ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" вересня 2025 р. м. Київ
Справа № 911/1860/25
Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р.,
розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС» про стягнення 307 270,43грн, без виклику представників сторін,
Рішенням Господарського суду Київської області від 25.08.2025 (а.с.62-69):

- закрито провадження у справі в частині стягнення 50 000грн основного боргу.

- позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС» (далі ТОВ «Інтеграл Сістемс») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД» (далі МСК Трансбуд») 229247,50грн основного боргу, 6 172,76грн втрат від інфляції, 1927,96грн - 3% річних, 19 922,21грн пені, а також 3 087,25грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

26.08.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від ТОВ «МСК ТРАНСБУД» надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якого долучено докази направлення відповідного клопотання з додатками відповідачу (а.с.72-75).

У поданому клопотанні ТОВ «МСК Трансбуд» просить суд стягнути з ТОВ «Інтеграл Сістемс» 50 000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.08.2025: прийнято клопотання ТОВ «МСК Трансбуд» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; встановлено відповідачу строк для реалізації права на подання заперечень або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з наданням доказів направлення копій позивачу (а.с.87-88).

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 28.08.2025 о 00:16 позивачу; 28.08.2025 о 00:06 відповідачу.

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою сторонам 28.08.2025.

У встановлений судом строк відповідач не скористався правом подати заперечення щодо клопотання позивача або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Як визначено ч.3 ст.244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу виходить з наступного.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23, а також додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У першій заяві по суті позовній заяві позивач повідомив, що його орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу становлять 50 000грн. Окрім того, у позовній заяві позивач повідомив, що після ухвалення судового рішення подасть докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу для ухвалення додаткового рішення, оскільки не може подати усі докази на підтвердження витрат разом з позовною заявою (а.с.4,зворот).

Як визначено ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав наступні докази:

договір від 05.04.2025 №0504-25 про надання професійної правничої допомоги, укладений між позивачем (далі клієнт) та Адвокатським бюро «Іщук та партнери» (далі бюро, АБ) (далі договір);

ордер АС №1141458 від 03.06.2025, виданий АБ на надання правової допомоги позивачу адвокатом АБ Іщуком І.М.;

рахунок на оплату від 05.08.2025 №59 на суму 10 650грн;

рахунок на оплату від 19.08.2025 №68 на суму 39 350грн;

акт надання послуг від 20.08.2025 №1 на суму 50 000грн (далі акт);

платіжна інструкція від 05.08.2025 №1556 на суму 10 650грн;

платіжна інструкція від 22.08.2025 №1698 на суму 39 350грн.

Відповідні докази, надані у строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України, разом з тим, такі докази могли бути подані позивачем до ухвалення судом рішення від 25.08.2025. При цьому, позивач не повідомив, які об`єктивні причини позбавили його можливості надати докази (договір, рахунки акт, платіжні інструкції) до моменту ухвалення судового рішення, враховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Досліджуючи відповідні докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до п.1.1 договору бюро приймає на себе доручення клієнта по наданню останньому правової допомоги, передбаченої, зокрема п.1.4 договору щодо стягнення боргу з ТОВ «Інтеграл Сістемс» в рамках договору підряду №04-02-1 від 04.02.2025.

Правова допомога, як визначено пп.1, 2, 6 п.1.4 договору, надається шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.3.2 договору бюро зобов`язується вчинити всі дії для досягнення бажаного результату, клієнт, як передбачено п.2.2 договору, - оплатити послуги бюро на умовах договору.

За надану бюро правову допомогу клієнт сплачує гонорар, що встановлений сторонами договору в розмірі 50 000грн, на підставі виставленого рахунку; сторони допускають здійснення оплати за договором частинами (п.5.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, про що, після повного виконання зобов`язань сторонами складається акт, у випадку, якщо хоча б одна із сторін наполягає на цьому (п.6.1 договору).

На підставі договору АБ видано орлер №АС №1141458 на надання правничої допомоги ТОВ «МСК Трансбуд» у Господарському суді Київської області адвокатом Іщуком І.М. (а.с.6).

Згідно акту АБ надало, а клієнт отримав послуги, вартість яких визначена узгоджена сторонами у розмірі 50 000грн, а саме:

написання претензії;

написання позовної заяви;

збирання доказів;

подача позовної заяви до суду разом з представництвом інтересів;

написання та подача заяви в рамках уточнення позовних вимог;

написання заяви про розподіл судових витрат;

написання інших процесуальних документів.

Для оплати наданих послуг АБвиставило позивачу рахунки від 05.08.2025 №59 на суму 10 650грн та від 19.08.2025 №68 на суму 39 350грн (а.с.78-79).

Відповідні послуги оплачені позивачем, про що свідчать платіжні інструкції від 05.08.2025 на суму 10 650 та від 22.08.2025 №1698 на суму 39 350грн.

У вирішенні питання щодо відшкодування позивачу відповідних витрат у розмірі 50 000грн, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.

Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у: постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23: додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23, 21.05.2025 у справі №910/2014/23).

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16; постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).

У п.7.50 постанови Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого: вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації; зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткові постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування ч.4 ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України також викладені у постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У даній справі відповідач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та не посилався не співмірність відповідних витрат позивача.

Втім, суд не вбачає підстав для покладення витрат позивача у розмірі 50 000грн, які він поніс на оплату професійної правничої допомоги, у повному обсязі на відповідача, оскільки витрати у відповідному розмірі не є обґрунтованими, пропорційними до предмету та складності спору, враховуючи ціну позову, кількість підготовлених процесуальних документів адвокатом, що прийняті судом, поведінку сторін, обсяг дійсно наданої необхідної допомоги адвокатом.

Так, з умов договору вбачається, що вартість правової допомоги бюро (гонорар) визначений у твердій сумі, яка не залежить від обсягу фактично наданих послуг, а обрахована за згодою сторін. Такий спосіб визначення розміру вартості правової допомоги за згодою клієнта та АБ не суперечить чинному законодавству, хоча ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, предметом спору є стягнення боргу за виконанні підрядні роботи і таку справу не можна вважати складною та такою, вирішення якої значно впливає на репутацію сторін; така справа не є справою, що викликала публічний інтерес. Зазначена справа не потребує дослідження великої кількості документів, оскільки стосувалась виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт з будівництва колії для конкретно визначеного об`єкта; для представництва інтересів позивача у суді у такій справі у представника не було потреби в дослідженні великої кількості положень законодавства та судової практики з подібних правовідносин; фактично справа є типовою. Представник позивача у даній справі не здійснював додатковий збір доказів, а аналізував лише документи, які перебували у розпорядженні позивача; відповідач у даній справі хоч і подав позов в частині стягнення 3% річних, втрат від інфляції та пені, проте факт виконання робіт та суму основного боргу визнавав; крім того, судом враховано, що позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Окрім того, судом враховано, що справа з таким предметом спору для позивача є типовою, оскільки одним із основних видів діяльності позивача, як вбачається з офіційного вебсайту товариства «https://www.msktransbud.com/» - є будівництво залізних колій.

Також, як вбачається з наданого позивачем акту, до нього включено послугу з написання претензії, втім, досудове врегулювання спору не є необхідним для звернення до суду з позовом, право звертатися до суду за захистом свого порушеного права не залежить від факту підготовки та направлення претензії, тому надання допомоги у її складанні не є необхідним, а витрати на таку допомогу обґрунтованими.

Крім того, з наданого акту вбачається, що до нього фактично включено послугу з написання та подання заяви про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення або зменшення/збільшення розміру позовних вимог вх.№7435 від 19.08.2025, однак, подання такої заяви здійснено з порушення встановленого строку, тому відповідна заява ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2025 залишена без розгляду. Отже, подання такої заяви не мало характеру необхідної допомоги і фактично така заява подана з порушенням вимог процесуального законодавства.

Окрім того, у акті вказано про надання такої послуги як написання заяви про розподіл судових витрат, однак, суд не може погодитись з тим, що витрати на оплату відповідної послуги підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Так, відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України заява, про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).

Також, з акту вбачається, що окремими послугами у нього вказані дії адвоката, що фактично є складовою певної послуги, а не самостійною послугою. Так, наприклад, збирання доказів, подача позовної заяви до суду, входить до послуги подання позову, оскільки для надання такої послуги необхідно виконати весь обсяг вказаних дій, як-от: ознайомитись з документами, проаналізувати практику, виробити певну позицію, вивчити законодавство, скласти позовну заяву з додатками та розрахунком, та направити таку заяву по суті іншому учаснику та подати її до суду.

Окрім того. слід зазначити, що відповідна справа є малозначною та розглядалась в порядку спрощеного провадження і представляти позивача та надавати йому допомогу у поданні позовної заяви міг не лише адвокат, як визначено ч.2 ст.58 ГПК України.

З урахуванням зазначеного, витрати у розмірі 50 000грн на оплату професійної правничої допомоги у даній справі суд вважає непропорційними до предмету спору, ціни позову, обсягу фактично наданої необхідної правничої допомоги, складності справи та фактичному часу, витраченому на надання правової допомоги. Суд вважає дійсно необхідними, неминучими та пропорційними до складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та послуг, часом, фактично витраченим адвокатом, а також враховуючи середню вартість аналогічних послуг на ринку, витрати на оплату послуг адвоката у даній справі у розмірі не більше 7 000грн.

Інші витрати, понесені позивачем на оплату правової допомоги у розмірі 43000грн суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором від 05.04.2025 №0504-25 про надання професійної правничої допомоги, узгодив вартість та обсяг наданих послуг, прийнявши відповідні послуги за актом, шляхом його підписання, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини позивача з адвокатським бюро.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД» щодо покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС» (ідентифікаційний код 37851081; 61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 183) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД» (ідентифікаційний код 45277302; 04073, м. Київ, пр. Бандери Степана, буд. 23) 7 000грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. Витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 43 000грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «МСК ТРАНСБУД».

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова