СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Харків Справа №917/503/24(917/713/25)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників сторін у режимі відеоконференції:

позивача в режимі відеоконференції арбітражний керуючий Косякевич С.О. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №40 від 31.01.2013 року);

відповідача не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (вх.№1616П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 року у справі №917/503/24(917/713/25)

за позовом Фермерського господарств «Солард Агрокультура» (вул. Шкільна, буд. 37, с.Висока Вакулівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 39130; ),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (; вул. Небесної сотні, буд. 74, м.Полтава, Полтавська область, 36022),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталія Валентинівна (вул. Степового Фронту, 34, м.Полтава, 36021),

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно,-

в межах справи про банкрутство №917/503/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр Агро» (вул. Промислова, буд. 20, м. Обухів, Київська область, 08702; ),

до Фермерського господарства «Солард Агрокультура» (вул. Шкільна, буд. 37, с.Висока Вакулівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 39130; ),

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Солард Агрокультура» в особі ліквідатора Косякевича С.О. звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» , в якій просив:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 25.01.2023 року укладений між Фермерським господарством «Солард Агрокультура» (; 39130, Полтавська область, Кременчуцький район, с.Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (; вул. Небесної сотні, буд. 74, м.Полтава, Полтавська область, 36022), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В.);

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (; вул. Небесної сотні, буд.74, м.Полтава, Полтавська область, 36022) повернути Фермерському господарству «Солард Агрокультура» (; 39130, Полтавська область, Кременчуцький район, с.Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37) громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с.Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 року у справі №917/503/24(917/713/25) (повний текст складено 27.06.2025 року, суддя Паламарчук В.В.) позов задоволено повністю.

Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 25.01.2023 року, укладений між Фермерським господарством «Солард Агрокультура» (, 39130, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Висока Вакулівка, вул. Шкільна, 37) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (, 36022, Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 74), посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (, 36022, Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 74) повернути Фермерському господарству «Солард Агрокультура» (, 39130, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Висока Вакулівка, вул. Шкільна, 37) громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с. Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (, 36022, Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 74) на користь Фермерського господарства «Солард Агрокультура» (; 39130, Полтавська область, Кременчуцький район, с.Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37) 9689,60 грн - судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що 25.01.2023 року між Фермерським господарством «Солард Агрокультура» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с.Висока Вакулівка. вул. Шкільна, буд. 37, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. Реєстрація права власності даного об`єкту нерухомості відбулась в Державному реєстрі речових прав на нерухоме манно про реєстрацію права власності цього ж дня - 25.01.2023 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до договору, Фермерське господарство «Солард Агрокультура» передало власність Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп». В рамках даного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» виконало свої обов`язки, а саме повністю сплатило Фермерському господарству «Солард Агрокультура» вартість об`єкту. Ціна об`єкту нерухомості - 50340,00 грн була визначена сторонами на підставі звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Експертсервіс Україна» від 26.12.2022 року.

Тобто, сторонами зазначеного вище договору, було вчинено всі необхідні дії на виконання своїх обов`язків за ним, що підтверджує його реальність. Крім того, об`єкт нерухомості було придбаний за реальною ринковою вартістю, без заниження ціни, що підтверджується звітом про оцінку майна. Позивачем було не доведено, а судом першої інстанції не було досліджено (залишено поза увагою), в чому полягала очевидність недобросовісних дій боржника (негативний вплив або порушення його майнових прав чи інтересів в момент вчинення правочину, його вчинення з метою зменшення майнових активів боржника чи збільшення кредиторських вимог)

Скаржник звертає увагу, що без доведення належними і достатніми доказами правочин із заінтересованими особами не можуть визнаватися судом недійсними. Позов не може обґрунтовуватися лише припущеннями позивача і його суб`єктивним ставленням до правочину. Тобто, сам лише факт укладання спірного правочнну із заінтересованою особою, за відсутності порушення прав боржника та кредиторів не може бути підставою для визнання правочину недійсним і не може оцінюватись судом як факт укладення фраудаторної угоди.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ Груп» вважає, що судом було порушено норми матеріального права, через неврахування під час винесення рішення висновку Верховного суду у складі Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 28.02.2024 року по справі №908/70/22 та відсутність підстав для визнання недійсним спірного правочину, як такого, що укладений боржником з заінтересованою особою на підставі абз. 2 ч.2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (вх.№1616П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 року у справі №917/503/24(917/713/25). Встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/503/24(917/713/25).

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у підсистемі електронний суд і доставлена їм 29.07.2025 року.

12.08.2025 року матеріали справи №917/503/24(917/713/25) на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від арбітражного керуючого Косякевича С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9669 від 1108.2025 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 року, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Плахов О.В., суддя Россолов В.В.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, з метою повного і всебічного розгляду справи по суті, з огляду на приписи ст.216 та ст.270 Господарського процесуального кодексу України задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» та відкладено розгляд справи на іншу дату, а саме на 10.09.2025 року.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у підсистемі електронний суд і доставлена їм 01.09.2025 року.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Россолова В.В. для розгляду справи визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.

У судовому засіданні 10.09.2025 року арбітражний керуючий Косякевич С.О. проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні за відсутності представника скаржника та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У судовому засіданні 04.09.2025 арбітражний керуючий проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення арбітражного керуючого, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись з вимогами про визнання недійсним правочину, заявник згідно з вимогами статей 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

Так, згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Частиною другою статті 42 КУзПБ встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Наслідки визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 статті 42 КУзПБ, визначені частиною 3 зазначеної статті, згідно з якою сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Положення наведеної статті КУзПБ кореспондуються з однією з основоположних засад цивільного законодавства - добросовісністю, зокрема, закріпленою в пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич або близька особа боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №910/16579/20.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Місцевим господарським судом було встановлено, що ухвалою від 20.06.2024 року відкрито провадження у справі №917/503/24 про банкрутство Фермерського господарства «Солард Агрокультура» (); визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр Агро» () до Фермерського господарства «Солард Агрокультура» () в розмірі 9439081,32 грн (4699032,72 грн - основна заборгованість; 206089,40 грн відсотків за користування товарним кредитом; 1251817,79 грн - пені; 1340115,14 грн - відсотків річних; 1566028,90 грн - штраф, 67973,14 грн - судові витрати по сплаті судового збору, 308024,23 грн - судові витрати на професійну правничу допомогу), а також 30280,00 грн - судового збору, сплачених при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича; попереднє засідання призначено на 22.08.2024 року.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 року ФГ «Солард Агрокультура» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ФГ «Солард Агрокультура» призначено арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича.

На даний час провадження у справі №917/503/24 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Як зазначає ліквідатор, під час виконання своїх обов`язків, ним було встановлено, що Фермерським господарством «Солард Агрокультура» () до процедури банкрутства було відчужено значну кількість майна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (, 36022, Полтавська область, м.Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 74).

Ліквідатор ФГ «Солард Агрокультура» Косякевич С.О. відповідно до вимог ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, звернувся до Господарського суду Полтавської області в межах справи про банкрутство боржника із позовною заявою про визнання недійсним укладеного боржником правочину - договору купівлі-продажу від 25.01.2023 року та застосування наслідків недійсності цього правочину.

Даний позов, наразі, стосується лише об`єкту нерухомого майна, а саме: Контора КСП - А - 1 за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Висока Вакулівка, вул.Шкільна, будинок 37.

Відчуження вказаного майна було здійснено на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2023 року укладеного між Фермерським господарством «Солард Агрокультура» в собі директора Лисака Руслана Юрійовича (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» в особі Сажко Інни Юріївни (покупець).

За умовами вказаного договору продавець передав у власність покупцю громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с. Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37.

Загальна площа об`єкта складає 253,2 кв.м, розташований на земельній ділянці комунальної власності за кадастровим номером :00:001:1335 - площею 0,5513 га.

Спірне майно належало позивачу на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії та номер: ПО№567856, виданого 21.09.2020 року Високовакулівською сільською рада Козельщинського району Полтавської області, акту приймання- передачі, серія та номер: б/н, виданого 24.09.2020 року.

Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.10.2020 року, номер запису: 38978797, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, опис об`єкта наступний: загальна площа об`єкту складає 253,2 кв.м, контора КСП - А - 1.

Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ, власником Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» (, 36022, Полтавська область, м.Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 74) з часткою 50% є ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Керівником вказаного підприємства є ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до відомостей з ЄДРПОУ, одноособовим власником та керівником (до процедури ліквідації) Фермерського господарства «Солард Агрокультура» був, також, Лисак Руслан Юрійович (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

За умовами вказаного договору, продаж нерухомого майна вчинено за 50340,00 грн.

Ліквідатор зазначає, що за результатами проведеного аналізу договору, за яким відбулось відчуження нерухомого майна, встановлено, що:

- вартість його відчуження є значно нижчою ринкової;

- розрахунок за договором не проведено (фактично безоплатне відчуження майна);

- боржник уклав договір із заінтересованою особою: відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» власником якого з часткою 50% та керівником є Лисак Руслан Юрійович, який до процедури ліквідації банкрута був, також, власником та керівником останнього. Разом з тим, на дату укладання правочину існувала заборгованість щонайменше перед ініціюючим кредитором - ТОВ «Спектр Агро» (, 08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20). Однак, спірний правочин було вчинено не з метою отримання боржником, як продавцем, грошових коштів за наявне майно та їх використання з правомірною метою, зокрема - здійснення розрахунків з кредитором, а мав на меті позбавлення власності товариства. Вказаний правочин призвів до значних фінансових втрат, неможливості погашення кредиторської заборгованості боржника та його банкрутства.

Нормами Цивільного кодексу та Кодексу про банкрутство визначено підстави визнання недійсними договорів та саме правочинів боржника.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, нормами Кодексу про банкрутство встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі про банкрутство строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведених норм.

Таким чином, підлягають перевірці судом обставини укладення оспорюваного договору на наявність ознаки, визначеної ст. 42 Кодексу про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату укладення договору боржника - ФГ «Солард Агрокультура» була наявна заборгованість перед ТОВ «Спектр Агро» за фінансовою аграрною розпискою від 10.01.2022 року та договором поставки №57/21-САТ від 04.02.2021 року, що підтверджено ухвалами Господарського суду Полтавської області від 27.06.2023 року по справі №917/111/23 та від 30.05.2023 року по справі №917/112/23.

Крім того встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців власником з часткою 50% та керівником ТОВ «АПЦ-Груп» є Лисак Руслан Юрійович.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.

Отже, з матеріалів справи слідує, що спірний договір купівлі-продажу укладений боржником із заінтересованою особою в розумінні статті 1 КУзПБ, а саме ТОВ «АПЦ-Груп» власником якого з часткою 50% та керівником є ОСОБА_1 , який на момент укладення договору був власником та керівником ФГ «Солард Агрокультура».

Частиною другою статті 42 КУзПБ визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів, а саме: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Тобто, саме по собі вчинення правочину із заінтересованою особою є самостійним наслідком його недійсності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.04.2024 у справі №910/5477/23, від 24.04.2024 року у справі №925/1577/20(925/298/23), від 15.05.2024 року у справі №925/1577/20(925/295/23).

Беручи до уваги те, що директор ФГ «Солард Агрокультура» Лисак Руслан Юрійович, укладаючи 25.01.2023 року, тобто в межах так званого підозрілого періоду, договір купівлі-продажу нерухомого майна з заінтересованою особою, істотно зменшило розмір належних боржнику активів, а також враховуючи встановлену приписами Кодексу України з процедур банкрутства презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції про наявність правових підстав для визнання вищезазначеного договору недійсним на підставі частини другої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Враховуючи, що при недійсності правочину повернення отриманого стороною (одна із сторін здійснила його виконання) за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину, задоволенню підлягає вимога позивача про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» повернути Фермерському господарству «Солард Агрокультура» громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с. Висока Вакулівка, вул. Шкільна, буд. 37.

Доводи скаржника про повний розрахунок, відповідність ціни договору реальній вартості майна, відсутності істотного зменшення розміру належних Фермерському господарству «Солард Агрокультура» активів не мають істотного значення, з огляду на зазначені вище обставини.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі №908/70/22 варто відмітити наступне. Предмет спору у двох справах істотно відрізняється. У справі №908/70/22 розглядалося питання надання боржнику фінансової допомоги, а не відчуження активів боржник отримав актив (грошові кошти), що збільшувало його майно, а не зменшувало. У даній справі має місце фактичне відчуження нерухомості у підозрілий період на користь заінтересованої особи. Відтак, правові висновки зі справи №908/70/22 не можуть бути застосовані, оскільки відсутня подібність фактичних обставин. Зокрема у постанові на яку посилається апелянт, що за результатом дослідження поданих доказів у їх сукупності суди дійшли висновку про відсутність ознак фраудаторності договору поворотної фінансової допомоги, а саме - вчинення боржником оспорюваного правочину з метою унеможливлення задоволення вимог кредиторів, адже за умовами оскаржуваного договору боржник не здійснював відчуження, що призвело б до зменшення його активів, що є основного ознакою фраудаторного правочину, а навпаки отримав майно.

Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 у справі №917/503/24 (917/713/25) підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 269, 270, ст.275, ст.ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АПЦ-Груп» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.06.2025 року у справі №917/503/24(917/713/25) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 23.09.2025 року після виходу судді Плахова О.В. з відпустки.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Плахов