РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2025Справа № 910/6656/25
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/6656/25.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Ремдорбуд» (84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Авіаційна, 82)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний комплекс-МК» (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 8/10)

про стягнення 1 299 159, 06 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Ремдорбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний комплекс-МК» про стягнення 1 299 159, 06 грн заборгованості, з яких 1 000 000, 00 грн основного боргу, 226 912, 49 грн інфляційних втрат, 72 246, 57 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №29/12-2021 про надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) від 29.12.2021 в частині своєчасного та повного повернення наданої фінансової допомоги.

29.05.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 29.05.2025 для усунення недоліків позовної заяви.

30.05.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 29.05.2025.

06.06.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/6656/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.06.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.07.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Ремдорбуд», як позикодавцем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний комплекс-МК», як позичальником (відповідач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) №29/12-2021.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до « 05» листопада 2022 року, але в будь-якому разі невиконані зобов`язання сторін залишаються чинними до їх повного виконання (пункт 4.1. договору №29/12-2021 від 29.12.2021).

Згідно пункту 1.1. договору №29/12-2021 від 29.12.2021, позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковими до повернення (пункт 1.2. договору №29/12-2021 від 29.12.2021).

У відповідності до пунктів 2.1. та 2.2. договору №29/12-2021 від 29.12.2021, поворотна фінансова допомога надається позикодавцем позичальнику в національній валюті України у розмірі 1 000 000, 00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто нарахування процентів або надання позичальником інших видів компенсацій у вигляді плати за надання допомоги не передбачено. Позика надається шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позикодавця.

Позивач 29.12.2021 перерахував на рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу згідно договору №29/12-2021 від 29.12.2021 у розмірі 1 000 000, 00 грн

Відповідно до пункту 2.3. договору №29/12-2021 від 29.12.2021, поворотна фінансова допомога надається строком до « 29».12.2022 та підлягає поверненню позичальником у цей строк позикодавцю.

Позивач стверджує, що відповідач в строк, встановлений договором не повернув суму фінансової допомоги.

Пунктом 3.1. договору №29/12-2021 від 29.12.2021 встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму неповернутої позики у розмірі 1 000 000, 00 грн та за несвоєчасне повернення вказаної суми позивач нараховує та просить додатково стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 72 246, 57 грн та інфляційні втрати у розмірі 226 912, 49 грн.

II. Предмет позову та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 1 299 159, 06 грн (основний борг, 3% річних, інфляційні втрати).

Юридичними підставами позову є статті 173, 193 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 625, 629, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов договору поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) №29/12-2021 від 29.12.2021 в частині своєчасного повернення позивачу суми позики.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання договору №29/12-2021 від 29.12.2021 надав відповідачу фінансову допомогу, а відповідач, всупереч умов договору не повернув грошові кошти позивачу у строк встановлений договором або в будь-який інший строк, у зв`язку з чим позивач проситься стягнути з відповідача таку суму та за прострочення вчасного повернення відповідачем грошових коштів додатково стягнути з останнього 3% річних та інфляційні втрати.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач звертає увагу, що між сторонами 03.10.2022 та 27.12.2023 укладались додаткові угоди до договору №29/12-2021 від 29.12.2021, а саме №1 від 03.10.2022 та №2 від 27.12.2023, згідно яких сторони узгоджували продовження дії договору до 28.12.2023 та відповідно до 27.12.2024.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що з рахуванням внесених змін строк повернення позики сплив 27.12.2024, а не 29.12.2022, як зазначає позивач.

Відтак, здійснений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є неправильним на думку відповідача.

Крім того, відповідач звертає увагу на приписи пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України.

Також позивач долучив докази часткового повернення позивачу суми позики в червні та липні 2025 року у загальному розмірі 31 000, 00 грн. після відкриття провадження у справі.

Окрім цього, у відзиві відповідач зазначив, що між сторонами ведуться перемовини щодо врегулювання спору мирним шляхом.

Натомість, суд констатує, що впродовж встановленого частиною 1 статті 248 Господарського процесуального кодексу України строку від сторін не надходила спільна заява про затвердження мирової угоди, або відмови позивача від позову через врегулювання спору між сторонами в порядку медіації, відтак, суд розглядає дану справу по суті.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи був порушений відповідачем обов`язок по поверненню позики (грошових коштів) по договору позики №29/12-2021 від 29.12.2021?

- чи вірно визначені позивачем періоди прострочення відповідачем повернення грошових коштів?

- чи правомірно позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та чи підлягають стягненню грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

(1) Щодо закриття провадження у справі.

У відзиві до позовної заяви відповідач долучив платіжну інструкцію №10 від 13.06.2025, з якої вбачається, що відповідач повернув частково грошові кошти згідно договору №29/12-2021 від 29.12.2021 позивачу у розмірі 1 000, 00 грн.

Окрім цього, до додаткових пояснень, які надійшли до суду 09.07.2025 відповідач долучив платіжну інструкцію №22 від 07.07.2025, з якої вбачається, що відповідач повернув частково грошові кошти згідно договору №29/12-2021 від 29.12.2021 позивачу у розмірі 30 000, 00 грн.

Тобто, відповідач після відкриття провадження у даній справі повернув позивачу грошові кошти у загальному розмірі 31 000, 00 грн.

Позивач, в свою чергу, заперечень щодо вищезазначених обставин до суду не надав.

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частина 1 стаття 231 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Відтак, оскільки відповідач частково погасив перед позивачем борг у розмірі 31 000, 00 грн, то предмет спору щодо стягнення вказаної суми перестав існувати, у зв`язку з задоволенням такої вимоги відповідачем після відкриття провадження у справі.

Оскільки у даній справі відсутній предмет спору в частині основного боргу у розмірі 31000, 00 грн, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основного боргу у зазначеній сумі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

(2) Щодо розгляду по суті вимог в частині основного боргу щодо яких провадження не закрито.

Договір, укладений між сторонами, є договором позики, а відтак. між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина 1 стаття 1046 Цивільного кодексу України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 стаття 1047 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, 29.12.2021 між сторонами укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) №29/12-2021, за умовами якого позивач надає відповідача поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов`язується повернути її, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 стаття 1048 Цивільного кодексу України).

Зі змісту пункту 2.2. договору №29/12-2021 від 29.12.2021 вбачається, що сторони узгодили, що поворотна фінансова допомога надається відповідачу на безоплатній основі, тобто нарахування процентів або надання відповідачем інших видів компенсацій у вигляді плати за надання допомоги не передбачено.

Сторони встановили, що поворотна фінансова допомога надається у розмірі 1 000 000, 00 грн, шляхом перерахування зазначеної суми на розрахунковий рахунок відповідача (пункт 2.1., 2.2. договору №29/12-2021 від 29.12.2021).

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти за договором №29/12-2021 від 29.12.2021 у розмірі 1 000 000, 00 грн (поворотна фінансова допомога/позика).

Приписами статті 1049 Цивільного кодексу України внормовано:

- Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1);

- Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором (частина 2);

- Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

В пункті 2.3. договору №29/12-2021 від 29.12.2021 зазначено, що поворотна фінансова допомога надається строком до 29.12.2022 та підлягає поверненню позичальником у цей строк позивачу.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 1, 2 стаття 193 Господарського кодексу України). Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Однак, відповідач в строк до 29.12.2022 не повернув позивачу суму позики.

Відповідач в свою чергу не заперечуючи проти мотивів та доводів позивача зазначає, що між сторонами укладались додаткові угоди до договору №29/12-2021 від 29.12.2021, якими продовжувався строк дії договору, у зв`язку з чим відповідач вважає, що строк повернення суми позики сплив 27.12.2024.

На підтвердження зазначеним мотивів відповідач долучив до матеріалів справи копії додаткових угод №1 від 03.10.2022 та №2 від 27.12.2022.

Так, зі змісту додаткових угод вбачається, що сторони вносили зміни в пункт 4.1. договору №29/12-2021 від 29.12.2021 та викладали пункт в наступній редакції: «Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до « 28» грудня 2023 року / « 27» грудня 2024 року, але в будь-якому разі невиконані зобов`язання сторін залишаються чинними до їх повного виконання».

Одночасно з цим, в додаткових угодах міститься пункт в якому вказано, що решта умов договору №29/12-2021 від 29.12.2021 залишаються без змін.

Суд звертає увагу, що сторони додатковими угодами не вносили зміни в пункт 2.3. договору №29/12-2021 від 29.12.2021, в якому узгоджений строк виконання зобов`язання відповідач щодо повернення позики, а саме до 29.12.2022 включно.

Суд констатує, що виконання зобов`язання та строк дії договору, це різні поняття. Строк дії договору - це період, протягом якого договір є чинним. Строк виконання зобов`язання - це термін, до якого сторона зобов`язана виконати певні дії або утриматися від них. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання невиконаних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 та Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі №925/1238/22, від 14.09.2023 у справі №910/4725/22 зазначає про те, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним.

З огляду на зазначене, суд відхиляє заперечення відповідача, що строк повернення позики сплинув 27.12.2024, оскільки як встановлено судом зазначена дата стосується строку дії договору, в той час коли відповідач був зобов`язаний здійснити повернення грошових коштів у строк до 29.12.2022 включно.

Заперечення відповідача, що позивач не звертався до нього з вимогою щодо повернення позики судом також відхиляються, оскільки частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позивач повинен звернутись до відповідача з вимогою про повернення позики, за умови якщо сторони в договорі не узгодили строк та порядок повернення грошових коштів.

Судом вище встановлено, що сторони в договорі №29/12-2021 від 29.12.2021 узгодили строк повернення відповідачем грошових коштів.

Доводи відповідача, що банківський рахунок позивача згідно реквізитів договору відкритий в АТ «сбербанк» та те, що сума позики повинна бути повернута на такий рахунок, що в свою чергу є неможливим, спростовуються іншими доводами відповідача, а саме тим, що у відзиві та додаткових поясненнях останній стверджує, що він вийшов на зв`язок з позивачем, якій надав реквізити банку для перерахування коштів на виконання умов договору.

Так, відповідач надав докази часткового погашення заборгованості перед позивачем шляхом перерахуванням грошових коштів на банківський рахунок позивача, який відкритий в АТ «Укргазбанк».

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши аргументи, доводи та заперечення сторін, на підтвердження яких останні надали до матеріалів справи відповідні докази, судом встановлено, що позивач на виконання умов договору №29/12-2021 від 29.12.2021 в грудні 2021 року надав відповідачу поворотну фінансову допомогу (безвідсоткову позику) у розмірі 1 000 000, 00 грн, яку відповідач зобов`язався повернути позивачу до 29.12.2022 включно, але в строк узгоджений сторонами відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. Проте, після відкриття провадження у даній справі, відповідач в червні та липні 2025 частково повернув позику у загальному розмірі 31 000, 00 грн, щодо якої суми суд закрив провадження у справі, про що зазначено вище.

Доказів повернення іншої частини суми позики у розмірі 969 000, 00 грн відповідач до суду не надав.

Окрім цього, відповідач не спростував належними та допустимими доказами доводи, мотиви та аргументи позивача в частині основного боргу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині основного боргу у розмірі 969 000, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

(3) Щодо 3% річних та інфляційних втрат.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (частина 1 стаття 1050 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Позивачем також заявлено до відповідача стягнення 3% річних у розмірі 72 246, 57 грн та інфляційні втрати у розмірі 226 912, 49 грн за період з 30.12.2022 по 27.05.2025.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 4 стаття 14 Цивільного кодексу України).

Суд звертає увагу, що Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 наступного змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тлумачення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.04.2022, який затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому відповідними указами Президента України дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та воєнний стан триває до 05.11.2025 включно.

Верховний Суд в постанові від 06.09.2023 у справі №910/8349/22 вказував на те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Отже, позивач нараховує та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати всупереч пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в період дії воєнного стану, яким встановлено, що боржник за певними видами договорів звільняється від відповідальності передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, нараховані позивачем в порядку статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати за неповернення у строк кредитних коштів не відповідають вимогам чинного законодавства під час дії воєнного стану.

З огляду на зазначені обставини, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки даним рішенням позовні вимоги задовольняються частково, в такому випадку суд покладає суму судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, окрім цього судовий збір в частині закритого провадження у справі покладається на відповідача, оскільки задоволення вимог позивача відповідачем відбулося після відкриття провадження у справі.

(2) Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Позивач на виконання вимог частини 1 статті 124 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 43 000, 00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що відповідачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до моменту прийняття рішення.

В позовній заяві позивач зробив заяву, що має намір подати докази понесення судових витрат на підставі частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Відтак, питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть вирішені судом, у випадку подання позивачем відповідних доказів в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/6656/24 в частині основного боргу у розмірі 31 000, 00 грн закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний комплекс-МК» (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 8/10; ідентифікаційний код: 32856504) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Ремдорбуд» (84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Авіаційна, 82; ідентифікаційний код: 40525496) борг у розмірі 969 000 (дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн 01 коп.

4. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині 3% річних у розмірі 72 246, 57 грн та інфляційних втрат у розмірі 226 912, 49 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких