ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 Справа № 914/2901/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Приватного підприємства Вівчарик, м. Чернівці, Чернівецька обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю В&П Вуд Компані (V&P Wood company sp. z o.o.), Польща

про: стягнення 5 300, 00 Євро

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Хід розгляду справи.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Приватного підприємства Вівчарик до Товариства з обмеженою відповідальністю В&П Вуд Компані (V&P Wood company sp. z o.o.) про стягнення 5 300, 00 Євро.

Ухвалою суду від 27.12.2024 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи. Зокрема, ухвалою від 13.08.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 09.09.2025.

В судове засідання 09.09.2025 з`явився представник сторін не з`явилися, причин не явки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та розгляд справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Частиною 2 ст. 15 Конвенції (Гаага, 15.11.1965) передбачено, що за заявою Договірної Держави суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документа (про виклик до суду нерезидента сторони у справі) в разі, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній і який становить щонайменше шість місяців (Інформаційний лист ВГСУ від 29.09.2009 № 01-08/530 Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм ГПКУ).

Беручи до уваги предмет та підстави позову у даній справи, закінчення процесуальних строків, суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання умов договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як перевізнику вартості наданих послуг з перевезення. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 5 300 євро.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.03.2022 між Приватним підприємством «ВІВЧАРИК» (перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В&П Вуд Компані» (V&P Wood company sp. z o.o.) (експедитор, відповідач) укладено договір на надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів №01/03/22-1.

Відповідно до п.п. 1-3 договору, замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобов`язання у встановлений строк завантажити вантаж за маршрутом згідно заявки на перевезення та доставити його за місцем призначення вантажоодержувачу. Вартість фрахту за транспортні послуги визначається згідно заявки на кожне окреме перевезення. Валюта платежу євро.

Згідно з п. 8 договору, договір на здійснення перевезень дійсний з дня його підписання протягом одного року та діє до повного проведення розрахунків між Сторонами. Договір укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу.

Позивач вважає, що у межах цього договору сторонами було підписано та скріплено печатками три договори-заявки на перевезення вантажу №0603-1 від 06.03.2024, № 0506-1 від 05.06.2024 та № 1106-1 від 11.06.2024 на перевезення вантажу за маршрутом Яворів, Львівська область Veliko Tarnovo, Bulgaria (Велике Тарново, Болгарія) на загальну суму 5 300,00 євро.

Відповідно до умов договорів-заявок, строки та умови оплати визначено таким чином: оплата здійснюється в день розвантаження за електронними документами; витрати на послуги банків у країні Замовника, а також у країнах посередників покладаються на Замовника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав вказані договори-заявки, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR №080324/1 від 08/03/24 (дата отримання вантажу 21.03.2024), №050624/1 від 05.06.2024 (дата отримання вантажу 10.06.2024), та № 140624/1 від 14.06.2024 (дата отримання вантажу 18.06.2024). На підставі зазначених CMR перевізником виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг (інвойси): № 217 від 21.03.2024 на суму 1 700,00 євро, № 404 від 10.06.2024 на суму 1 800,00 євро та № 429 від 18.06.2024 на суму 1 800,00 євро.

Крім того, між сторонами підписані акти надання послуг № 217 від 21.03.2024, № 404 від 10.06.2024 та № 429 від 18.06.2024 на загальну суму 5 300,00 Євро, в яких зафіксовано, що відповідач претензій щодо обсягу, якості та строків виконання перевезень не має.

Поряд з цим, сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків за 2024 рік, у якому відповідач визнає вказану суму боргу.

Однак, відповідачем не здійснено оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 5 300, 00 євро.

Враховуючи наведене, Приватне підприємство Вівчарик звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «В&П Вуд Компані» (V&P Wood company sp. z o.o.) заборгованості у розмірі 5 300, 00 євро.

Оцінка суду.

Щодо підсудності спору Господарському суду Львівської області, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, а стаття 76 цього ж Закону надає судам України право розглядати справи з іноземним елементом у випадках, передбачених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України є частиною національного законодавства та мають пріоритет у разі розбіжностей із внутрішнім законодавством.

Україна та Республіка Польща є учасниками Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956. Відповідно до ст. 1 Конвенції, Ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Частиною першою статті 31 Конвенції встановлено, що в усіх судових провадженнях, які виникають у зв`язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої: a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки, і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражів.

У постанові Верховного Суду від 21.05.2024 у справі №926/4215/21 сформульовано правовий висновок, в якому вказав, що хоча сторонами визначено підсудність за місцем реєстрації позивача, втім останній у силу положень пункту «b» частини першої статті 31 Конвенції, може звернутись із позовом до українського суду в тому числі й за місцем отримання вантажу.

Предметом цього спору є стягнення заборгованості за міжнародне перевезення вантажів у розмірі 5 300 євро з відповідача резидента Республіки Польща. Місцем отримання вантажу визначено територію України (м. Яворів, Львівська область).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа підсудна Господарському суду Львівської області.

Щодо позовних вимог у даній справі суд зазначає наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що відповідно до п. 8 договору, Договір на здійснення перевезень дійсний з дня його підписання протягом одного року та діє до повного проведення розрахунків між Сторонами. Договір укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу».

Таким чином, строк дії договору на надання транспортно-експедиційних послуг №01/03/22-1, укладеного 01.03.2022 між ПП «ВІВЧАРИК» та ТОВ «В&П Вуд Компані», сплив, а відтак посилання позивача на наявність зобов`язань сторін саме за цим договором як на правову підставу перевезень у 2024 році є необґрунтованими.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що після спливу строку дії зазначеного договору сторони підписали та скріпили печатками окремі договори-заявки на перевезення вантажу: №0603-1 від 06.03.2024, №0506-1 від 05.06.2024 та №1106-1 від 11.06.2024, якими погодили істотні умови кожного конкретного перевезення (маршрут: Яворів, Львівська область Veliko Tarnovo, Bulgaria; вартість фрахту; строки та умови оплати: оплата в день розвантаження за електронними документами; банківські витрати за рахунок Замовника). Кожна з таких заявок є самостійним разовим договором перевезення (ст.ст. 638, 640, 642 ЦК України), укладеним шляхом обміну підписаними документами та прийняттям виконання.

Факт належного виконання перевезень позивачем підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR: №080324/1 від 08.03.2024 (дата отримання вантажу 21.03.2024), №050624/1 від 05.06.2024 (дата отримання 10.06.2024), №140624/1 від 14.06.2024 (дата отримання 18.06.2024), виставленими інвойсами №217 від 21.03.2024 на 1 700,00 євро, №404 від 10.06.2024 на 1 800,00 євро, №429 від 18.06.2024 на 1 800,00 євро, а також актами надання послуг №217 від 21.03.2024, №404 від 10.06.2024, №429 від 18.06.2024, у яких відповідач підтвердив відсутність претензій за обсягом, якістю та строками виконання перевезень. Додатково підтвердженням є акт звірки взаємних розрахунків за 2024 рік, яким відповідач визнав суму заборгованості.

Доказів сплати 5 300, 00 Євро відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 5 300, 00 Євро є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 455, 68 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з V&P WOOD COMPANY SPУЈKA Z OGRANICZONҐ ODPOWIEDZIALNOЊCIҐ (KRS , NIP , REGON 380075354, адреса: ul. Humanska 8, 00-789 Warszawa, Mazowieckie, Polska) на користь Приватного підприємства "Вівчарик" (58013, Чернівецька область, м Чернівці, вул. Комарова В., 40, кв. 81, ) 5 300, 00 Євро та 3 455, 68 грн судового збору.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного

господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.