УХВАЛА

19 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/5538/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Ю.КОМОДІТІЗ?

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2025

за первісним позовом Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? в особі Чорноморської філії Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Ю.КОМОДІТІЗ?

про стягнення 21 069,84 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.КОМОДІТІЗ»

до Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

про стягнення збитків у розмірі 86 205,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство ?Адміністрація морських портів України? в особі Чорноморської філії Державного підприємства ?Адміністрація морських портів України? (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Ю.КОМОДІТІЗ? (далі - Товариство, скаржник) про стягнення 21 069,84 грн, з яких 14 083,49 грн пені, 5 383,14 грн інфляційних втрат, 1 603,21 грн 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням Товариством обов`язку з повернення надмірно сплачено суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу природного газу від 22.11.2023 № 83-В-АМПУ-23. Позивач стверджує, що за умовами абзацу 3 пункту 5.1 договору від 22.11.2023 відповідач повинен був повернути надмірно сплачену суму попередньої оплати за період січень-лютий 2024 року не пізніше 20.04.2024, однак зробив це лише 18.10.2024, внаслідок чого, позивачем за період з 21.04.2024 по 18.10.2024 нараховано: 14 083,49 грн пені, 5 383,14 грн інфляційних втрат, 1 603,21 грн 3% річних.

08.01.2025 Товариство звернулося до Господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до Підприємства про стягнення збитків у розмірі 86 205,07 грн. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що в результаті порушення Підприємством умов договору та фактичного споживання обсягів газу менше, ніж було замовлено без коригування договірних обсягів, шляхом підписання додаткової угоди (п.2.7 договору), позивачу за зустрічним позовом було завдано збитків у вигляді недоотриманого доходу (упущена вигода) від запланованого продажу обсягу газу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.05.2025 у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для повернення надмірно сплачених сум попередньої оплати може бути або додаткова угода підписана сторонами на підставі пункту 2.7 договору, або ж письмова вимога. У даному випадку Підприємство звернулося до Товариства з листом (вимогою) від 17.10.2024 №2255/15-04-07/Вих, яка була задоволена останнім вже наступного дня шляхом сплати суми 108 061,97 грн за платіжною інструкцією від 18.10.2024, тобто платіж за вимогою було здійснено у строк, визначений нормами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, а тому відсутнє прострочення виконання обов`язку постачальником з повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати; за відсутності прострочення зобов`язання, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності повного складу цивільного правопорушення, зокрема наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, а за відсутності цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Не погоджуючись із рішенням суду, Підприємство і Товариство подали апеляційні скарги.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2025 залишено без задоволення; рішення в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви Товариства залишено без змін. Апеляційну скаргу Підприємства задоволено; рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову Підприємства скасовано; прийнято в цій частині нове рішення про задоволення первісного позову.

Постанова мотивована тим, що за умовами договору у разі здійснення коригування обсягів газу в бік зменшення, постачальник перераховує на поточний рахунок споживача надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу. Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, фактично виникло у відповідача за первісним позовом у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у пункті 5.1 договору кінцевого строку повернення суми попередньої оплати - 20 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу, тобто 20.04.2024. Умовами додаткової угоди було передбачено коригування договірних обсягів газу, а не обсягів щомісячного споживання; останні коригуються шляхом подання споживачем постачальнику односторонніх добових номінацій (реномінацій) на виконання пункту 2.6. договору, тому додаткова угода, яка укладається в порядку, визначеному пунктом 2.7 договору, не регулює порядок проведення розрахунків за фактом постачання газу після закінчення розрахункового місяця та не є підставою для повернення надмірно сплачених сум; отже спростовуються доводи Товариства про те, що у Підприємства до направлення ним листа-вимоги від 17.10.2024 не виникло право вимагати від Товариства повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати за поставлений у березні 2024 року природний газ.

12.09.2025 (через систему ?Електронний суд?) Товариство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2025, в якій просить скасувати постанову в частині задоволення первісних позовних вимог щодо стягнення грошових коштів у сумі 21 069,84 грн і залишити рішення в цій частині без змін; скасувати рішення та постанову в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо стягнення завданих збитків в сумі 86 205,07 грн та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, перевіривши доводи, які викладені Підприємством у запереченні проти відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 ГПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ураховуючи, що положення статті 12 ГПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, Суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом частини 5 статті 12 цього Кодексу справи, на які поширюється дія цих положень, є малозначними в силу наведених положень пункту 1 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу, виходячи із ціни предмету позову без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначених справ до відповідної категорії.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованість за первісним позовом у сумі 21 069,84 грн і стягнення збитків за зустрічним позовом у сумі 86 205,07 грн, що в сумі (21 069,84 грн + 86 205,07 грн = 107 274,91 грн) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 (3 028,00 грн х 100 = 302 800,00 грн), тому у розумінні положень ГПК України ця справа є малозначною.

В якості обґрунтування наявності підстави для відкриття касаційного провадження скаржник у поданій касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах, оскільки професійні учасники ринку природного газу, серед яких постачальники природного газу, які мають відповідні ліцензії, тлумачать умови договору з врахуванням правил встановлених на ринку в тому числі, затверджених постановами державних органів, зокрема ?Правил постачання природного газу?, які затверджені Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496) та мають правомірні очікування, що інші учасники ринку та суди будуть тлумачити умови договорів з врахуванням встановлених Правил; суди неодноразово розглядали подібні справи без урахування відповідних Правил, не маючи можливості описати правовідносини, називають подання номінацій та реномінацій ?коригуванням недоговірних обсягів газу?.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.

При цьому фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Такі критерії, серед іншого, можливого використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони абстрактні і декларативні і не містять жодних доказів кількісного та якісного виміру щодо наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у частині зустрічного позову в цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо оскарження судових рішень фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками господарських судів стосовно оцінки доказів і встановлених на його підставі обставин щодо зустрічного позову, при цьому, доводи скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для їх скасування.

З огляду на викладене Суд, оцінивши доводи Товариства щодо застосування зазначених ним норм права, дійшов висновку, що аргументи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не є переконливими, доречними і достатніми щодо того, що дана справа містить правове питання щодо застосування норми права і її розгляд Верховним Судом є необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому з аналізу посилань у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального, Суд доходить висновку про те, що вони фактично зводяться до незгоди із встановленими господарськими судами обставинами справи та оцінкою доказів і не стосуються обґрунтування виключних випадків визначених підпунктами "а - г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.

Враховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/5538/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Ю.КОМОДІТІЗ? на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов