ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3427/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ЖЕНГІМАС УКРАЇНА (07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт. Іванків, вул. Запрудська, буд. 50 Г)

та до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про солідарне стягнення 819627,25 грн. заборгованості за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., у тому числі 210301,59 грн. основного боргу, 156356,66 грн. 10% штрафу, 408717,35 грн. пені, 44251,65 грн. 3 % річних,

секретар судового засідання: Ліщук М.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Гончаров Д.О. (довіреність від 06.01.2025 р.; посвідчення адвоката № 000836 від 13.01.2020 р.);

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Побережник А.О. (ордер на надання правової допомоги серії АІ № 1793585 від 13.01.2025 р., посвідчення адвоката)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС (далі ТОВ УЛФ-ФІНАНС, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЖЕНГІМАС УКРАЇНА (далі ТОВ ЖЕНГІМАС УКРАЇНА, відповідач 1) та до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач 2) про солідарне стягнення 819627,25 грн. заборгованості за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., у тому числі 210301,59 грн. основного боргу, 156356,66 грн. 10% штрафу, 408717,35 грн. пені, 44251,65 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. в частині оплати за користування лізинговим майном, а враховуючи, що договори фінансового лізингу забезпечені порукою, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 210301,59 грн. основного боргу, 156356,66 грн. 10% штрафу, 408717,35 грн. пені, 44251,65 грн. 3 % річних, а також здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.12.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 17.02.2025 р.

Підготовче засідання відкладалося.

16.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву б/н від 15.01.2025 р. (вх. № 596/25 від 16.01.2025 р.), за змістом якого останній просить суд відмовити ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» в частині стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів, штрафу 10%, пені та 3% річних з ОСОБА_1 , посилаючись на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Водночас, відповідно до п. 3.2 договорів поруки сторони, керуючись умовами ч. 4 ст. 559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є закінчення строку лізингу, передбаченого лізинговим договором/генеральним договором, а у випадку наявності простроченої заборгованості боржника відповідно до лізингового договору, строком припинення поруки є шість місяців з моменту закінчення строку лізингу, передбаченого лізинговим договором. В свою чергу, згідно з п. 1.2 генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі. Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року. Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18 грудня 2017 р. (генеральний договір фінансового лізингу № 859-В від 18 грудня 2017 р.) від 29.12.2017 р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання Serra Alpina KE-90, рік випуску 2017, заводський номер: НОМЕР_1 . Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., почався 29.12.2017 р. Враховуючи той факт, що у відповідності до договору строк лізингу становить сорок сім місяців, то такий строк закінчився 29.11.2021 р. Враховуючи все вищезазначене та керуючись пунктом п. 3.2 договору поруки від 18.12.2017 р. на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., порука є припиненою з 29.12.2022 р. Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу № 859-02/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., а також відповідно до абз. 5 п. 1.2 договору поруки від 18.12.2017 р. на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., строк лізингу сорок сім місяців. Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р. (генеральний договір фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р.) від 23.02.2018 р., лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання CS 600, рік випуску 2017, серійний номер: 00004, загальною вартістю 1856383 грн. 00 коп. Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., почався 23.02.2018 р. Враховуючи той факт, що у відповідності до договору строк лізингу становить сорок сім місяців, то такий строк закінчився 23.01.2022 р. Враховуючи все вищезазначене та керуючись пунктом п. 3.2 договору поруки від 18.12.2017 р. на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., порука є припиненою з 23.07.2022 р. Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., а також відповідно до абз. 5 п. 1.2 договору поруки від 18.12.2017 р. на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., строк лізингу - сорок вісім місяців. Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. (генеральний договір фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р.) від 29.12.2017 р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання пилки стрічкові № 35-1-5110x80x1.1-22, рік випуску 2017, заводський номер: №-35-1- 5110*80*1.1. Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859- 04/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., почався 29.12.2017 р. Враховуючи той факт, що у відповідності до договору строк лізингу становить сорок вісім місяців, то вказаний строк закінчився 29.12.2021 р. Враховуючи все вищезазначене та керуючись пунктом п. 3.2 договору поруки від 18.12.2017 р. на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., порука є припиненою з 29.06.2022 р.

Окрім цього, відповідач 2 наголошував, що у позовній заяві зазначається, що витрати на професійну правничу допомогу на дату подачі позову складають 15140,00 грн. При цьому, до позовної заяви не додається ані копії договору про надання правової допомоги з вартістю послуг адвоката, ані акту наданих послуг з вказаною сумою з розшифровкою вартості понесених витрат. А відтак, витрати на професійну допомогу, які позивач поніс на дату подання позову, є такими, що не підтверджуються жодним доказом.

24.03.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 23.03.2025 р. (вх. № 3894/25 від 24.03.2025 р.), в якій останній не погоджується із позицією відповідача 2, викладеною у відзиві, з огляду на таке.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 р. № 540-ІХ. Вказаним законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2" від 11.03.2020 р. № 211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 р. № 1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 р. до 01.10.2021 р. на всій території України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 р. карантин продовжено до 31.12.2021 р. Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" від 19.08.2022 р. № 928 було продовжено до 31.12.2022 р. карантин на всій території України.

Законом № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022 р., внесено зміни, зокрема, до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України шляхом доповнення пунктами 18 і 19 такого змісту: « 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 р. № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024 р., у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пункт 19 викладено в такій редакції: « 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Отже, починаючи з 17.03.2022 р. до 30.01.2024 р. в силу пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України строки, визначені, зокрема, статтею 559 ЦК України, продовжилися на строк дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-IX.

Отже, на момент набрання чинності Законом № 2120-IX (17.03.2022 р.) строк поруки, встановлений договором поруки, не було припинено, а в силу пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України строки, визначені статтею 559 ЦК України, були продовжені на строк дії в Україні воєнного стану.

24.03.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 23.03.2025 р. (вх. № 3895/25 від 24.03.2025 р.) про розгляд справи 24.03.2025 р. без участі представника товариства.

16.05.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшли письмові пояснення б/н від 16.05.2025 р. (вх. № 6707/25 від 16.05.2025 р.), в яких останній посилається на те, що 02.12.2024 р. позивач направив вимогу відповідачу 1 і відповідачу 2, а з позовом звернувся 19.12.2024 р. При цьому, відповідно до змін, внесених Законом № 2120-IX до п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, які набрали чинності 17.03.2022 р., строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжувалися на строк дії воєнного стану. Однак, з 30.01.2024 р., після набрання чинності Законом від 08.11.2023 р. № 3450-IX, цей пункт був змінений і викладений у новій редакції. Таким чином, з 31.01.2024 р. продовження строків за договорами поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України) вже не передбачено.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.06.2025 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.07.2025 р.

23.07.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява б/н від 23.07.2025 р. (вх. № 10300/25 від 23.07.2025 р.) про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Також 23.07.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 23.07.2025 р. (вх. № 10318/25 від 23.07.2025 р.), в яких останній зазначає, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

24.07.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника відповідача 2 надійшло клопотання б/н від 24.07.2025 р. (вх. № 10343/25 від 24.07.2025 р.) про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, за яким відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача 2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17000,00 грн. у випадку прийняття рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з відповідача 2.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2025 р. було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 25.08.2025 р.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 25.08.2025 р. були присутні представники позивача та відповідача 2, представник відповідача 1 до суду не з`явився. Про час і дату судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно.

У судовому засіданні 25.08.2025 р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача 2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (лізингоодержувач) було укладено генеральний договір фінансового лізингу № 859-В (далі генеральний договір фінансового лізингу).

Відповідно до п. 1.1 генерального договору фінансового лізингу, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно (далі по тексту - предмет лізингу), найменування, марка, модель комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному договорі фінансового лізингу, що є невід`ємною частиною Генерального договору (далі - генеральний договір), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього Генерального договору та відповідного договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю (під викупною вартістю слід розуміти останній лізинговий платіж в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу, розмір якого визначений у відповідному договорі), визначеною у відповідному договорі.

Пунктом 1.2 генерального договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі (далі - строк лізингу). Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Згідно з п. 2.2 генерального договору фінансового лізингу сума лізингових платежів за користування предметом лізингу зазначається у відповідному договорі і може змінюватися відповідно до умов цього генерального договору. Порядок, розмір і терміни оплати лізмнгоодержувачем лізингових платежів певного предмета лізингу встановлюються в графіку платежів, який зазначається у відповідному договорі.

Відповідно до п.п. 2.5, 2.6, 2.7 генерального договору фінансового лізингу якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день. Для погашення вартості предмета лізингу відноситься сума, зазначена в графі 4 «Платіж, що відшкодовує вартість предмета лізингу» відповідного графіка внесення лізингових платежів на відповідну дату. Датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок лізингодавця.

Пунктом 2.9 генерального договору фінансового лізингу передбачено, що при надходженні коштів (лізингових платежів) від лізингоодержувача сторони узгодили наступну черговість виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов`язань за всіма договорами фінансового лізингу, укладеними в межах цього генерального договору, а саме: оплата сум компенсації витрат, понесених лізингодавцем та невідшкодованих лізингоодержувачем; опалат сум штрафних санкцій (штраф, пеня), які підлягають сплаті за порушення зобов`язань за відповідним договором; оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця; оплата простроченої заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу; оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди лізингодавця; оплата поточної заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість предмета лізингу.

Така черговість застосовується з урахуванням наступного: а) погашення платежів кожної наступної черги здійснюється після повного погашення попередньої черги платежів за всіма договорами фінансового лізингу, укладеними в межах цього генерального договору; б) в межах однієї черги, першочергове погашення мають платежі з більшим терміном прострочення, у разі наявності однакового терміну прострочення платежів в межах однієї черги, погашення здійснюються на розсуд лізингодавця; в) у випадку направлення коштів в оплату платежів, строк сплати яких не настав, лізингодавець зараховує такі платежі в строки, передбачені графіком платежів в строки, передбачені графіками платежів за відповідними договорами згідно черговості, визначеної в даному пункті.

Відповідно до п. 2.9.1 генерального договору фінансового лізингу, у разі наявності заборгованості за будь-яким з договорів сторони узгодили, що лізингодавець має право самостійно перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти спочатку на погашення заборгованості зі сплати платежів з сервісного обслуговування і потім заборгованості зі сплати лізингових платежів з застосуванням за кожним видом заборгованості черговості, передбаченої п. 2.9 генерального договору, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей генеральний договір. Лізингоодержувач не може змінювати цю послідовність, в тому числі шляхом встановлення призначення платежу.

Приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акта прийому-передачі предмета лізингу. Одночасно з актом прийому-передачі предмета лізингу лізингоодержувачу передається реєстраційна, технічна документація, договір страхування цільової відповідальності (ЦВ) та інші документи зі страхування, а також оформлюється (в т.ч. реєструється згідно з вимогами чинного законодавства) весь необхідний для цілей бухгалтерського і податкового обліку комплект документів (видаткова накладна, податкова накладна) (п. 3.4 генерального договору фінансового лізингу).

Пунктом 7.1 (п.п. 7.1.1-7.1.3) генерального договору фінансового лізингу передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов генерального договору та/або відповідного договору лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу лізингоодержувача) наступні штрафні санкції:

- за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним договором та інших платежів, передбачених генеральним договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони дійшли згоди, що при нарахуванні пені відповідно до умов цього пункту генерального договору не застосовуються положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Пеня нараховується за весь строк прострочення до повного погашення заборгованості (п. 7.1.1 генерального договору фінансового лізингу);

- у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1 генерального договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів у розмірі 5% від суми прострочення заборгованості, від 11 до 20 днів 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості (п. 7.1.2 генерального договору фінансового лізингу);

- у разі якщо на дату розірвання відповідного договору/генерального договору предмет лізингу залишається неповернутим лізингодавцю, як передбачено п. 11.4 генерального договору, лізингоодержувач відшкодовує лізингодавцю збитки у вигляді: неотриманих лізингових платежів з відшкодування вартості предмета лізингу, що розраховується як різниця між розміром лізингових платежів з відшкодування вартості предмета лізингу, що передбачені графіком платежів за весь строк лізингу за відповідним договором, та розміром лізингових платежів з відшкодування вартості предмета лізингу, належних до сплати згідно з графіком платежів на дату розірвання відповідного договору (реальні збитки); неотримання лізингових платежів з винагороди (комісії) лізингодавця, що розраховуються як різниця між розміром лізингових платежів з винагороди (комісії) лізингодавця, що передбачені графіком платежів за весь строк лізингу за відповідним договором, та розміром лізингових платежів з винагороди (комісії) лізингодавця, належних до сплати згідно з графіком платежів на дату розірвання відповідного договору (упущена вигода) (п. 7.1.3 генерального договору фінансового лізингу);

- за дострокове розірвання розірвання відповідного договору за ініціативою лізингоодержувача відповідно до п. 11.11 генерального договору або у разі дострокового розірвання за ініціативою лізингодавця у разі настання обставин, передбачених п. 11.2 генерального договору, останній сплачує на користь лізингодавця штраф у розмірі 10% від вартості предмета лізингу згідно з відповідним договором (п. 7.1.10 генерального договору фінансового лізингу).

Дія генерального договору та/або відповідного договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбаченим генеральним договором та чинним законодавством (п. 11.1 генерального договору фінансового лізингу).

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 генерального договору фінансового лізингу лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати генеральний договір та/або відповідний договір (відмовитися від генерального договору та/або відповідного(их) договору (ів)) та вилучити предмет (и) лізингу у випадках, коли лізингоодержувач: не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений відповідним договором чи будь-яким іншим договором, що укладені чи будуть укладені сторонами протягом дії генерального договору, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу.

У разі виникнення будь-якої із підстав, передбачених п.п. 11.2.1 - 11.2.8 цього генерального договору, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до ст. 8 генерального договору (п. 11.3 генерального договору фінансового лізингу).

Відповідно до п. 11.4 генерального договору фінансового лізингу у разі, якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно з п. 11.3 генерального договору лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно з п. 8.5 генерального договору, а також при наявності обставин, передбачених п.п. 11.1, 11.2.9 та п. 11.2.10 генерального договору, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від генерального договору (його розірвання) із зазначенням дати розірвання договору та даті і місця повернення предмета лізингу лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. Повернення/вилучення предмета лізингу оформляється підписанням сторонами акта повернення предмета лізингу або підписанням акта вилучення предмета лізингу комісією у складі уповноважених осіб лізингодавця, в якому зазначається фактичні показники пробігу предмета лізингу та всі дефекти. Лізингодавець не несе відповідальність за особисті речі, які знаходяться в предметі лізингу на момент вилучення/повернення. При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладенням на лізингоодержувача понесених витрат.

Датою розірвання відповідного договору є дата вказана у відповідному повідомленні про відмову (розірвання) від договору, що направляється рекомендованим/цінним листом чи кур`єрською доставкою на адресу, вказану у відповідному договорі. У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення про відмову (розірвання) від договору з будь яких причин лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим про відмову (розірвання) від договору та її наслідки згідно п. 13.6 генерального договору. Датою розірвання генерального договору є дата розірвання усіх договорів (п. 11.6 генерального договору фінансового лізингу).

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 859-01/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. (далі - договір фінансового лізингу 1).

Згідно з п. 3 договору фінансового лізингу 1 предметом лізингу є обладнання Serra Alpina KE-90, детальний опис згідно специфікації додаток № 2 до договору (стрічкопильний верстат Serra Alpina KE-90 у кількості 1 шт.).

Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу 1 строк лізингу 47 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 8.2 договору фінансового лізингу 1 перший лізинговий платіж згідно з графіком внесення лізингових платежів додаток № 1 до договору (19.12.2017 р.).

Пунктом 8.3 договору фінансового лізингу 1 визначено, що порядок проведення оплат у відповідності з графіком внесення лізингових платежів додаток № 1 до договору та ст. 2 генерального договору фінансового лізингу.

Згідно з п. 10 договору фінансового лізингу 1, термін дії договору до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (лізингоодержувач) було укладено додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу № 859-01/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. (далі- додаткова угода 1).

Загальна вартість предмету лізингу, включаючи ПДВ, становить 1848000,00 грн. (п. 3.1.1 договору з урахуванням додаткової угоди 1)

Пунктом 8.1 договору фінансового лізингу 1 з урахуванням додаткової угоди 1 визначено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору 2158648,57 грн. і може змінюватися відповідно до умов генерального договору фінансового лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу 1, 29.12.2017 р. позивачем та відповідачем 1 було підписано акт прийому-передачі предмету лізингу в користування до договору фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р., за яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу обладнання Serra Alpina KE-90, рік випуску 2017, заводський номер: НОМЕР_1 .

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки б/н від 18.12.2017 р. (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ТОВ «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (боржник) усіх його грошових зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, в тому числі в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів, що виникли або виникнуть в майбутньому із договорів фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., укладеного між кредитором та боржником, зі всіма змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 859-02/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. (далі - договір фінансового лізингу 2).

Згідно з п. 3 договору фінансового лізингу 2 предметом лізингу є обладнання CS 600, детальний опис згідно специфікації додаток № 2 до договору (багатопильний верстат CS 600 у кількості 1 шт.).

Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу 2 строк лізингу 47 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 8.2 договору фінансового лізингу 2 перший лізинговий платіж згідно з графіком внесення лізингових платежів додаток №1 до договору (19.12.2017 р.).

Пунктом 8.3 договору фінансового лізингу 2 визначено, що порядок проведення оплат у відповідності з графіком внесення лізингових платежів додаток № 1 до договору та ст. 2 генерального договору фінансового лізингу.

Згідно з п. 10 договору фінансового лізингу 2, термін дії договору до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Загальна вартість предмету лізингу, включаючи ПДВ, становить 1738000,00 грн. (п. 3.1.1 договору фінансового лізингу 2).

Пунктом 8.1 договору фінансового лізингу 2 визначено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору 2029969,65 грн. і може змінюватися відповідно до умов генерального договору фінансового лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу 2, 23.02.2018 р. позивачем та відповідачем 1 було підписано акт прийому-передачі предмету лізингу в користування до договору фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р., за яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу обладнання CS-600, рік випуску 2017, серійний номер: 00004, ціна без ПДВ 1546985,83 грн., сума з ПДВ 1856383,00 грн.

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки б/н від 18.12.2017 р. (далі - договір поруки 2), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ТОВ «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (боржник) усіх його грошових зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, в тому числі в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів, що виникли або виникнуть в майбутньому із договорів фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., укладеного між кредитором та боржником зі всіма змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 859-04/12/17-В до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. (далі - договір фінансового лізингу 3).

Згідно з п. 3 договору фінансового лізингу 3 предметом лізингу є обладнання пилки стрічкові N35-1-5110х80х1.1-22, детальний опис згідно специфікації додаток № 2 до договору (пилки стрічкові N35-1-5110х80х1.1-22 у кількості 1 шт.).

Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу 3 строк лізингу 48 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 8.2 договорі фінансового лізингу 3 перший лізинговий платіж згідно з графіком внесення лізингових платежів додаток № 1 до договору (19.12.2017 р.).

Пунктом 8.3 договору фінансового лізингу 3 визначено, що порядок проведення оплат у відповідності з графіком внесення лізингових платежів додаток № 1 до договору та ст. 2 генерального договору фінансового лізингу.

Згідно з п. 10 договору фінансового лізингу 3, термін дії договору до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Загальна вартість предмету лізингу, включаючи ПДВ, становить 91630,00 грн. (п. 3.1.1 договору фінансового лізингу 3).

Пунктом 8.1 договору фінансового лізингу 2 визначено, що загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору 107295,97 грн. і може змінюватися відповідно до умов генерального договору фінансового лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу 3, 29.12.2017 р. позивачем та відповідачем 1 було підписано акт прийому-передачі предмету лізингу в користування до договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р., за яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу обладнання пилки стрічкові N35-1-5110х80х1.1-22, рік випуску 2017, заводський номер: N-35-1-5110*80*1.1.

18.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки б/н від 18.12.2017 р. (далі - договір поруки 3), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ТОВ «ЖЕНГІМАС УКРАЇНА» (боржник) усіх його грошових зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, в тому числі в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів, що виникли або виникнуть в майбутньому із договорів фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р., що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., укладеного між кредитором та боржником зі всіма змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

Як слідує з матеріалів справи, всупереч прийнятих на себе обов`язків, відповідачем 1 зобов`язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів не було виконано, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість.

Зазначена обставина сторонами не заперечена і не спростована.

02.12.2024 р. позивач направив відповідачу 1 та відповідачу 2 вимогу № УФ-74721 від 02.12.2024 р. про сплату заборгованості за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В та про виконання договорів поруки, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями опису вкладення у цінний лист № 186 від 02.12.2024 р., № 208 від 02.12.2024 р., № 216 від 02.12.2024 р., фіскального чеку від 02.12.2024 р. та списку згрупованих відправлень Укрпошта Експрес № 10773 від 15.01.2024 р.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань за договорами фінансового лізингу та враховуючи, що вони забезпечені порукою, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 628 Цивільного кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 Цивільного кодексу України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу - договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу; лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач 1, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростував, доказів сплати лізингових платежів у сумі 210301,59 грн. та, відповідно, відсутності заборгованості суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем 1 зобов`язань за договорами фінансового лізингу судом встановлений та по суті відповідачами не заперечений та не спростований.

Поряд з цим, за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним договором та інших платежів, передбачених генеральним договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони дійшли згоди, що при нарахуванні пені відповідно до умов цього пункту генерального договору не застосовуються положення ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Пеня нараховується за весь строк прострочення до повного погашення заборгованості (п. 7.1.1 генерального договору фінансового лізингу).

Окрім того, згідно з п. 7.1.2 генерального договору фінансового лізингу у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1 генерального договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів у розмірі 5% від суми прострочення заборгованості, від 11 до 20 днів 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів -15% від суми простроченої заборгованості.

Слід зазначити, що за змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.08.2021 р. у справі № 910/13575/20 вказано, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Проаналізувавши умови генерального договору фінансового лізингу щодо нарахування штрафних санкцій, суд встановив, що його п. 7.1.1 встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме - до повного погашення заборгованості.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що її розмір було визначено позивачем у сумі 408717,35 грн., який (розмір) є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача 1 в заявленому позивачем розмірі.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 10% штрафу за прострочення заборгованості вбачається, що його розмір було визначено позивачем у сумі 156356,66 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим штраф підлягає стягненню з відповідача 1 в заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 3% річних у сумі 44251,65 грн.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що їх розмір було визначено позивачем у сумі 44251,65 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача 1 в заявленому позивачем розмірі.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р. виконав належним чином, в той час як відповідач 1 допустив порушення умов фінансового лізингу, внаслідок чого заборгованість відповідача 1 перед позивачем складає 210301,59 грн. основного боргу, 156356,66 грн. 10% штрафу, 408717,35 грн. пені, 44251,65 грн. 3% річних, що підтверджено наявними матеріалами справи та не заперечено і не спростовано відповідачами.

Наведене є підставою для задоволення позовних вимог у даній справі до відповідача 1 як боржника.

Водночас, відповідно до приписів ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Поряд з цим, відповідно до п. 3.2 договорів поруки сторони, керуючись умовами ч. 4 ст. 559 ЦК України, встановили, що строки припинення поруки, встановленої цим договором, є закінчення строку лізингу, передбаченого лізинговим договором/ генеральним договором, а у випадку наявності простроченої заборгованості боржника відповідно до лізингового договору, строком припинення поруки є 6 (шість) місяців з моменту закінчення строку лізингу, передбаченого лізинговим договором.

Згідно з п. 1.2 генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному договорі. Строк лізингу починається з дати підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18 грудня 2017 р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання Serra AlpinaKE-90, рік випуску 2017, заводський номер НОМЕР_1 . Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 29 грудня 2017 року, що є додатком до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18 грудня 2017 року, почався 29 грудня 2017 року.

Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18 грудня 2017 р. від 29.12.2017 р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання пилки стрічкові № 35-1-5110x80x1.1-22, рік випуску 2017 р., заводський номер №-35-1-5110*80*1.1. Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18 грудня 2017 року розпочався 29 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 5 договорів фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р. та № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. строк лізингу 47 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Тобто порука за договорами № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р. та № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. припинилася 29.11.2021 р.

Згідно з актом прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18 грудня 2017 р. від 23.02.2018 р., лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв в якості предмету лізингу майно обладнання CS 600, рік випуску 2017, серійний номер 00004, загальною вартістю 1856383 грн. 00 коп. Таким чином, строк лізингу за договором фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18 грудня 2017 року розпочався 23 лютого 2018 року.

Відповідно до п. 5 договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. строк лізингу 48 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Тобто порука за договором № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р. припинилася 23.02.2022 р.

Відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 р. № 540-ІХ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2" від 11.03.2020 р. № 211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 р. № 1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 р. до 01.10.2021 р. на всій території України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 р. карантин продовжено до 31.12.2021 р. Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" від 19.08.2022 р. № 928 було продовжено до 31.12.2022 р. на всій території України карантин.

Відповідно до змін, внесених Законом № 2120-IX до п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, які набрали чинності 17.03.2022 р., строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжувалися на строк дії воєнного стану.

Тобто строки поруки, передбачені ст. 559 Цивільного кодексу України, були продовжені.

30.01.2024 р. набрав чинності Закон від 08.11.2023 р. № 3450-IX, яким було змінено вищезазначений пункт і викладено в такій редакції: « 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Суд констатує, що, починаючи з 31.01.2024 р., продовження строків за договорами поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України) не передбачено.

Отже, зобов`язання поручителя за договорами поруки б/н від 18.12.2017 р. до договору фінансового лізингу № 859-01/12/17-В від 18.12.2017 р., б/н від 18.12.2017 р. до договору фінансового лізингу № 859-02/12/17-В від 18.12.2017 р. та б/н від 18.12.2017 р. до договору фінансового лізингу № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. припинилися 31.01.2024 р., тобто до звернення лізингодавця з даним позовом до суду.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС до Товариства з обмеженою відповідальністю ЖЕНГІМАС УКРАЇНА та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., не підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості з відповідача 2 як поручителя.

Щодо заяви позивача про розподіл судових витрат, у тому числі - витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15140,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду не надано.

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити факт понесення та розмір витрат, понесених позивачем на правову допомогу, як про це стверджував останній, та здійснити розподіл судових витрат в цій частині, у зв`язку з чим відповідне клопотання позивача залишається судом без задоволення.

Щодо витрат на правову допомогу, заявлених відповідачем 2 до стягнення з позивача, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося, згідно із ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

В якості підтвердження понесення витрат на послуги адвоката відповідач 2 надав копію договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р., який укладено між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським бюро «АЛЬОНИ ПОБЕРЕЖНИК», ордер серії АІ № 1793585 від 13.01.2025 р., акт надання послуг № 1 від 15.01.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. на суму 6000,00 грн., звіт № 1 щодо надання послуг до акту надання послуг № 1 від 15.01.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р., платіжну інструкцію № 4ХІМ-WCI5-N0VF-LOUN від 15.01.2025 р. на суму 6000,00 грн., акт надання послуг № 2 від 18.02.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. на суму 2000,00 грн., звіт № 2 щодо надання послуг до акту надання послуг № 1 від 15.01.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р., виписку з особового рахунку за 18.02.2025 р. на суму 2000,00 грн., акт надання послуг № 3 від 10.06.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. на суму 7000,00 грн., звіт № 3 щодо надання послуг до акту надання послуг № 1 від 15.01.2025 р. до договору про надання правової допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р., платіжну інструкцію № 1PLA-19JK-3CCZ-39N8 від 11.06.2025 р. на суму 7000,00 грн., рахунок-фактуру № 4 від 23.07.2024 р. на суму 2000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 договору № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. клієнт доручає, а адвокат бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 3.4 договору № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. вартість послуг за даним договором визначена додатком 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги № 09/01/25-КР від 09.01.2025 р. вартість юридичних послуг становить: 1500,00 грн. за годину роботи з документами; 2000,00 грн. за участь в судовому засіданні в інтересах клієнта.

З наданих відповідачем 2 до матеріалів справи доказів, зазначених вище, слідує, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правову допомогу по справі № 911/3427/24. Вартість наданої адвокатським бюро правової допомоги клієнту з супроводу у порядку господарського судочинства справи № 911/3427/24 становить 17000,00 грн., які були сплачені клієнтом відповідно до доказів, які містяться у справі.

Згідно із ч.ч. 3-6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Дослідивши подані відповідачем 2 докази, суд дійшов висновку щодо доведення відповідачем 2 факту понесення витрат на професійну правничу допомогу та обгрунтованості їх розміру.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку позивача та те, що судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з відповідача 2, витрати останнього на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі в сумі 17000,00 грн. підлягають покладенню на позивача.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЖЕНГІМАС УКРАЇНА (07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт. Іванків, вул. Запрудська, буд. 50 Г, код 39738233) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300, код 41110750) 819627 (вісімсот дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 25 коп. заборгованості за договорами фінансового лізингу № 859-01/12/17-В, № 859-02/12/17-В, № 859-04/12/17-В від 18.12.2017 р. до генерального договору фінансового лізингу № 859-В від 18.12.2017 р., у тому числі 210301 (двісті десять тисяч триста одну) грн. 59 коп. основного боргу, 156356 (сто п`ятдесят шість тисяч триста п`ятдесят шість) грн. 66 коп. 10% штрафу, 408717 (чотириста вісім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 35 коп. пені, 44251 (сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят одну) грн. 65 коп. 3 % річних, 12294 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн. 41 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300, код 41110750) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УЛФ-ФІНАНС (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300, код 41110750) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19.09.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна