ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
22.09.2025 Справа № 905/957/25
Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання.
До заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника (частина 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 56 статті 150 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України).
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина 3 статті 60 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 3 статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Приписами частини 245 Цивільного кодексу України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.
Так, пунктом 24 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №1845/0/15-21 від 17.08.2021 (далі - Положення) визначено, що підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Відповідно до пунктів 30 - 34 Положення Користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства. Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного. Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення). Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.
Як встановлено судом, заяву про видачу судового наказу від імені Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» підписано електронним цифровим підписом та подано до Господарського суду Донецької області через підсистему "Електронний суд" Сніменко Олександром Івановичем.
В тексті заяви зазначено, що до неї надається додаток 1 - довіреність на Сніменко Олександра Івановича. При формуванні додатків в підсистемі «Електронний суд» сформовано документ «довіреність на Сніменко Олександра Івановича».
Відділом документального забезпечення та контролю (канцелярія) складено акт про те, що вказаний у додатках документ довіреність на Сніменко Олександра Івановича.pdf неможливо відкрити та роздрукувати з технічних причин вміст файлу відсутній.
Відповідно у даному випадку на підтвердження своїх повноважень Сніменко Олександр Іванович, як представник Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» не надав довіреність ані в формі письмового документу, ані в електронній формі, яка підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя та надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами підсистеми «Електронний суд».
Інших документів, які б надавали повноваження Сніменко Олександру Івановичу, як представнику підписувати документи від імені Приватного акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» матеріали заяви про видачу судового наказу не містять.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України, оскільки всупереч п. 2 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу не було додано документ, що підтверджує повноваження представника, а відтак вказану заяву підписано та подано особою, яка не має права на вчинення таких дій.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 152 Господарського процесуального Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно із частини 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи викладене, керуючись статтями 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили 22.09.2025 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя А.М. Устимова