СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Харків Справа № 905/1152/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Білоусова Я.О.

при секретарі судового засідання Гаркуші О.Л.

за участі представників сторін:

позивача (стягувача) Кондратєва Н.А. (поза межами приміщення суду) - довіреність №20/28 від 15.11.2024, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

відповідача (боржника) Шамкій В.М., (поза межами приміщення суду) - довіреність №5-ШСБ/25 від 20.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000968 від 01.08.2018

приватного виконавця Коцинян М.О., (поза межами приміщення суду) - посвідчення №0704 від 25.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» (вх.№1716Д/3) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 за розглядом скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця

у справі №905/1152/24 (суддя Хабарова М.В., дата підписання повного тексту ухвали не зазначена)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд», м.Добропілля Донецької області

про стягнення 35.288.274,09 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» безпідставно набуті кошти у розмірі 33921317, 81 грн, інфляційні втрати у розмірі 954274,51 грн, 3% річних у розмірі 291945,77 грн та судовий збір у розмірі 422019,53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

30.05.2025 на виконання вказаного рішення, з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025, Господарський суд Донецької області видав відповідний наказ.

17.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» через систему «Електронний суд» надійшла скарга на дії (бездіяльність) приватного виконавця по виконавчому провадженню №78328014 (вх.01-41/6107/25 від 17.06.2025), в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Коцинян М.О. щодо відкриття 10.06.2025 виконавчого провадження серії ВП №78328014 на підставі наказу №905/1152/24 від 30.05.2025.

- скасувати винесені в межах виконавчого провадження постанови: - про відкриття виконавчого провадження ВП №78328014 від 10.06.2025; - про стягнення з боржника основної винагороди від 10.06.2025; - про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт коштів боржника від 10.06.2025; - про арешт майна боржника від 10.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у задоволенні скарги ТОВ Корум Шахтспецбуд на дії (бездіяльність) приватного виконавця Коциняна Меружана Оганесовича у виконавчому провадженні №78328014 відмовлено.

Скаржник із вказаною ухвалою суду першої інстанції не п огодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ «Корум Шахтспецбуд» про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича щодо відкриття 10.06.2025 виконавчого провадження серії ВП №78328014 на підставі наказу №905/1152/24 від 30.05.2025 протиправними та скасування винесених в межах виконавчого провадження постанов: про відкриття виконавчого провадження ВП №78328014 від 10.06.2025, про стягнення з боржника основної винагороди від 10.06.2025, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.06.2025, про арешт коштів боржника від 10.06.2025. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права (ст. 236, 238 ГПК), що призвело до ухвалення незаконної та необґрунтованої ухвали, яку слід скасувати;

- суд безпідставно визнав належним доказом лише фотокопію титульної сторінки договору купівлі-продажу від 25.09.2020; походження аркуша не з`ясовано, а відтак доказ не підтверджує місцезнаходження майна в межах виконавчого округу;

- на момент винесення постанови про відкриття ВП у виконавця не було підтвердження з реєстрів; відповідний запит здійснено після відкриття (10.07.2025), тож суд помилково це проігнорував;

- виконавче провадження відкрито не за місцем виконання у розумінні ч. 2 ст. 24 Закону «Про виконавче провадження»: боржник зареєстрований у Донецькій області, а доказів місцезнаходження майна у межах округу приватного виконавця не надано/належно не оцінено, всупереч п. 3 розд. ІІІ Інструкції;

- суд не врахував висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №905/64/15 і постанови ВС від 12.02.2024 у справі №924/811/22, які вимагають перевіряти наявність належних доказів місцезнаходження майна при відкритті ВП за цим критерієм;

- судом першої інстанції не враховані воєнні обмеження: оскільки майновий комплекс боржника розташований у Малобілозерській громаді Василівського району Запорізької області, що належить до тимчасово окупованих територій, відкриття ВП і вжиття заходів за місцем майна суперечить абз. 15 п. 10-2 розд. XIII Закону «Про виконавче провадження».

- додатково апелянт посилається на принципи верховенства права, законності та вимоги ст. 19 Конституції України, вважаючи, що виконавець і суд діяли поза межами повноважень.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Білоусова Я.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 апеляційну скаргу Боржника залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Корум Шахтспецбуд». Встановлено строк до 08.09.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України. Запропоновано учасникам справи до 08.09.2025(включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Призначено справу до розгляду на 16.09.2025. Витребувано матеріали справи №905/1152/24 з Господарського суду Донецької області.

25.08.2025 на вимогу ухвали апеляційного суду матеріали справи №905/1152/24 надійшли на адресу Східного апеляційного господарського суду.

25.08.2025 до Східного апеляційного господарського суду через систему Електронний суд від Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких Стягувач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 - без змін.

Аргументуючи свою позицію у справі, стягувач зазначає, що:

- приватний виконавець правомірно прийняв виконавчий документ до виконання за критерієм місцезнаходження майна боржника в межах свого виконавчого округу (Запорізька обл., Василівський р-н, Малобілозерська с/р), що підтверджується поданими матеріалами та витребуваними у день відкриття провадження відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (та їх обтяжень), а саме - 10.06.2025 (а не пізніше, як безпідставно зазначає Боржник);

- посилання апелянта на п.3 розд. ІІІ Інструкції є помилковими, оскільки ця норма вимагає документального підтвердження місця розташування майна для цілей визначення виконавчої підсудності, а не наявності активів як таких, причому для окремих видів майна (рахунки, електронні гаманці тощо) підтвердження здійснюється не через відкриті реєстри;

- доводи про воєнні обмеження не прийнятні, адже матеріали справи не містять доказів відкриття виконавчого провадження чи вчинення виконавчих дій на території територіальної громади із переліку активних бойових дій/тимчасово окупованих (абз.15 п.10-2 розд.XIII Закону);

- суд першої інстанції перевірив саме правомірність дій виконавця після надходження заяви стягувача і обґрунтовано встановив відсутність порушення прав боржника, тоді як апелянт не конкретизував, які саме права порушено відкриттям ВП №78328014.

09.09.2025 через підсистему Електронний суд від приватного виконавця Коциняна Меружана Оганесовича також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому приватний виконавець просить ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому приватний виконавець в обгрунтування своєї позиції по справі заперечує проти доводів апелянта як необґрунтованих та заснованих на вибірковому тлумаченні норм, наголошуючи, що оскаржувана ухвала є законною й обґрунтованою; виконавче провадження №78328014 відкрито правомірно за критерієм місцезнаходження майна боржника в межах виконавчого округу Запорізької області на підставі поданих стягувачем документів (копій сторінок договору купівлі-продажу), які виконавець перевірив і підтвердив одночасно з відкриттям провадження. Пункт 3 розд. ІІІ Інструкції вимагає додати документ/копію документа, що підтверджує розташування майна, і не зобов`язує на цій стадії доводити фактичну наявність активів чи розкривати джерело отримання документів, а оцінка достатності поданого пакета належить до дискреції виконавця; апелянт не конкретизував і не довів, які саме його права порушено самим фактом відкриття ВП, а його апеляційні доводи загалом дублюють первісну скаргу й не спростовують установлених судом обставин і правового висновку про належність дій виконавця.

В судовому засіданні 16.09.2025 приймає участь представник боржника - Шамкій В.М., яка просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції; представник стягувача - Кондратєва Н.А., яка підтримала доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу, а також приватний виконавець Коцинян М.О., який також наполягав на залишенні без змін ухвали Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 як законної та такої що прийнята у відповідності до норм чинного законодавства.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

04.03.2025 Господарським судом Донецької області прийнято рішення, яким позов Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ «Корум Шахтспецбуд» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» безпідставно набуті кошти у розмірі 33.921.317,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 954.274,51 грн, 3% річних у розмірі 291.945,77 грн та судовий збір у розмірі 422.019,53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

30.05.2025 на виконання вказаного рішення, з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025, Господарський суд Донецької області видав відповідний наказ.

10.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном Меружаном Оганесовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78328014 з примусового виконання наказу від 30.05.2025 виданого Господарським судом Донецької області у справі №905/1152/24.

10.06.2025 було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, постанова про арешт коштів боржника.

17.06.2025 відповідач (боржник) звернувся до суду із скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця з вимогою про визнання постанов від 10.06.2025 про відкриття виконавчого провадження №78328014, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про арешт коштів боржника, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника.

Скарга боржника була обґрунтована тим, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження не за місцем виконання у розумінні ч.2 ст.24 Закону «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим заявник просив визнати протиправними дії щодо відкриття 10.06.2025 ВП №78328014 на підставі наказу №905/1152/24 та скасувати всі постанови від 10.06.2025 (про відкриття ВП, стягнення основної винагороди, визначення мінімальних витрат, арешт коштів/майна). Додатково скаржник наполягав, що станом на момент відкриття у приватного виконавця не було належних доказів наявності майна боржника в межах його виконавчого округу.

Господарський суд, відмовляючи в задоволенні скарги на дії приватного виконавця, мотивував своє рішення тим, що виконавчий документ прийнято до виконання за критерієм місцезнаходження майна боржника в межах виконавчого округу, що відповідає ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та праву стягувача обирати місце відкриття між компетентними органами/виконавцями; відповідні відомості підтверджені заявою стягувача і інформаційною довідкою ДРРП №430696422 від 10.06.2025. При цьому п.3 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень вимагає лише документального підтвердження місцезнаходження майна, а не доказів фактичної наявності активів у момент звернення; на стадії вирішення питання про відкриття провадження у виконавця відсутній механізм перевірки стану рахунків/активів боржника. Доводи про воєнні обмеження відхилено, оскільки абз.15 п.10-2 розд.XIII Закону не поширює заборону на випадок відкриття виконавчого провадження у територіальній громаді, що не віднесена до активних бойових дій/окупованих, а сам Закон не містить терміна «місце відкриття виконавчого провадження». Крім того, скаржник не конкретизував і не довів, які саме його права порушено самим фактом відкриття ВП №78328014, що виключає підстави для задоволення скарги.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Для забезпечення реального виконання рішення передбачене застосування арешту майна (коштів) боржника. Арешт накладається в розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частини 1, 3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Корум Шахтспецбуд».

З огляду на досліджені у даній справі обставини, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що спірні правовідносини зводяться до питання щодо наявності/відсутності підстав для: визнання протиправними дій приватного виконавця з відкриття 10.06.2025 виконавчого провадження ВП №78328014 та скасування пов`язаних постанов у зв`язку з посиланнями боржника на порушення ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» (визначення місця виконання), чи, навпаки, підтвердження правомірності прийняття виконавчого документа до виконання за критерієм місцезнаходження майна боржника в межах виконавчого округу з урахуванням наданих матеріалів та отриманої в день відкриття інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також установлення відсутності доведеного порушення прав скаржника і незастосовності посилань на воєнні обмеження (п. 10-2 розд. XIII Закону).

Так, боржник стверджує, що приватний виконавець 10.06.2025 відкрив ВП №78328014 не за місцем виконання у розумінні ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент прийняття документа до виконання не було належних доказів місцезнаходження майна боржника в межах виконавчого округу: подані стягувачем копії (зокрема фотокопія титульної сторінки договору купівлі-продажу від 25.09.2020) не можуть вважатися достатніми, а відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виконавець отримав після відкриття провадження; крім того, з огляду на воєнний стан та віднесення об`єктів боржника до тимчасово окупованої території, відкриття/вчинення виконавчих дій суперечить абз.15 п.10-2 розд. XIII зазначеного Закону.

Колегія суддів бере до уваги, що Закон України «Про виконавче провадження», а також Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (надалі - Інструкція) становлять нормативну основу виконавчого провадження й підлягають пріоритетному застосуванню при оцінці правомірності дій виконавця.

Так, згідно з пунктом 10 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень місце виконання визначається за правилами статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, відповідно до частин 1-2 статті 24 цього Закону виконавчі дії вчиняються за місцем проживання, перебування чи роботи боржника або за місцезнаходженням його майна; право вибору між кількома компетентними органами належить стягувачу. Приватний виконавець приймає виконавчі документи за місцем проживання/перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

З наведених норм випливає територіальний принцип прийняття документів до виконання: державний виконавець діє в межах території, на яку поширюється його компетенція, приватний виконавець у межах свого виконавчого округу; місце виконання визначається за критеріями, встановленими частиною другою статті 24 Закону.

Пункт 3 розділу III Інструкції вимагає, що у разі пред`явлення документа за місцезнаходженням майна до заяви додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно (включно з грошовими коштами на рахунках, електронними гаманцями тощо) розташоване на відповідній території. Вимога стосується підтвердження саме місця розташування майна, а не доведення його фактичної наявності на момент звернення.

Чинне спеціальне законодавство не наділяє виконавця повноваженнями на стадії вирішення питання про прийняття документа до виконання перевіряти майновий стан боржника, здійснювати розшук боржника/його майна чи моніторинг банківських рахунків. Примусове виконання розпочинається за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону).

Отже, відкриття виконавчого провадження за критерієм місцезнаходження майна, підтвердженим поданими до заяви матеріалами, відповідає вимогам статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 3, 10 розділу III Інструкції.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, зокрема, якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення (вих. №20/117 від 08.05.2025), у якій обґрунтував застосування критерію місцезнаходження майна боржника та зазначив, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу (ч. 2 ст. 24 Закону). До заяви додано копію титульної сторінки договору купівлі-продажу від 25.09.2020 та відомості про об`єкти нерухомості боржника у Василівському районі Запорізької області (зокрема побутовий комбінат, адміністративний корпус і гараж із відповідними реєстраційними номерами).

Виконавчим округом приватного виконавця є Запорізька область. На підставі поданої заяви та доданих матеріалів 10.06.2025 винесено постанову про відкриття ВП №78328014 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 30.05.2025 у справі №905/1152/24.

Того ж дня приватний виконавець витребував і отримав інформаційну довідку №430696422 від 10.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджено реєстрацію за боржником права власності на об`єкти, місцезнаходження яких на території Запорізької області. Отже, твердження про відсутність у виконавця підтвердження місцезнаходження майна станом на дату відкриття провадження спростовуються матеріалами справи.

Норми статті 24 Закону та пункту 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлюють територіальний принцип прийняття документів до виконання: приватний виконавець приймає їх у межах свого виконавчого округу, а для застосування критерію «місцезнаходження майна» стягувач подає документ/копію документа, що підтверджує розташування майна на відповідній території. Зазначена вимога стосується підтвердження місця, а не доведення фактичної наявності активів на момент звернення.

Чинне спеціальне законодавство не наділяє виконавця повноваженнями на стадії вирішення питання про прийняття документа до виконання перевіряти майновий стан боржника, розшукувати боржника/майно чи моніторити банківські рахунки (ст. 26 Закону). Тому відсутні правові підстави вимагати від виконавця таких дій до відкриття провадження.

Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на відсутність у приватного виконавця станом на момент відкриття виконавчого провадження доказів наявності майна боржника в межах його виконавчого округу. Абзац п`ятнадцятий пункту 10-2 розділу XIII Закону забороняє відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів лише на території територіальних громад, віднесених до активних бойових дій або тимчасово окупованих. Водночас Закон не оперує терміном «місце відкриття виконавчого провадження», а згідно з частиною 1 статті 13 місцем вчинення виконавчої дії є місце винесення постанови чи складання процесуального документа. Постанову про відкриття ВП від 10.06.2025 винесено у м.Запоріжжя, де розташований офіс приватного виконавця; Запорізька міська територіальна громада за Переліком (наказ Мінвідновлення №376 від 28.02.2025) віднесена до територій можливих бойових дій, що не перешкоджає відкриттю ВП. Факт перебування майна боржника на тимчасово окупованій території може впливати лише на подальшу послідовність фактичних виконавчих дій і не є підставою для відмови у відкритті провадження.

З огляду на викладене, відкриття ВП №78328014 здійснено за критерієм місцезнаходження майна в межах виконавчого округу приватного виконавця з дотриманням статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 3, 10 розділу III Інструкції. Підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання чи для скасування постанов від 10.06.2025 не вбачається.

Стосовно посилань апелянта на те, що виконавче провадження відкрито не за місцем виконання та на відсутність належних доказів на дату відкриття провадження: як викладено вище, застосований критерій місцезнаходження майна підтверджено документами, а Інструкція (п. 3 розд. III) вимагає підтверджувати місце, а не наявність активів станом на дату звернення; довідка з ДРРП від 10.06.2025 спростовує твердження про «відсутність реєстрового підтвердження». До заяви стягувача додано документи, що підтверджують розташування відповідних об`єктів, а інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав отримана виконавцем у день відкриття виконавчого провадження. Норми ст.24 Закону та п. 3 розд. III Інструкції вимагають підтвердити саме місце розташування майна для визначення територіальності, а не доводити фактичну наявність активів на момент звернення. Відтак доводи про «відсутність підтвердження з реєстрів» чи «неналежність копій» не спростовують встановлених судом обставин та правомірності прийняття документа до виконання.

Щодо тверджень апелянта про необхідність попередньої перевірки активів/рахунків та розшуку майна до відкриття ВП колегія звертає увагу: спеціальне законодавство не покладає на виконавця такого обов`язку на стадії вирішення питання про прийняття документа (ст. 26 Закону; системно з п. 3 розд. III Інструкції). Перевірочні дії та розшук є інструментами виконання, а не передумовою відкриття провадження; отже намагання апелянта підмінити вимогу про підтвердження місця вимогою доведення наявності майна є помилковим.

Стосовно посилань на воєнні обмеження колегія суддів виходить із того, що абз. п`ятнадцятий п. 10 2 розд. XIII Закону забороняє відкриття ВП та вжиття заходів на території територіальних громад, віднесених до активних бойових дій чи тимчасово окупованих. Закон при цьому не оперує терміном «місце відкриття виконавчого провадження», а за змістом ч. 1 ст. 13 місцем вчинення виконавчої дії є місце винесення постанови або складання процесуального документа. Постанову про відкриття ВП винесено у м.Запоріжжя (територія можливих бойових дій), що не тягне за собою заборони на відкриття; перебування частини майна боржника на тимчасово окупованій території може впливати лише на послідовність фактичних дій, але не нівелює законність відкриття.

Разом із тим, узагальнені відсилання апелянта до судової практики без аналізу релевантності фактичного складу у цій справі не доводять протиправності дій виконавця; критика форми окремих доказів має формальний характер і не свідчить про порушення прав апелянта. Апеляційна скарга не містить конкретизації, які саме права боржника порушено самим фактом відкриття ВП, а наведені аргументи загалом повторюють доводи, досліджені судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені. За таких обставин підстав для скасування ухвали немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду залишається без змін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 задоволенню не підлягає.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Шахтспецбуд» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2025 у справі №905/1152/24 залишити без змін.

Матеріали справи №905/1152/24 повернути до Господарського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 25.09.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Я.О. Білоусова