ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2025 р. Справа № 911/3282/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.09.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича

на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024

повний текст рішення складено 12.05.2025.

у справі № 911/3282/23 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Сервіс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Профімакс"

2. Фізична особа-підприємець Храновський Станіслав Володимирович

про встановлення сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Гаврилюк Леонід Карпович (позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом (в редакції заяви про зміну предмета позову) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Сервіс" (відповідач) про встановлення сервітуту щодо приміщень загального користування (коридору), які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» та знаходяться на першому поверсі будівлі Торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Левка Лук`яненка (колишня - вул. Жовтнева), 66а для задоволення потреб Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича на умовах, викладених у вказаній заяві.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач не має змоги користуватися належним йому на праві власності приміщенням № 5 інакше, як шляхом встановлення сервітуту щодо приміщень загального користування № 2, № 23 (коридору), у зв`язку з тим, що об`єкт права власності позивача знаходиться у будівлі, яка належить відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3282/23, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що належним йому приміщенням № 5 він не користується, у тому числі і для здійснення господарської діяльності, і що така неможливість пов`язана безпосередньо з неможливістю проходити/рухатися по коридору (приміщеннях № 2, № 23) та потрапляти до приміщення № 5 внаслідок блокування відповідачем проходу/руху по означеному коридору до приміщення № 5. Саме лише розташування приміщення № 5 у належній відповідачу будівлі торгового центру та наявність прилеглого до такого приміщення № 5 прохідного коридору (приміщення № 2, № 23), які не є власністю позивача, не свідчать про неможливість використання позивачем приміщення № 5 без встановлення сервітуту на коридор відповідача. Крім того, позивачем необґрунтовано неможливості використання належного йому приміщення № 5 за відсутності встановленого для нього саме безоплатного та безстрокового сервітуту на належні відповідачу приміщення, тоді як встановлення сервітуту без зазначення строку та оплати суперечить самій суті сервітуту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23, 01.06.2025 Фізична особа-підприємець Гаврилюк Леонід Карпович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не заперечує можливості влаштування окремого входу до приміщення № 5 з вулиці, однак сам факт такої можливості не означає, що такий варіант в обов`язковому порядку має бути реалізований, а спонукання позивача до влаштування окремого входу до приміщення № 5 ззовні на противагу встановлення сервітуту на приміщення № 2 та № 23 не буде відповідати принципу пропорційності втручання у право власності та справедливого балансу між інтересами сторін, тоді як запропоновані позивачем умови сервітуту забезпечать баланс інтересів позивача та відповідача, та є справедливими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича у справі № 911/3282/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

09.06.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3282/23.

18.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/3282/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3282/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024 та призначено розгляд справи на 17.07.2025.

04.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Сервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що існування проходу до приміщення позивача через приміщення відповідача не свідчить про неможливість використання приміщень без встановлення сервітуту та про неможливість задоволення потреб позивача будь-яким іншим (крім встановлення сервітуту) способом. Позивачем не доведено неможливості користування належним йому приміщенням, а його незгода з прийнятим судом рішенням зводиться до не бажання брати на себе фінансову та організаційну відповідальність за утримання власного майна.

17.07.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 розгляд справи призначено на 28.08.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 розгляд справи відкладено на 18.09.2025.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича слід задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23 скасувати, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331023296 від 03.05.2023 вбачається, що Гаврилюк Леонід Карпович є власником нерухомого майна - нежилого приміщення № 5 загальною площею 118,7 кв.м за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Жовтнева, 66-А.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу № 694 від 11.04.2017.

Належне позивачу на праві власності нерухоме майно знаходиться у будівлі торгового центру, власником якої є ТОВ «Адванс Сервіс».

01.11.2021 між ФОП Гаврилюком Леонідом Карповичем та ТОВ «Адванс Сервіс» укладено договір № 34-21/К про спільні витрати на утримання торгівельного центру.

Позивач зазначає, що ним здійснено внутрішнє перепланування нежилого приміщення № 5 та поділено його на чотири незалежні одна від одної частини: приміщення № 1 площею 24,6 кв.м, приміщення № 2 площею 23,3 кв.м, приміщення № 3 площею 44,2 кв.м, приміщення № 4 площею 28,4 кв.м, та облаштовано додаткові три входи так, щоб до кожної із вказаних частин був окремий вхід.

За доводами позивача, внаслідок перепланування збільшилася внутрішня площа приміщення № 5 з 118,7 кв.м до 120,5 кв.м, при цьому межі приміщення не змінилися.

12.12.2022 КП «Бучанський сервіс - центр документ» виготовлено технічний паспорт на групу нежитлових приміщень № 5 за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Жовтнева, 66-А.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незгоду ТОВ "Адванс Сервіс" із здійсненим переплануванням приміщення № 5 та облаштуванням у ньому трьох додаткових виходів, у зв`язку з чим відповідачем вчиняються позивачу перешкоди у використанні приміщення шляхом вимкнення постачання електроенергії, заставлянням трьох облаштованих входів як лавами для сидіння та кріплення їх до підлоги анкерним способом, так і шафами, закриттям означених трьох входів до приміщення гіпсокартонними плитами, що унеможливлює використання приміщень 1, 2, 4. Позивач вказує, що на входах до приміщень 1, 2, 4 відповідач облаштував торгівельні точки, залишивши вільним вхід до приміщення № 3, який існував до перепланування нежитлового приміщення.

Стверджуючи про порушення прав на користування приміщенням № 5, позивач зазначив про одностороннє розірвання відповідачем договору від 01.11.2021 № 34-21/К з 31.10.2023 відповідно до листа від 25.08.2023 № 1/07 та одночасну пропозицію відповідача узгодити користування належним йому приміщенням № 23 (коридором) шляхом укладення договору сервітуту.

У відповідь на вказаний лист позивач направив відповідачу лист-пропозицію від 26.09.2023 № 27 з проектом договору сервітуту, умови якого передбачали вільний, безумовний та безкоштовний прохід до належного позивачу приміщення та, відповідно, узгоджувалися із належним іншим орендарям/власникам/користувачам/відвідувачам торгового центру правом безкоштовного проходу по такому коридору.

У відповідь на вказану пропозицію відповідач у листі від 16.10.2023 № 1/16 погодився встановити сервітут лише на платній основі з урахуванням протоколу розбіжностей до договору про встановлення сервітуту.

Як зазначає позивач, потрапити до належного йому приміщення можливо лише через належні відповідачу та розташовані на першому поверсі торгівельного центру приміщення загального користування № 2, № 23 (коридор), а вхід до цих приміщень та торгівельного центру може здійснюватися виключно з двох входів з різних боків будівель, тому задовольнити власні інтереси на користування майном не можливо іншим шляхом, аніж встановити сервітут щодо приміщень № 2, № 23.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач не довів неможливість використання майна без обтяження сервітутом належного ТОВ "Адванс Сервіс" майна. Відповідач зазначає, що встановлення сервітуту на запропонованих позивачем умовах порушить баланс інтересів сторін та право відповідача на мирне володіння та розпорядження належним йому майном.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Спірні правовідносини щодо встановлення сервітуту за своєю правовою природою регулюються нормами цивільного законодавства.

Сервітут є речовим правом на чуже майно (ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України).

Статтею 401 Цивільного кодексу України перебачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужого майна. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Тобто, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що обслуговування та користування належного йому майна є неможливим без обтяження сервітутом чужого майна.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ст. 402 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

З системного аналізу наведених норм законодавства слідує, що встановлення сервітуту на приміщення в судовому порядку можливе, якщо не вдалося досягти згоди з власником майна щодо його встановлення, що підтверджується спробами укласти договір та доказами відмови, або існують непереборні перешкоди для використання майна позивачем. Ключовою умовою є доказ того, що позивач вчинив дії для встановлення сервітуту за домовленістю сторін і не зміг досягти згоди. Також важливо довести, що існує нагальна потреба у встановленні сервітуту, яку неможливо задовольнити іншим шляхом, а також що сервітут буде найменш обтяжливим для власника нерухомості.

При цьому, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником майна, щодо якого планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду (постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 918/370/17, від 19.06.2019 у справі № 925/603/18).

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу № 694 від 11.04.2017 Гаврилюк Леонід Карпович є власником нерухомого майна - нежилого приміщення № 5 загальною площею 118,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331023296 від 03.05.2023.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331020136 від 03.05.2023 належне Гаврилюку Леоніду Карповичу на праві власності нерухоме майно знаходиться у приміщенні торгового центру, власником якого є ТОВ «Адванс Сервіс».

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2021 між ФОП Гаврилюком Леонідом Карповичем та ТОВ «Адванс Сервіс» укладено договір № 34-21/К про спільні витрати на утримання торгівельного центру.

В подальшому, позивачем здійснено внутрішнє перепланування нежилого приміщення № 5 та поділено його на чотири незалежні одна від одної частини: приміщення № 1 площею 24,6 кв.м, приміщення № 2 площею 23,3 кв.м, приміщення № 3 площею 44,2 кв.м, приміщення № 4 площею 28,4 кв.м, та облаштовано додаткові три входи так, щоб до кожної із вказаних частин був окремий вхід.

Внаслідок перепланування збільшилася внутрішня площа приміщення № 5 з 118,7 кв.м до 120,5 кв.м, при цьому межі приміщення не змінилися.

Судом встановлено, що 12.12.2022 КП «Бучанський сервіс - центр документ» виготовлено технічний паспорт на групу нежитлових приміщень № 5 за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Жовтнева, 66-А.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 25.08.2023 № 1/07 ТОВ «Адванс Сервіс» повідомило позивача про одностороннє розірвання договору від 01.11.2021 № 34-21/К з 31.10.2023. При цьому, у вказаному листі відповідач повідомив, що питання користування приміщенням № 23 з 01.11.2023 (проходу у приміщення № 5, прокладання ліній комунікацій) може бути врегульовано шляхом укладення договору сервітуту.

26.09.2023 у відповідь на вказаний лист ФОП Гаврилюк Л.К. направив відповідачу лист-пропозицію № 27 з проектом договору про встановлення сервітуту від 01.11.2023.

У листі від 16.10.2023 № 1/16 відповідач запропонував укласти договір про встановлення сервітуту лише на платній основі та з урахуванням протоколу розбіжностей.

Як зазначає позивач, потрапити до належного йому приміщення можливо лише через належні відповідачу та розташовані на першому поверсі торгівельного центру приміщення загального користування № 2, № 23 (коридор), вхід до цих приміщень та торгівельного центру можливо виключно з двох входів з різних боків будівлі, тому користуватися належим майном позивач зможе після встановлення сервітут щодо приміщень загального користування № 2, № 23 (коридору), які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» та знаходяться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Левка Лук`яненка (колишня - вул. Жовтнева), 66а.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, виходячи з позиції відповідача, викладеної ним у листі № 01/07 від 25.08.2023, позивач обґрунтовано звернувся до ТОВ «Адванс Сервіс» з пропозицією про встановлення сервітуту, тому колегія суддів розцінює її, як таку, що не передбачає для позивача інших способів подальшого користування своїм майном, окрім як через встановлення сервітуту на майно відповідача.

В свою чергу, відповіддю на пропозицію позивача встановити сервітут, однак на інших умовах, ніж запропоновані позивачем, відповідач фактично підтвердив можливість та необхідність встановлення сервітуту, тобто погодився на певне обтяження своїх прав, як власника майна, а також на те, що втручання у його право власності з боку позивача не буде надмірним.

Більше того, спроба позивача врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом направлення відповідачу листа-пропозиції № 27 з проектом договору про встановлення сервітуту від 01.11.2023 свідчить про його добросовісність, натомість пропозиція відповідача встановити платний сервітут на власних умовах не доводить наявність альтернативного доступу, а лише підтверджує наявність перешкод у доступі до належного позивачу майна.

Принагідно слід зазначити, що відмовляючись від договору № 34-21/К від 01.11.2021 та розуміючи наслідки такої відмови, відповідач самостійно позбавив себе можливості отримувати плату на утримання торгівельного центру та компенсацію понесених на таке утримання витрат.

З огляду на те, що позивачем вчинялися дії щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін шляхом направлення відповідачу листа-пропозиції № 27 від 26.09.2023 про укладення договору про встановлення сервітуту, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пп. 1 п. 31 рішення за заявою № 8095/11 «Петро Попівчак проти Словаччини» від 05.11.2013 Європейський суд з прав людини вказав, що сервітут становить обмеження права власника нерухомого майна на користь іншої особи, внаслідок чого власник повинен терпіти, утримуватися від дій або вчиняти певні дії., при цьому, немає підстав вважати, що правовий режим сервітуту призвів до реальних фінансових втрат чи поклав надмірний тягар на заявника (п. 60).

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

В ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є верховенство права (п. 1 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

Так, у рішенні у справі "Беллет проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 у справі № 1-33/2004 зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п.73 ухвали від 15.11.2024 у справі № 910/13175/23 зазначила, що як з аналізу норми (порядку розміщення відповідних принципів) ч. 3 ст. 2 ГПК, так і з суті самих принципів, закріплених у ній, вбачається, що саме принцип верховенства права (одним із аспектів якого є принцип правової визначеності) є важливішим по відношенню до інших принципів, а тому, за наявності певної конкуренції між ними, перевага повинна надаватися саме забезпеченню принципу верховенства права.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Однією з аксіом судочинства є «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», про дотримання цієї аксіоми та принципу верховенства права зазначає і Верховний Суд у ряді своїх постанов.

Виходячи із сукупності встановлених вище обставин та зважаючи на те, що позивач вичерпав усі можливі засоби позасудового захисту оспорюваного права, апеляційний господарський суд, керуючись принципами цивільного права: справедливість, добросовісність, розумність та однією із аксіом цивільного судочинства Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem, дійшов висновку, що права позивача підлягають відновленню шляхом встановлення сервітуту щодо приміщень, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» та знаходяться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Левка Лук`яненка (колишня - вул. Жовтнева), 66а. При цьому, захист порушеного права позивача шляхом встановлення сервітуту не порушить право відповідача на мирне володіння та розпорядження належним йому майном.

Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог та необхідність встановлення сервітуту щодо приміщень загального користування (коридору), які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» та знаходяться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Левка Лук`яненка (колишня - вул. Жовтнева), 66а для задоволення потреб Фізичної особи - підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича.

В той же час, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача про те, що формулювання «безперешкодного та безумовного» проходу є оціночним та, за відсутності єдності думок стосовно його розуміння, може призвести до виникнення спору, тому такі формулювання із умов сервітуту потрібно виключити, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим умови щодо користування сервітутом необхідно обмежити часовими рамками.

Виходячи з встановлених обставин справи, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Адванс Сервіс".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2024 у справі № 911/3282/23 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс Сервіс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Профімакс", 2. Фізична особа-підприємець Храновський Станіслав Володимирович, про встановлення сервітуту - задовольнити частково.

4. Встановити сервітут щодо приміщень, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» (ідентифікаційний код 38994678, адреса: 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 45) та знаходяться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Левка Лук`яненка (колишня - вул. Жовтнева), 66а для задоволення потреб Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на умовах:

« 1. Для Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) встановлюється право користування нерухомим майном - нежитловими приміщеннями № 2, загальною площею 284,8 кв.м та № 23, загальною площею 342,3 кв.м (далі - нерухоме майно), що знаходяться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Левка Лук`яненка (колишня Жовтнева), 66а, та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» (ідентифікаційний код 38994678, адреса: 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 45), що полягає у можливості проходу з двох входів до будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» через приміщення № 2, загальною площею 284,8 кв.м та № 23, загальною площею 342,3 кв.м до нежилого приміщення № 5, що належить Гаврилюку Леоніду Карповичу, яке знаходиться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Левка Лук`яненка (колишня Жовтнева), 66а, та у зворотному напрямку, з метою володіння, користування та розпорядження ним.

2. Сервітут діє безперервно та постійно до відчуження Фізичною особою-підприємцем Гаврилюком Леонідом Карповичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) нежилого приміщення № 5, що належить Гаврилюку Леоніду Карповичу, яке знаходиться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Левка Лук`яненка (колишня Жовтнева), 66а, але не більше ніж 5 (п`яти) років з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

3. Сервітутом користується Фізична особа-підприємець Гаврилюк Леонід Карпович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), а також уповноважені ним особи, кожна з яких може діяти від його імені на підставі довіреності, яка повинна бути посвідчена нотаріально.

4. Сервітут є безоплатним.

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» (ідентифікаційний код 38994678, адреса: 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 45) зобов`язане не перешкоджати будь-яким чином Фізичній особі-підприємцю Гаврилюку Леоніду Карповичу (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), а також уповноваженим ним особам, що діють від його імені на підставі довіреності, у можливості проходу до нежилого приміщення № 5, що належить Гаврилюку Леоніду Карповичу, яке знаходиться на першому поверсі будівлі торгівельного центру «Буча Пасаж» за адресою: Київська область, місто Буча, вулиця Левка Лук`яненка (колишня Жовтнева), 66а, через нерухоме майно - нежитлові приміщення № 2, загальною площею 284,8 кв.м та № 23, загальною площею 342,3 кв.м та у зворотному напрямку протягом дії сервітуту.».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» (ідентифікаційний код 38994678, адреса: 49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 45) на користь Фізичної особи-підприємця Гаврилюка Леоніда Карповича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн. (чотири тисячі двадцять шість гривень).

6. Матеріали справи № 911/3282/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко