УХВАЛА

15 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/209/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин Київський"

на постанову Східного апеляційного господарського суду (Істоміна О.А, Медуниця О.Є., Россолов В.В.)

від 05.08.2025 року (повний текст складений 11.08.2025)

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин Київський"

про стягнення 531 745,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом, у якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин Київський" (далі - Відповідач, Скаржник) 531 745,54 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Індивідуального договору № 4527 про надання послуги з постачання теплової енергії, з яких 463 109,33 грн основна заборгованість за період з листопада 2022 року по листопад 2024 року, 1 980,75 грн пеня, 17 129,33 грн 3% річних, 49 526,13 грн інфляційні втрати.

2. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.04.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 у справі №917/209/25, позов задоволено повністю.

3. 27 серпня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу, в якій просить:

- відкрити касаційне провадження;

- скасувати постанову апеляційного суду від 05.08.2025 у справі №917/209/25 та направити справу на новий апеляційний розгляд в іншому складі суду.

4. За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

5. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

6. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 12 ГПК України).

7. Частиною сьомою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

8. Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розрахунку на місяць становить 3 028 грн.

9. За змістом пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

10. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 531 745,54 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2025 рік (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000,00 грн).

11. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

12. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на Скаржника.

13. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.

14. У постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

15. При цьому, варто враховувати, що використання судом касаційної інстанції оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики.

16. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на частину третю статті 287 ГПК України та зазначає про наявність спірного питання, а саме: "які тарифи за теплову енергію повинен застосовувати Позивач до споживачів у м. Кременчуці: тарифи, які були встановлені йому Полтавською обласною радою, як виробнику теплової енергії у м. Полтаві, Котельві, Решетилівці, Карлівці, де Позивач виробляє теплову енергію на звичайних засобах виробництва чи тарифи, які мають бути встановлені Позивачу Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), оскільки теплова енергія у м. Кременчуці ним виробляється на теплоелектроцентралі?"

17. Скаржник зазначає, що суди попередньої інстанції поставились до вирішення цього питання формально. Натомість спірний аспект, який порушує Скаржник у касаційній скарзі, виникає з питань застосування тарифів на теплову енергію та межі компетенції відповідних органів. При цьому наслідки застосування того чи іншого тарифу мають юридичне значення передусім для Позивача та його споживачів і не впливають на загальні правові відносини третіх осіб.

18. За твердженням Скаржника, справа має виняткове значення з огляду на чисельність аналогічних спорів в Єдиному державному реєстрі судових рішень і необхідність забезпечення єдності правозастосування норм законодавства.

19. Скаржник вказує на те, що оскаржувані судові рішення створюють істотні ризики для подальшої діяльності підприємства, оскільки ціна позову у даній справі перевищує залишкову вартість основних засобів та сукупний прибуток підприємства за кілька років його діяльності.

20. Водночас Суд зазначає, що Скаржник не довів, що у зв`язку з вищенаведеним справа відповідає критеріям, визначеним підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. Зокрема, не встановлено, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або є справою виняткового суспільного інтересу. Тобто, зазначені ризики та фінансові наслідки не роблять справу такою, що підпадає під виняткові підстави для касаційного перегляду на підставі цієї норми.

21. Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги в цій частині переважно обмежуються загальними вказівками про важливість справи для Скаржника.

22. Зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності, Верховний Суд не вправі самостійно тлумачити касаційну скаргу та визначити зі змісту доводів Скаржника конкретну(і) підставу(и) з переліку пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

23. Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться лише до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.

24. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

25. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

26. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

27. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки воно вже реалізоване шляхом звернення до суду першої інстанції та надалі - суду апеляційної інстанції.

28. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відповідача на постанову суду апеляційної інстанції, оскільки вона не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин Київський" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 у справі №917/209/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова