ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"22" вересня 2025 р. Справа № 918/513/25

Суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Миханюк М.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 20.08.25р. у справі №918/513/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 157 811,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.08.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 157811 грн 91 коп заборгованості, з яких: 43000 грн 00 коп - заборгованість за кредитом; 112733 грн 11 коп - заборгованість за процентами; 2078 80 коп - заборгованість за комісією, 2422 грн 40 коп витрат по сплаті судового збору та 9 780 грн 00 коп витрат на правову допомогу.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу - задовольнити. Звільнити відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору. Рішення Господарського суду Рівненської області від 20 серпня 2025 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до Балашук Василя Васильовича про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя дійшла висновку, що подана скаржником апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу (ГПК) України з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати судового збору, повернення і звільнення від сплати, розміри судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подачу до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п.6 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставки судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами; встановлюються у таких розмірах - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як убачається із прохальної частини апеляційної скарги скаржник просить скасувати оскаржене рішення в повному обсязі.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.08.25 по справі №918/513/25, становить 3633,60 грн (3028 грн - сума судового збору, що підлягала сплаті при подачі позову х150%х0,8).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником не додано доказів сплати судового збору.

Разом з тим, скаржник з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №743/1481/21 від 19.10.2022 вказує, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Розглянувши подане апелянтом клопотання про звільнення від сплати судового збору, суддя апеляційної не погоджується із такими доводами скаржника з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Разом з тим, згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 Закону України "Про захист прав споживачів" підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Частина 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Як убачається із матеріалів справи, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором № 464372-КС-002 про надання кредиту від 17.08.2023, укладеним між ТОВ "Бізнес Позика" та ФОП Балащуком В.В..

При цьому, слід звернути увагу, що у договорі визначено, що цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь - якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

За таких обставин, суддя не вбачає підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Також, суд бере до уваги, що згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У Рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абз. 13 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення).

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства").

Як передбачено ст.260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищевикладене, суддя дійшла висновку, що скаржником не дотримано вимог ст.258 ГПК України, що відповідно до ст. 260 ГПК України є підставою для залишення без руху апеляційної скарги з наданням строку для усунення вказаних недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до приписів п.6 ст.260 ГПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 20.08.25р. у справі №918/513/25 - залишити без руху.

3. Зобов`язати апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати докази сплати3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Роз`яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

6. Ухвалу направити апелянту.

Суддя Миханюк М.В.