ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/1773/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Басика А.М.,

відповідача - Дмуховського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 (головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді: Матущак О.І., Скрипчук О.С.) в частині відмови у стягненні 248 849,10 грн

у справі №914/1773/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго"

про стягнення 8 610 461,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі також - ТОВ "Газорозподільні мережі України", Товариство) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго" (далі також КП "Червоноградтеплокомуненерго", Комунальне підприємство) про стягнення 8 610 461,46 грн, з яких: 7 811 711,78 грн основного боргу, 497 698,19 грн пені, 113 949,4 грн - 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 184 823,31 грн.

3. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором розподілу природного газу №42GT010NQU6W-23 від 01.09.2023 в частині оплати послуги з розподілу природного газу за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року.

4. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

5. 01.10.2023 між Товариством (Оператор ГРМ) та Комунальним підприємством (Споживач) було укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №42GТ010NQU6W-23 від 01.09.2023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

6. Отже, відповідач приєднався до типового публічного договору розподілу природного газу, текст якого затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30.09.2015.

7. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір.

8. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 договору цей типовий договір розподілу природного газу, є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

9. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

10. Відповідно до підпункту 8 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.12.2022 №1944 "Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТзОВ "Газорозподільні мережі України", встановлено ТзОВ "Газорозподільні мережі України", Львівській філії: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,69 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

11. Річна замовлена потужність у 2024 році відповідача складає 9 139 131,52 м3 газу, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2023 який підписано сторонами без жодних зауважень.

12. Таким чином, замовлена потужність об`єкта (об`єктів) Споживача за місяць становить 761 594,29 м3.

13. Щомісячний платіж відповідача за розрахунком Львівської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" на 2024 рік дорівнює (9 139 131,52 замовлена річна потужність на 2024 рік/12 міс)*1,69 грн (тариф без урахування ПДВ) = 761 594,29*1,69= 1 287 094,35 грн без ПДВ , тобто 1 544 513,22 грн (з ПДВ).

14. На виконання умов договору Оператор ГРМ надав Споживачу послуги з розподілу природного газу з вересня 2023 року по вересень 2024 року, що підтверджується актами наданих послуг за заявлений період, у яких зазначена вартість надання послуги помісячно.

15. Відповідач отримав послуги з розподілу природного газу, однак за них не розрахувався в повному обсязі, внаслідок чого заборгованість Споживача за період лютий 2024 року - травень 2024 року складала 4 633 658,88 грн, що підтверджується актами наданих послуг за період лютий 2024року по травень 2024 року, підписаними сторонами без зауважень.

16. Сторонами проведено взаємозвірку наданих послуг та суми заборгованості, про що складено акт звірки №3900, згідно з яким заборгованість Споживача станом на 31.05.2024 складала 4 633 658,88 грн. Даний акт підписано Оператором ГРМ та Споживачем без жодних зауважень (т. 1, а.с. 27).

17. Відповідно до пункту 6.6 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

18. Відповідно до пункту 6.7 договору у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

19. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

20. 09.05.2024 Оператором ГРМ направлено на адресу Споживача претензію - вимогу, проте вимога залишена без відповіді та задоволення.

21. Відповідачем частково оплачено позивачу заборгованість за послугу з розподілу газу, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме: в серпні 2024 року - 1 000 000,00 грн, у вересні 2024 року - 2 000 000,00 грн, у жовтні 2024 року - 2 000 000,00 грн та у листопаді року - 4 000 000,00 грн (т. 1 а.с. 204, т. 2 а.с. 68, 85).

22. Сторони провели взаємозвірку вартості наданих послуг та суми заборгованості та встановили, що заборгованість Споживача станом на 30.09.2024 становить 7 811 711,76 грн, що підтверджується актом звірки розрахунків №6253 від 30.09.2024 (т. 2 а.с. 14-15).

23. Наведені обставини стали підставою звернення з цим позовом до суду з матеріально-правовою вимогою (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення 8 610 461,46 грн, з яких: - 7 811 711,76 грн борг за надані послуги з розподілу природного газу; - 497 698,19 грн пеня; - 113 949,4 грн 3% річних; - 184 823,31 грн інфляційні втрати.

24. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

25. Господарський суд Львівської області рішенням від 16.12.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07.01.2025) позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з КП "Червоноградтеплокомуненерго" на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" 2 574 061,18 грн та судовий збір в розмірі 38 610,92 грн. Закрив провадження в частині позовних вимог про стягнення 9 000 000 грн. В задоволені іншої частини вимог відмовив.

26. Рішення суду першої інстанції мотивовано таким:

- у матеріалах справи відсутні звернення відповідача до позивача стосовно зміни потужності на 2023 чи 2024 роки. Відсутні також докази припинення послуги розподілу природного газу, як це передбачено главою 7 розділу VI Кодексу Газорозподільних систем (далі Кодекс ГРМ). Тому позивач підставно нараховував плату за відповідну послугу у визначений ним період;

- Львівська філія ТзОВ "Газорозподільні мережі України" надала відповідачу послуги з розподілу природного газу за період з лютого по вересень 2024 року, що підтверджується актами наданих послуг за заявлений період, у яких зазначена вартість надання послуги помісячно;

- в частині позовних вимог про стягнення 9 000 000,00 грн основного боргу провадження у справі необхідно закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у зв`язку з відсутністю предмета спору (у зв`язку із сплатою відповідачем вказаної суми);

- докази оплати основного боргу в розмірі 1 811 711,76 грн у матеріалах справи відсутні. Відтак позов в цій частині підлягає до задоволення;

- у клопотанні про зменшення розміру пені відповідачем належним чином не обґрунтовано та не надано належних доказів в підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру відсотків. Підсумовуючи наведене, враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості випадку, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені;

- суд перевірив розрахунок пені та інфляційних втрат та встановив, що такий зроблено арифметично правильно, відтак до стягнення підлягає пеня розмірі 497 698,19 грн та інфляційні втрати на суму 184 823, 31 грн;

- розрахунок 3% річних здійснено невірно, а відтак до стягнення підлягає сума 79 827,92 грн;

- приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково у розмірі 1 811 711,76 грн боргу за надані послуги з розподілу природного газу, пені в розмірі 497 698, 19 грн 3% річних в розмірі 79 827, 92 грн та інфляційних втрат на суму 184 823, 31 грн.

27. Західний апеляційний господарський суд постановою від 03.06.2025 рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2024, з урахуванням ухвали Господарського суду Львівської області від 07.01.2025 про виправлення допущеної описки у справі №914/1773/24, скасував, прийняв нове рішення, яким позов задовольнив частково, а саме:

- стягнув з КП "Червоноградтеплокомуненерго" на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" 2 325 465,29 грн, з яких: 1 811 711,76 грн - основний борг, 248 849,09 грн - пеня, 3% річних - 80 081,12 грн, 184 823,31 грн - інфляційні втрати;

- закрив провадження у справі №914/1773/24 в частині позовних вимог про стягнення 6 000 000 грн;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовив;

- ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.01.2025 у справі №914/1773/24 змінив; клопотання ТОВ "Газорозподільні мережі України" про повернення судового збору - задовольнив та повернув ТОВ "Газорозподільні мережі України" з Державного бюджету України 72 027,34 грн судового збору, сплаченого згідно платіжних інструкцій №5969 від 08.07.2024 та №9557 від 14.10.2024;

- судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги поклав на сторони пропорційно до задоволених вимог;

- стягнув з КП "Червоноградтеплокомуненерго" на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" 31 298,18 грн судового збору за розгляд позовної заяви;

- стягнув з КП "Червоноградтеплокомуненерго" на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" 52 310,65 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги;

- стягнув з ТОВ "Газорозподільні мережі України" на користь КП "Червоноградтеплокомуненерго" 5 599,10 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

28. Постанова апеляційного суду мотивована таким:

- при ухваленні оскаржуваного рішення (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07.01.2025) при загальній сумі позовних вимог у розмірі 8 608 182,66 грн місцевий господарський суд помилково закрив провадження в частині позовних вимог про стягнення 9 000 000,00 грн;

- матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач порушив своє зобов`язання по оплаті боргу за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, в зв`язку з чим позивач нарахував пеню в розмірі - 497 698,19 грн за період 11.03.2024 до 10.10.2024; 3% річних в розмірі - 113 949,4 грн за період 11.03.2024 до 10.10.2024; інфляційні втрати на суму - 184 823,31 грн за період 11.03.2024 до 26.08.2024;

- колегія суддів частково погоджується з доводами, наведеними скаржником КП "Червоноградтеплокомунерго", що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам, наведеним відповідачем щодо зменшення розміру нарахованої позивачем пені;

- виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини того, що відповідачем сплачено більшу частину за поставлений природний газ, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення, на 50%, тобто 248 849,09 грн, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення;

- оскільки у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 6 000 000,00 грн залишилась сума в розмірі 2 608 182,66 грн, судовий збір, який мав бути сплачений позивачем (з врахуванням пониженого коефіцієнту 0,8) за розгляд позовної заяви, становив 31 298,18 грн. Відтак поверненню позивачу підлягав судовий збір в розмірі 72 027,36 грн.

29. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони.

30. Товариство звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 в частині зменшення пені на 50% і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі; скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 в частині стягнення з Товариства на користь Комунального підприємства 5 599,10 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги; здійснити розподіл судових витрат.

31. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК, зазначаючи:

- про неврахування судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 28.07.2020 у справі №904/2104/19, від 23.07.2019 у справі №917/2034/17, від 01.07.2021 у справі №46/603, від 13.04.2024 (909/722/14), щодо застосування статей 80, 269 ГПК; від 16.05.2018 у справі №449/1154/14, від 21.10.2020 у справі №662/541/15-ц, від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, щодо пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК); від 04.09.2018 у справі 823/2042/16, щодо причин відступу від попередніх рішень;

- про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування спеціальної норми права - абзацу 1 пункту 8.2 Розділу 8 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, в сукупності із нормами статті 233 Господарського Кодексу України (далі - ГК) та частини третьої статті 551 ЦК. Позивач вважає, що існує необхідність формування наступного висновку щодо застосування вищезазначених норм права: "У спорах, що ініційовані Оператором ГРМ до непобутового споживача про стягнення пені за неналежне виконання вимог договору розподілу природного газу, судом не може бути зменшено розмір пені за клопотанням учасника спору, у випадку, коли правова позиція відповідача з цього питання є двійною та взаємовиключною: відповідач одночасно просить суд відмовити у стягненні пені повністю та одночасно просить суд зменшити її розмір на 90%.".

32. Також скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції в порушення вищезазначених норм процесуального права та без урахування вищезазначених правових позицій Верховного Суду ухвалено незаконне рішення на підставі недопустимих доказів, яких не було в справі на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК, що кореспондується з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).

33. У касаційній скарзі Товариство зазначає таке:

- матеріали справи не містять жодних доказів про те, що відповідач вживав заходів для своєчасного виконання зобов`язання та враховував при цьому інтереси апелянта, який є оператором критичної інфраструктури, діяльність якого забезпечує безпеку держави в паливно-енергетичному секторі;

- Господарський суд Львівської області та Західний апеляційний господарський суд вже розглядали ідентичний спір між Оператором ГРМ та боржником, захистивши при цьому інтереси Оператора ГРМ у справі №914/231/22 та відмовивши споживачу у задоволенні клопотання про зменшення пені. Судова практика має бути єдиною та послідовною, єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування судами різних підходів до тлумачення законодавства у подібних правовідносинах, призводить до стану юридичної невизначеності, суперечливого застосування закону.? Отже, суд не має відступати безпідставно від своїх попередніх рішень;

- оскільки Верховний Суд забезпечує єдність та сталість судової практики та формує висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, Товариство зазначає, що судова практика одних і тих же судів в аналогічних спорах є взаємосуперечливою: практика Господарського суду Львівської області та Західного апеляційного господарського суду у справах №914/231/22 та №914/2015/24 щодо зменшення розміру пені, а також відстуній висновок Верховного Суду, який би міг усунути зазначений недолік та сформувати чітку та однозначну позицію стосовно застосування спеціальної норми права - абзацу 1 пункту 8.2 Розділу 8 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 в сукупності із нормами статті 233 ГК та частини третьої статті 551 ЦК;

- судом апеляційної інстанції ухвалено незаконне рішення на підставі недопустимих доказів, яких не було в справі на час ухвалення судового рішення першою інстанцією, тому в оскаржуваній частині постанова апеляційного суду підлягає безумовному скасуванню.

34. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, зазначаючи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі, що прийняті у відповідності з нормами процесуального права та з правильним застосуванням матеріальних норм.

35. У відзиві відповідач зазначає таке:

- інтереси позивача судом апеляційної інстанції належним чином враховані, а зменшення розміру пені є обґрунтованим і пропорційним. Суд зменшив суму пені з 497 698,19 грн до 248 849,09 грн, враховуючи як тривалість порушення, так і характер зобов`язань;

- добросовісна поведінка відповідача фактично не була врахована при вирішенні питання про стягнення пені ні позивачем, ні судом першої інстанції. Позивач продовжує оскаржувати зменшення пені на 50%, яке було здійснено судом апеляційної інстанції на підставі закону та з урахуванням виняткових обставин;

- інтереси позивача було враховано шляхом задоволення частини позовних вимог, що додатково свідчить про об`єктивність судового розгляду.

36. Позиція Верховного Суду.

37. Щодо доводів про ухвалення судом апеляційної інстанції постанови на підставі недопустимих доказів, яких не було в справі на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

38. Скаржник зазначає, що обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у зменшенні заявленої до стягнення пені, Комунальне підприємство долучило до апеляційної скарги нові докази, які безпідставно було враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови.

39. У цій частині доводів скаржник посилається на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах:

- від 28.07.2020 у справі №904/2104/19: "Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.";

- від 23.07.2019 у справі №917/2034/17: "Частиною третьою статті 269 ГПК України унормовано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.?У такому випадку, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України.? Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування.";

- від 13.04.2021 у справі №909/722/14 "…докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

9.38. Тобто, наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою)".;

- від 01.07.2021 у справі №46/603, де Верховний Суд визнав незаконним прийняття доказів в апеляційній інстанції, оскільки такі дії допускаються у «виняткових випадках», якщо учасник доказав неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

40. Щодо наведених доводів колегія суддів зазначає таке.

41. Згідно з положеннями статті 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

42. Відповідно до частин першої та третьої статті 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

43. З матеріалів справи вбачається, що до своєї апеляційної скарги відповідач надав докази щодо скрутного матеріального стану, яких не було додано до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, поданого до суду першої інстанції, а саме баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2024, звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2024 року. При цьому апелянт не обґрунтував неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

44. Разом з тим, постанова апеляційного суду не містить посилання на нові докази, подані відповідачем. Зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, апеляційний суд зазначив, що, проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини того, що відповідачем сплачено більшу частину за поставлений природний газ, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, апеляційний суд вважає за можливе реалізувати право, визначене статтею 551 ЦК, та зменшити пеню на 50%.

45. Тобто, апеляційний суд не прийняв до уваги нові докази, подані відповідачем, та не обґрунтовував ними оскаржувану постанову, натомість дійшов висновку про можливість зменшення неустойки з урахуванням інших обставин.

46. Відповідно, доводи скаржника про ухвалення судом апеляційної інстанції постанови на підставі недопустимих доказів, з порушенням статей 80, 269 ГПК та без урахування наведених вище висновків Верховного Суду не знайшли підтвердження.

47. Щодо доводів про безпідставний відступ апеляційного суду від сформованої практики щодо розгляду подібних спорів.

48. У касаційній скарзі позивач зазначає, що Господарський суд Львівської області та Західний апеляційний господарський суд вже розглядали ідентичний спір між Оператором ГРМ та боржником, захистивши при цьому інтереси Оператора ГРМ у справі №914/231/22 та відмовивши споживачу у задоволенні клопотання про зменшення пені. Скаржник наголошує, що судова практика має бути єдиною та послідовною, єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя.

49. У цій частині доводів скаржник вказує про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, а саме: "Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту" (див. п. 43 вказаної Постанови). Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, Велика Палата Верховного Суду може або повністю відмовитися від свого висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм.".

50. Колегія суддів відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

51. Відповідно до статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

52. Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій, зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

53. Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частиною третьою статті 551 ЦК), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

54. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

55. При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

56. Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

57. Застосоване у статті 551 ЦК словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20).

58. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснувала про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру, до якого суд має право її зменшити.

59. Суд наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки у відповідності до норми статті 551 ЦК є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанови Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/22964/17, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 12.02.2020 у справі №924/414/19, від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 15.11.2023 у справі №910/1266/23 тощо).

60. Необхідно враховувати і те, що питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст та умови конкретних правовідносин, наявність/відсутність наданих сторонами доказів у сукупності, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.

61. Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку, передбаченому статтями 86, 210, 237 ГПК.

62. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22 тощо).

63. З огляду на викладене, а також враховуючи зміст постанов апеляційного суду у справі №914/231/22 та справі №914/1773/24, колегія суддів зазначає, що різні висновки апеляційного суду щодо наявності/відсутності підстав для зменшення пені у вказаних справах, обґрунтовані не відступом від попередньо сформованої судом позиції у вирішенні подібних спорів, а оцінкою конкретних індивідуальних обставин кожної з цих справ.

64. Також у касаційній скарзі позивач зазначає про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2018 у справі №449/1154/14,від 21.10.2020 у справі №662/541/15-ц, від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, щодо пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

65. Скаржник вказує, що пункт 6.6 розділу 6 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, встановлює для споживача правило поведінки, відповідно до якого споживач взагалі зобов`язаний здійснювати оплату за розподіл на умовах авансування. І у разі неможливості здійснити такий вид оплати споживач має остаточно розрахуватися із Оператором ГРМ за надані послуги в звітному місяця до десятого числа місяця, наступного за звітним. Відтак, на думку скаржника, зазначена норма створює для споживача сприятливі умови для оплати наданої послуги, та надає йому можливість розробити для себе сприятливий платіжний календар. Натомість наявні матеріали свідчать про те, що заборгованість відповідача оплачувалась зі значною затримкою.

66. Колегія суддів не вважає зазначені доводи слушними, оскільки по-перше, зі змісту постанови апеляційного суду не вбачається, що апеляційний суд дійшов протилежного висновку відносно правової природи та порядку застосування засад (принципів) цивільного права, ніж у наведених скаржником постановах Верховного Суду, по-друге, недотримання відповідачем строків виконання зобов`язань не може однозначно засвідчувати його недобросовісність у спірних правовідносинах та унеможливлювати застосування щодо нього положень статті 551 ЦК.

67. У цій справі, проаналізувавши всі фактичні обставини з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд апеляційної інстанції врахував, що відповідач визнавав наявність заборгованості, зокрема, підписавши акт взаєморозрахунків, та систематично вживав заходи щодо погашення існуючої заборгованості, у зв`язку з чим, під час вирішення спору судом першої інстанції провадження у справі щодо частини основної заборгованості було закрито.

68. З огляду на викладене, надавши оцінку обставинам справи, апеляційний суд не встановив, що відповідач діяв недобросовісно у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення на 50%, тобто 248 849,09 грн, що за його оцінкою є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.

69. Водночас наведені скаржником доводи у цій частині зводяться до необхідності переоцінки встановлених апеляційним судом обставин справи щодо розумності та добросовісності поведінки відповідача у спірних правовідносинах, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК.

70. Відтак, доводи скаржника про неврахування зазначених вище висновків Верховного Суду не знайшли підтвердження.

71. Крім того скаржник зазначає, що Верховному Суду необхідно сформувати наступний висновок щодо застосування норм права: "У спорах, що ініційовані Оператором ГРМ до непобутового споживача про стягнення пені за неналежне виконання вимог договору розподілу природного газу, судом не може бути зменшено розмір пені за клопотанням учасника спору, у випадку, коли правова позиція відповідача з цього питання є двійною та взаємовиключною: відповідач одночасно просить суд відмовити у стягненні пені повністю та одночасно просить суд зменшити її розмір на 90%.".

72. Відносно наведених доводів колегія суддів зазначає, що формування відповідачем правової позиції по справі, відповідно до якої останній заперечує обґрунтованість позовних вимог по суті, не позбавляє останнього права клопотати про зменшення розміру стягуваної з нього неустойки на підставі статті 551 ЦК, оскільки наведена норма визначає самостійний спосіб захисту боржника від стягнення з нього надмірного розміру неустойки, який не пов`язаний зі з`ясуванням обставин щодо обґрунтованості її стягнення в контексті таких обставин, як наявність порушеного зобов`язання, правильність визначення розміру збитків, період нарахування тощо.

73. Відповідно, колегія суддів не вбачає підстав для формування висновку, який наводить скаржник у касаційній скарзі, оскільки такий не відповідає положенням чинного законодавства у спірних правовідносинах.

74. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

75. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

76. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

77. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги.

78. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 248 849,10 грн залишити без задоволення.

2.Постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 248 849,10 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець