ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

24.09.2025м. ДніпроСправа № 904/1817/25

за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни, Дніпропетровська область, м. Дніпро

про скасування державної реєстрації права власності та права оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

прокурор: Риженко В.О.;

від позивача: Чудновський А.О.;

від відповідача: Авілова Е.П.;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни в якому просить:

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину загальною площею 63,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер відомостей про речове право: 47362298);

- скасувати державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0106 га з кадастровим номером :01:340:0178, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (попередня назва вул. Шолохова), 1В, проведену 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 33914285);

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Цопіну Валентину Іванівну повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:340:0178 площею 0,0106 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1В, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, а саме: будівлі магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1-приміщення магазину площею 42,8 кв.м, 2-приміщення магазину площею 20,9 кв.м по вулиці Степана Рудницького (попередня назва - Шолохова), 1 В у місті Дніпро.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій прокурор просить заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі магазину, що знаходиться за адресою: вул. Степана Рудницького (Шолохова), 1В у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Ухвалою суду від 18.04.2025 (суддя Скриннікова Н.С.) заяву задоволено.

Ухвалою від 21.04.2025 (суддя Скриннікова Н.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20.05.2025.

08.05.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

12.05.2025 прокурор подав до суду відповідь на відзив.

19.05.2025 відповідач подав до суду заперечення.

Розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2025 № 164 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 904/1817/25, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23.06.2025 справу № 904/1817/25 передано судді Мілєвій Ірині Вікторівні.

Суд ухвалою від 25.06.2025 прийняв справу № 904/1817/25 до свого провадження. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 02.07.2025.

В підготовче засідання 02.07.2025 з`явився прокурор. Представники позивача та відповідача в підготовче засідання не з`явились. 01.07.2025 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд ухвалою від 02.07.2025 відклав підготовче засідання на 13.08.2025.

11.08.2025 відповідач подав до суду клопотання про відкладення судового засідання.

В підготовче засідання 13.08.2025 з`явився прокурор та представник позивача. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 13.08.2025 продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів до 24.09.2025 включно, відклав підготовче засідання на 10.09.2025.

09.09.2025 відповідач подав до суду заяву зупинити провадження у справі № 904/1817/25 на час проведення експертизи.

В підготовче засідання 10.09.2025 з`явивлись прокурор, представники позивача та відповідача.

Суд ухвалою від 10.09.2025 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовив та відклав підготовче засідання на 24.09.2025.

24.09.2025 відповідач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

В підготовче засідання 24.09.2025 з`явивлись прокурор, представники позивача та відповідача. Прокурор в підготовчому засіданні заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі № 904/3169/23 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21. Представники позивача та відповідача не заперечували щодо задоволення клопотання та зупинення провадження у справі.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2024 справу № 908/2388/21 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підставами передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначено наступне:

« 19. Спір у справі, що переглядається, виник у зв`язку з тим, що ПП "Терра Віта V" розпочало та здійснило самочинне будівництво з порушенням будівельних норм і правил, всупереч вимог земельного законодавства, на землях комунальної власності, які у користування, у тому числі під забудову, відповідачам не передавались. За таких обставин, Прокурор звернувся з позовом про усунення перешкод Запорізькій міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

20. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

21. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України.

22. Частинами третьою-п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

23. Отже, за змістом зазначеної статті знесення самочинного будівництва має здійснюватися особою, яка його здійснила (здійснює), або за її рахунок.

24. У той же час, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дотримується правової позиції, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (див. постанови від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20).

25. Таким чином за висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знесення самочинного будівництва має здійснювати не особа, яка його вчинила, а особа, до якої, як вона вважає, перейшло право власності на такий об`єкт.

26.Однак колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду прямо суперечать наведеним вище положенням частини четвертої статті 376 ЦК України та статті 19 Конституції України.

27. Так, згідно із положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва має здійснюватися особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, а не набувачем такого майна.

28. Положення статті 376 ЦК України не пов`язують наявність факту державної реєстрації права власності на майно (самочинне будівництво) із обов`язком знесення такого будівництва такою особою, за якою майно зареєстроване у відповідному державному реєстрі.

29. Напроти, такий обов`язок (знесення самочинного будівництва) зазначеною нормою права безальтернативно покладено на особу, яка його здійснила.

30. При цьому слід зазначити, що у разі покладення такого обов`язку за рішенням суду (знесення самочинного будівництва) на особу, яка набула його у особи, що здійснила самочинне будівництво, як це має відбуватися за висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, на такого набувача буде покладено надмірний тягар.

31. Так, така особа (новий набувач майна), сплативши відповідну суму коштів за (як в подальшому нею буде з`ясовано) самочинно збудоване майно, отримує ще й додатковий обов`язок за рішенням суду здійснити його знесення, або таке знесення має здійснюватися за її рахунок. Однак зазначене не узгоджується із наведеними положеннями статті 376 ЦК України.

32. Відповідно до положень частини четвертої статті 376 ЦК України новий набувач майна не може вважатися особою, яка здійснила самочинне будівництво.

33. Крім того, згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

34. Отже, згідно цієї норми обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва не може бути покладено на набувача такого будівництва, оскільки такий обов`язок положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України покладено саме на особу, яка здійснила самочинне будівництво.

35. При цьому слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

36. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у своїх судових рішення про те, що у разі створення перешкоди у здійсненні власнику права користування своїм майном підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

37. У пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок".

38. Отже, до особи, яка набула нерухоме майно у особи, що здійснила самочинне будівництво, має бути заявлений негаторний позов - усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки, а знесення самочинного будівництва має бути покладено на особу, яка його здійснила, як це і передбачено положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України.

При цьому слід зазначити, що у своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила: "У певних випадках спосіб захисту імперативно "прив`язаний" до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін "встановлений законом" означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту".

39. Отже, у спірних правовідносинах у даній справі, що переглядається, спосіб захисту прав позивача стосовно останнього набувача нерухомого майна (ТОВ "Арт 2005") за своїм змістом має кореспондувати конкретному правопорушенню, яке вчиняє саме останній набувач цього майна, - усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки, привівши її у придатний до використання стан (звільнення земельної ділянки від фізичного перебування на ній, звільнення земельної ділянки від належного такому відповідачу майна).

40. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, про те, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є останній набувач такого об`єкта, а не його забудовник.»

У судовому засіданні 03.09.2025 у справі № 908/2388/21 Велика Палата Верховного Суду оголосила перерву до 15.10.2025.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає за можливе зупинити провадження у справі № 904/1817/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи справи №908/2388/21 (провадження № 12-73гс24).

Керуючись ст. 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання прокурора про зупинення провадження у справі - задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі № 904/1817/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21 (провадження № 12-73гс24).

3. Зобов`язати учасників справи повідомити Господарський суд Дніпропетровської області про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, на підтвердження чого подати належні докази.

Ухвала набирає законної сили 24.09.2025.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Мілєва