ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"18" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1775/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Догару Сергія Семеновича (вх. №2-1375/25 від 01.09.2025) про розподіл витрат на правову допомогу, подану по справі за позовом,
за позовом: фізичної особи-підприємця Догару Сергія Семеновича
до відповідача: комунального некомерційного підприємства Дунайська обласна
клінічна лікарня Одеської обласної ради
про стягнення 178 527,16 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у даній справі позовні вимоги фізичної особи-підприємця Догару Сергія Семеновича (далі по тексту ФОП Догару С.С.) до комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради» (далі по тексту Лікарня) було задоволено, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 178 527,16 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

01.09.2025 до суду від ФОП Догару С.С. надійшла заява про розподіл витрат на правову допомогу у розмірі 24 800,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою від 03.09.2025 судом було прийнято заяву позивача до розгляду без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу термін до 15.09.2025 для надання заперечень на заяву позивача про розподіл витрат на правову допомогу.

Лікарня була належним чином повідомлена про розгляд судом заяви позивача шляхом доставлення ухвали суду від 03.09.2025 до її зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Проте відповідач не скористався наданим законом правом на подання заперечень на заяву позивача.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення, господарський суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Слід зазначити, що ФОП Догару С.С. у позовній заяві було заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 24 800,00 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У судовому засіданні 25.08.2025 представником позивача було повідомлено, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані суду протягом 5-ти днів після ухвалення рішення.

Рішенням суду від 25.08.2025 позовні вимоги ФОП Догару С.С. було задоволено.

01.09.2025 до суду від ФОП Догару С.С. надійшла заява про розподіл витрат на правову допомогу у розмірі 24 800,00 грн.

Таким чином, позивачем, з дотриманням вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду було подано заяву про розподіл витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про дотримання позивачем порядку повідомлення та надання суду доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, що свідчить про наявність підстав для їх розподілу у порядку, встановленому процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу ФОП Догару С.С. було надано суду два докази: квитанцію від 18.12.2024 про надання адвокатом консультації позивачу вартістю 24 800,00 грн та акт виконаних робіт №16/2025 від 26.08.2025, підписаний позивачем та адвокатом, до угоди про надання правової допомоги №4-ФД від 18.12.2024.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до абц. 1 ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (зі змінами) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 дійшов висновку, що суди, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Таким чином, ФОП Догару С.С., звертаючись до суду із заявою про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, має надати суду відповідні докази (договори, рахунки тощо), за результатом оцінки яких суд може встановити обставину понесення відповідної суми витрат та обґрунтованість її розміру. Доказом, який може підтвердити такі обставини є, в першу чергу, договір про надання правничої допомоги.

Водночас позивачем не було надано суду угоди про надання правової допомоги №4-ФД від 18.12.2024, посилання на яку є в акті виконаних робіт №16/2025 від 26.08.2025, що виключає можливість перевірки судом наявності у позивача обов`язку сплатити на користь адвоката гонорару за надану правову допомогу.

При цьому зі змісту квитанції від 18.12.2024 про надання адвокатом консультації встановити обставину надання адвокатом правової допомоги у зв`язку зі зверненням до суду безпосередньо з даним позовом також не вбачається за можливе.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання суду договору про надання правничої допомоги, у якому має встановлюватися розмір та/або порядок обчислення витрат на правову допомогу, неможливість встановлення судом обставини сплати коштів у зв`язку зі зверненням до суду з позовом до Лікарні, а також виникнення у позивача обов`язку сплатити будь-які кошти адвокату у зв`язку з підписанням акта виконаних робіт, господарський суд доходить висновку про недоведеність ФОП Догару С.С. понесення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, що має наслідком відмову у задоволенні поданої позивачем заяви.

Керуючись ст. ст. 86, 123, 127, 129, 236 238, 244 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю Догару Сергію Семеновичу у задоволенні заяви про розподіл витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 18.09.2025.

Суддя С.П. Желєзна