24.06.2025Справа № 910/5638/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі №910/5638/24
За позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
до Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни
та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Фуд»
про визнання договору удаваним
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1 не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився.
Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Фуд» (далі - відповідач 2) про визнання договору удаваним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачами укладено договір комісії №МН-ЗК від 21.06.2021 року, який за своєю суттю та змістом є договором купівлі-продажу, а тому просить визнати його удаваним.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 відкрито провадження у справі №910/5638/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
У судовому засіданні 22.10.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про задоволення заяви позивача про заміну неналежного відповідача, замінено відповідача-1 Фізичну особу-підприємця Білоус Катерину Олександрівну на належного відповідача-1 фізичну особу ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у задоволенні позову Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до Фізичної особи ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейс Фуд» про визнання договору удаваним відмовлено.

У свою чергу, 01.05.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Фізичної особи Білоус Катерини Олександрівни надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій відповідач-1 просить суд в порядку розподілу судових витрат за наслідками ухваленого рішення стягнути з позивача грошові кошти в сумі 30200,00 грн.

13.05.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві надійшли заперечення на заяву відповідача-1 про розподіл судових витрат, в яких позивач вказав, що відповідачем-1 не надано доказів фактичної оплати послуг адвоката, що ставить під сумнів отримання таких послуг в цілому, а перелік визначених в акті послуг адвоката є незрозумілим та таким, що сповна поглинається раніше наданими послугами.

19.05.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від фізичної особи Білоус Катерини Олександрівни надійшла заява про винесення додаткового рішення у справі №910/5638/24, у якій відповідач-1 просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача витрати відповідача-1 на правничу допомогу у розмірі 30200,00 грн.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 23.05.2025 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 10.06.2025.

06.06.2025 року через відділ діловодства суду від відповідачів надійшли заяви про проведення судового засідання 10.06.2025 про вирішення питання про розподіл судових витрат, за їх відсутності.

Судове засідання, призначене на 10.06.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2025 призначено судове засідання у справі на 24.06.2025.

23.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Фізичної особи Білоус Катерини Олександрівни надійшла заява про проведення засідання за відсутності уповноваженого представника.

У судове засідання 24.06.2025 представники позивача і відповідача-2 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету учасника справи та раніше поданими запереченнями і заявами, про причини неявки суд не повідомили.

У свою чергу, представник відповідача-1 не з`явився, однак просив суд здійснювати розгляд заяви за його відсутності.

Частиною 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, суд на місці постановив розгляд заяви про розподіл судових витрат у справі №910/5638/24 проводити за їх відсутності.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/5638/24 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених відповідачем-1 під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

У поданій заяві відповідач-1 просить стягнути з позивача понесені судові витрати у розмірі 30200,00 грн на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, відповідачем-1 надано копію договору про надання правничої допомоги №25/24 від 28.06.2024 (далі - договір), укладеного між Адвокатським бюро «Марини Вітліної» (далі - бюро) та Білоус Катериною Олександрівною (далі - клієнт), додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №25/24 від 28.06.2024 (додаткова угода №1), додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги №25/24 від 28.06.2024 (далі - додаткова угода №3), розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, акту приймання-передачі робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 28.06.2024 №25/45 (далі - акт), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії СМ №000788 від 06.09.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серії АА №1397588 від 06.07.2024.

За умовами пункту 1.1 договору (в редакції додаткової угоди №3) клієнт доручає, а бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та відповідними додатками до нього. Для надання правової допомоги Клієнту, Бюро призначає: адвоката Вітліну Марину Олександрівну, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000788 від 06.09.2023, видане Радою адвокатів Сумської області (надалі - Адвокат); та адвоката Подобода Олександра Владиславовича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000291 від 22.11.2024, видане Радою адвокатів Луганської області (далі - адвокат) на підставі договору між бюро та адвокатом про залучення адвоката для надання правничої допомоги №2-А від 23.11.2024.

Відповідно до пункту 1.2 договору на виконання пункту 1.1 даного договору клієнт уповноважує бюро, адвоката, який діє в інтересах клієнта за дорученням бюро: аналізувати та складати процесуальні документи, необхідні клієнту для подання до всіх судах інстанцій; представляти клієнта перед державними органами, банками, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та будь-якими фізичними особами та в усіх правоохоронних та контролюючих органах, органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах Державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями, судах всіх інстанцій, у тому числі місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), судах апеляційної та касаційної інстанцій (загальних, господарських, адміністративних), Верховному Суді, Конституційному Суді України з усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження та захиснику клієнта незалежно від його процесуального статусу (в тому числі, але не виключно потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок тощо). Для вчинення вищезазначених дій бюро, адвокату, який діє в інтересах клієнта за дорученням бюро, надається право: одержувати необхідні довідки та документи, підписувати та подавати претензії, вимоги, заяви, листи, клопотання, позовні заяви, заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, про визнання клієнта кредитором у справах про банкрутство, адміністративні позови, цивільні позови у кримінальних справах, заяви про видачу судових наказів та виконавчих листів, скарги, заяви про перегляд заочних рішень. апеляційні скарги, касаційні скарги, розписуватись на них від імені клієнта, сплачувати від імені клієнта судовий збір, а також знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення (вироки, рішення. постанови, ухвали) судів, збирати будь-які відомості про факти, що можуть використовуватися як докази у справі, а також користуватися всіма іншими правами, наданими законодавством України для такого роду уповноважень, зокрема, але не виключно, усіма процесуальними правами без будь-яких застережень, які належать чи будуть належати клієнтові, відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За умовами пункту 2.1 договору обов`язки бюро: надати правову допомогу клієнту із представництва та захисту прав та законних інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору; неухильно дотримуватись вимог законодавства України; не використовувати свої повноваження на шкоду Клієнту; представляти і захищати права та інтереси клієнта; інформувати клієнта про хід виконання доручення; у випадку доручення вчинення окремих дій, пов`язаних із виконання цього договору, іншим особам, відповідати у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що обов`язком клієнта є: вчасно забезпечувати адвоката, який діє в інтересах клієнта за дорученням бюро, всім необхідним для виконання його доручень, передбачених даним договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності; при вирішенні спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами оперативно надавати достовірну інформацію для прийняття правильного рішення, що відповідає нормативним-правовим актам; інформувати адвоката, який діє в інтересах клієнта за дорученням бюро, про всі документи та відомі обставини, які можуть мати суттєве значення для прийняття та виконання доручення відповідно до цього договору; не вимагати виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката; повідомити адвокату, який діє в інтересах клієнта за дорученням бюро, про всі вжиті заходи, що стосуються справи, до підписання договору; без зволікання прийняти виконану роботу, а при відмові у прийняті доручення згідно цього договору, протягом 3-х днів після повідомлення про виконання доручення, письмово мотивувати таку відмову; сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Цей договір набуває чинності з дати укладення та діє до 31 грудня 2025 року або до дати його припинення. Цей договір може бути продовжений або достроково припинений у відповідності до приписів чинного законодавства України за умови підписання сторонами письмової угоди про це (пункт 3.1 договору в редакції додаткової угоди №3).

28.06.2024 року сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №25/45 від 28.06.2024 (далі - додаткова угоди №1), за умовами пункту 1.1 якої бюро надається правова допомога у виді підготовки та складання процесуальних документів, необхідних в межах господарської справи №910/5638/24. Бюро зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту в усіх судових органах та правоохоронних органах уповноважених розглядати відповідні питання відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 1.2 додаткової угоди №1 сторони визначили назву (вид) послуги, вартість та порядок сплати.

01.05.2025 року Адвокатським бюро «Марини Вітліної» та Білоус Катериною Олександрівною підписано акт приймання-передачі робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 28.06.2024 №25/45 (далі - акт), за умовами якого бюро передало, а клієнт прийняв наступні роботи (послуги): 1) консультування з правових питань, ознайомлення з матеріалами справи №910/5638/24 в Господарському суді міста Києва та аналіз позовної заяви по справі та (2) підготовка правової позиції по справі №910/5638/24, вартістю 2200,00 грн; 3) написання та подання відзиву на позовну заяву по справі №910/5638/24, вартістю 6500,00 грн; 4) аналіз відповіді на відзив та підготовка заперечень, вартістю 6500,00 грн; 5) представництво інтересів клієнта в суді (09.07.2024, 13.08.2024, 19.09.2024, 22.10.2024, 24.01.2025, 27.03.2025, 01.05.2025), вартістю 17500,00 грн; 6) клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю подати відзив, вартістю 2500,00 грн. Разом станом на 01.05.2025 - 30200,00 грн.

Судом встановлено, що Вітліна Марина Олександрівна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі №904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат через призму приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує, що включення до складу наданих адвокатом послуг, таких послуг як «консультування з правових питань, ознайомлення з матеріалами справи №910/5638/24 в Господарському суді міста Києва та аналіз позовної заяви по справі» та «підготовка правової позиції по справі №910/5638/24» не може бути виділена в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою для складення та написання заяв по суті спору та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинається послугою «написання та подання відзиву на позовну заяву по справі №910/5638/24».

Разом з тим, як вбачається із акту приймання-передачі робіт (послуг), частиною правової допомоги є подання до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю подання відзиву.

В контексті означеного слід зауважити, що подання до суду процесуальних заяв та клопотань є важливим, але не визначальним елементом правничої допомоги. Судом враховано, що подача таких заяв та клопотань спрямована на уточнення процесуальної та правової позицій сторони, втім їх значення є вторинним у співвідношенні із значенням заяв по суті спору, які містять основні аргументи, способи захисту, підкріплені відповідними доказами, на які сторона покладається для захисту своїх прав та інтересів.

На переконання суду, ефективність правничої допомоги визначається, передусім, якістю формування заяв по суті спору, які виступають основою для оцінки судом матеріально-правової позиції сторін, а тому саме ґрунтовність, системність і правова обґрунтованість таких заяв мають вирішальний вплив на результативність судового розгляду, у той час як процесуальні заяви та клопотання виконують лише допоміжну роль.

Крім того, з акту приймання-передачі робіт (послуг) вбачається надання послуги з представництва інтересів клієнта в суді у судових засіданнях 09.07.2024, 13.08.2024, 19.09.2024, 22.10.2024, 24.01.2025, 27.03.2025, 01.05.2025, однак судове засідання, призначене на 13.08.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, у зв`язку з чим ухвалою суду від 19.08.2024 засідання у справі №910/5638/24 було призначено на нову дату.

За встановлених обставин у суду відсутні будь-які підстави вважати, що Адвокатським бюро «Марини Вітліної» здійснювалося представництво інтересів відповідача-2 у судовому засіданні призначеному на 13.08.2024.

Відтак, беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та заявлені позовні вимоги у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані адвокатом послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих відповідачем-2 під час судового розгляду справи №910/5638/24 процесуальних документів, суд приходить до висновку, що зменшення розміру витрат відповідача-2 на професійну правничу допомогу до розміру 25000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником відповідача-2 докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки за наслідками розгляду даної справи, суд приходить до висновку про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачем-2 в порушення приписів Господарського процесуального кодексу України та правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 11.06.2020 у справі №821/227/17, від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, не додано до заяви докази, які підтверджують фактичну сплату гонорару адвоката.

Згідно з висновками Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Господарський процесуальний закон визначає процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №911/1418/17, від 15.01.2020 у справі № 914/261/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 19.04.2023 у справі № 909/615/15).

Відтак, суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.06.2020 у справі №821/227/17, від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, адже останні не мають переваги над висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, які підлягають застосування під час вирішення спору.

Керуючись статтями 123, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5638/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 44116011) на користь Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ відповідачу-1 після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

4. В іншій частині заяви Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5638/24 відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 17.09.2025.

СуддяТ.В. Васильченко