УХВАЛА

17 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/2848/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий суддя, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши у відкритому судову засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Київської області

(суддя - Подоляк Ю.В.)

від 01.04.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.)

від 17.06.2025

у справі № 911/2848/24

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 95 100 375, 34 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Нестерова І.Г.,

відповідача - Шевченко О.В.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - НЕК "Укренерго", позивач) у жовтні 2024 року звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - ПАТ "Центренерго", відповідач) про стягнення 58 502 977,58 грн, з яких: 55 456 671,92 грн - основний борг, 948 261,31 грн - 3 % річних, 2 098 044,35 грн - інфляційні втрати.

НЕК «Укренерго» подало до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за надані послуги в період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Центренерго» на користь НЕК «Укренерго» 951 00 375,34 грн, з яких:

- основний борг в сумі 91 160 623,02 грн за надані послуги у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року включно;

- 3 % річних у сумі 1 016 842,65 грн;

- інфляційні втрати у сумі 2 922 909,67 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0423-03015-ПД у частині здійснення розрахунку за надані послуги за період із березня 2024 року по жовтень 2024 року у встановлений договором строк.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025, закрито провадження у справі № 911/2848/24 в частині стягнення 86 302 833,49 грн основного боргу. Позов НЕК "Укренерго" до ПАТ "Центренерго" про стягнення 4 857 789,53 грн основного боргу, 2 922 909,67 грн інфляційних втрат, 1 016 842,65 грн 3 % річних задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Центренерго" на користь НЕК "Укренерго" 2 098 044,35 грн інфляційних втрат, 1 016 022,97 грн 3 % річних. У решті позовних вимог про стягнення 4 857 789,53 грн основного боргу, 824 865,32 грн інфляційних втрат та 819,68 грн 3 % річних відмовлено.

2.2. Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення 86 302 833,49 грн основного боргу, суди попередніх інстанцій провадження у справі закрили на підставі пункту 2 частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з відсутністю предмета спору у вказаній частині.

Водночас з огляду на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги у строк, визначений договором, дійшли висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 098 044,35 грн інфляційних втрат та 1 016 022,97 грн 3 % річних є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

У частині позовних вимог про стягнення 4 857 789,53 грн основного боргу судами відмовлено, позаяк на час звернення з даним позовом до суду вказана сума була сплачена відповідачем. У решті позовних вимог про стягнення 824 865,32 грн інфляційних втрат та 819,68 грн 3 % річних відмовлено з огляду на їх недоведеність та безпідставність.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі №911/2848/24 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

3.2. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України відзначає, що судами попередніх інстанцій застосовано частину першу статті 611 та частину другу статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17.

При цьому скаржник вказує, що аналогічний правовий висновок вказано у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 21.05.2018 у справі №904/10198/15, від 02.03.2018 у справі №927/467/17.

3.3. ПАТ "Центренерго" 11.09.2025 через «Електроний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. Між сторонами у справі укладено публічний договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0423-03015-ПД, затверджений наказом НЕК "Укренерго" від 03.10.2023 № 550 (далі - Договір), відповідно до умов якого цей Договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП (оператор системи передач/позивач) безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга). Послуга, яка надається за цим Договором згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12 (пункт 2.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.2 Договору користувач (відповідач) зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. Розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

У пункті 3.2 Договору погоджено, що оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою.

За положеннями пунктом 3.5 Договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків: 1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 3.7 Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в "Системі управління ринком", що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або акт надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді виконавець ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники акта надання послуги та/або акта коригування до актів надання послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Пунктом 3.9 Договору передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим Договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату пені та штрафних санкцій, за наявності письмової згоди користувача.

Згідно з пунктом 3.11 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі на банківські рахунки сторін, що зазначені у цьому Договорі.

У підпункті 4.2.1 пункту 4.2 Договору встановлено, що до обов`язків користувача належить своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за цим Договором.

Строк дії Договору - з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення (пункт 13.1 Договору).

Заяву-приєднання до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління відповідачем підписано.

4.2. На виконання умов Договору позивачем у період із березня 2024 року по жовтень 2024 року надано, а відповідачем прийнято передбачені Договором послуги на загальну суму 111 885 417,76 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.03.2024 № ДУА-0005594 за березень 2024 року на суму 49 470 872,27 грн, до якого є акт коригування від 25.06.2024 № ДУА_К-0002145 на суму 49 474 703,42 грн; від 30.04.2024 № ДУА-0006373 за квітень 2024 року на суму 7 969 223,57 грн, до якого є акт коригування від 04.07.2024 № ДУА_К-0002380 на суму 8 079 799,32 грн; від 31.05.2024 № ДУА-0007114 за травень 2024 року на суму 207 019,61 грн, до якого є акт коригування від 09.07.2024 № ДУА_К-0002514 на суму 214 282,13 грн; від 30.06.2024 № ДУА-0007880 за червень 2024 року на суму 176 220,19 грн; від 31.07.2024 № ДУА-0008645 на суму 5 945 334,54 грн; від 31.08.2024 № ДУА-0009410 за серпень 2024 року на суму 12 291 127,06 грн; від 30.09.2024 № ДУА-0010182 на суму 15 182 849,62 грн; від 31.10.2024 № ДУА-0010944 на суму 20 521 101,48 грн.

4.3. Для оплати планової вартості послуги та розрахунку за фактичний обсяг послуги позивач виставив відповідачу такі рахунки-фактури: від 15.03.2024 № ДУ-0020193/0423-03015-ПД на суму 12 546 210,68 грн, від 25.03.2024 № ДУ-0020927/0423-03015-ПД на суму 17 395 569,10 грн, від 05.04.2024 № ДУ-0021668/0423-03015-ПД на суму 19 529 092,49 грн, від 09.04.2024 № ДУ-0022410/0423-03015-ПД на суму 149 746 572,32 грн (з яких 49 470 872,27 грн - за березень 2024 року, 100 275 700,05 грн - заборгованість станом на 09.04.2024), від 15.04.2024 № ДУ-0023156/0423-03015-ПД на суму 7 672 738,38 грн, від 25.04.2024 № ДУ-0023885/0423-03015-ПД на суму 231 431,15 грн, від 06.05.2024 № ДУ-0024611/0423-03015-ПД на суму 65 054,04 грн, від 09.05.2024 № ДУ-0025339/0423-03015-ПД на суму 157 715 795,89 грн (з яких 7 969 223,57 грн - за квітень 2024 року, 149 746 572,32 грн - заборгованість станом на 09.05.2024), від 15.05.2024 № ДУ-0026075/0423-03015-ПД на суму 83 612,63 грн, від 25.05.2024 № ДУ-0026801/0423-03015-ПД на суму 64 722,52 грн, від 05.06.2024 № ДУ-0027528/0423-03015-ПД на суму 58 684,48 грн, від 10.06.2024 № ДУ-0028258/0423-03015-ПД на суму 157 921 062,98 грн (з яких 207 019,61 грн - за травень 2024 року, 157 714 043,37 грн - заборгованість станом на 10.06.2024), від 15.06.2024 ДУ-0029000/0423-03015-ПД на суму 58 945,61 грн, від 25.06.2024 № ДУ-0029730/0423-03015-ПД на суму 69 188,99 грн, від 05.07.2024 № ДУ-0030461/0423-03015-ПД на суму 50 385,34 грн, від 11.07.2024 № ДУ-0031209/0423-03015-ПД на суму 127 220 210,32 грн (з яких 176 220,19 грн - за червень 2024 року, 127 043 990,13 грн - заборгованість станом на 11.07.2024), від 15.07.2024 № ДУ-0031935/0423-03015-ПД на суму 36 986,41 грн, від 25.07.2024 № ДУ-0032671/0423-03015-ПД на суму 2 694 785,59 грн, від 05.08.2024 № ДУ-0033405/0423-03015-ПД на суму 3 214 049,54 грн, від 12.08.2024 № ДУ-0034154/0423-03015-ПД на суму 133 165 544,86 грн (з яких 5 945 334,54 грн - за липень 2024 року, 127 220 210,32 грн - заборгованість станом на 12.08.2024), від 15.08.2024 № ДУ-0034880/0423-03015-ПД на суму 4 965 312,04 грн, від 25.08.2024 № ДУ-0035611/0423-03015-ПД на суму 4 005 517,16 грн, від 05.09.2024 № ДУ-0036338/0423-03015-ПД на суму 3 318 679,49 грн, від 11.09.2024 № ДУ-0037082/0423-03015-ПД на суму 95 456 671,92 грн (з яких 12 291 127,06 грн - за серпень 2024 року, 95 456 671,92 грн - заборгованість станом на 11.09.2024), від 15.09.2024 № ДУ-0037805/0423-03015-ПД на суму 4 181 978,04 грн, від 25.09.2024 № ДУ-0038534/0423-03015-ПД на суму 5 552 479,91 грн, від 05.10.2024 № ДУ-0039264/0423-03015-ПД на суму 5 448 391,68 грн, від 11.10.2024 № ДУ-0040008/0423-03015-ПД на суму 70 639 521,54 грн (з яких 15 182 849,62 грн - за вересень 2024 року, 55 456 671,92 грн - заборгованість станом на 11.10.2024), від 15.10.2024 № ДУ-0040739/0423-03015-ПД на суму 2 595 753,24 грн, від 25.10.2024 № ДУ-0041471/0423-03015-ПД на суму 5 855 009,78 грн, від 05.11.2024 № ДУ-0042204/0423-03015-ПД на суму 12 070 338,46 грн, від 11.11.2024 № ДУ-0042944/0423-03015-ПД на суму 72 302 833,49 грн (з яких 20 521 101,48 грн - за жовтень 2024 року, 51 781 732,01 грн - заборгованість станом на 11.11.2024).

4.4. Звертаючись до суду з позовом у даній справі, НЕК "Укренерго" послалось на те, що відповідач оплату наданих згідно з Договором послуг у період із березня 2024 року по серпень 2024 року на суму 55 456 671,92 грн не здійснив.

У процесі розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог на суму 35 703 951,10 грн у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за надані послуги в період із вересня 2024 року по жовтень 2024 року на суму 35 703 951,10 грн.

Отже, позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума боргу за надані послуги у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року в загальному розмірі 91 160 623,02 грн.

Згідно з розрахунком позивача інфляційні втрати з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року за загальний період прострочення з 19.03.2024 по 09.10.2024 складають 2 098 044,35 грн, 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року за загальний період прострочення з 19.03.2024 по 09.10.2024 складають 948 261,31 грн; інфляційні втрати з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 складають 824 865,32 грн, 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 складають 68 581,34 грн.

Загальна сума нарахованих інфляційних втрат становить 2 922 909,67 грн, загальна сума нарахованих 3% річних становить 1 016 842,65 грн.

4.5. Відповідач до звернення позивача з даним позовом до суду свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за надані у березні 2024 року послуги виконав часткового, сплативши 18.10.2024 борг в розмірі 4 857 789,53 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.10.2024 № 3079 на суму 4 857 789,53 грн (з призначенням платежу: опл. за посл. з дисп. упр. (оплата березень 2024 року) дог № 0423-03015-ПД 01.01.2024, в .т.ч ПДВ - 809 631,59 грн.).

Після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у даній справі відповідачем сплачено суму боргу в розмірі 86 302 833,49 грн за надані послуги в період із березня 2024 року по жовтень 2024 року відповідно до Договору.

4.6. Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, виходили з такого:

- позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму боргу в розмірі 4 857 789,53 грн, яка на час звернення з даним позовом до суду вже була сплачена відповідачем, у зв`язку з чим вимога про стягнення боргу в розмірі 4 857 789,53 грн є безпідставною, а відтак суд відмовляє в її задоволенні;

- підтверджено наявність у відповідача на час розгляду даної справи зобов`язання з оплати на користь позивача боргу за вказаним договором за період з березня 2024 року по жовтень 2024 року у сумі 86 302 833,49 грн, з яких як установлено судом за період з березня 2024 року по серпень 2024 року у сумі 50 598 882,39 грн та за період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року в сумі 35 703 951,10 грн;

- оскільки відповідачем під час розгляду справи сплачена заявлена до стягнення сума основного боргу за надані послуги у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року згідно з Договором у розмірі 86 302 833,49 грн, то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній;

- здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року за загальний період прострочення з 19.03.2024 по 09.10.2024 у сумі 2 098 044,35 грн (розрахунок доданий до позовної заяви) є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

- суд через Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій в системі LIGA360 перевірив здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 (розрахунок доданий до заяви про збільшення розміру позовних вимог) на відповідність його нарахування наведеному вище способу розрахунку, який склався як усталена судова практика та який використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат, та встановив, що інфляційна складова боргу не нараховується у періоди наведені позивачем. За вказаних обставин, заявлена до стягнення суду інфляційних втрат з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 в розмірі 824 865,32 грн стягненню не підлягає, у зв`язку з чим суд відмовляє в її задоволенні, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність;

- 3 % річних можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення 3% річних. Водночас при нарахуванні 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань за надані послуги в період з березня 2024 року по серпень 2024 року (розрахунок доданий до позовної заяви) на прострочені суми 1 821 415,94 грн, 17 395 569,10 грн, 12 216 985,04 грн, позивач включає дні фактичної сплати суми заборгованості (26.09.2024, 02.10.2024) в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок 3% річних;

- згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається та зазначених позивачем періодів нарахування 3% річних, стягненню підлягають 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року за загальний період прострочення з 19.03.2024 по 09.10.2024 в розмірі 947 441,63 грн. В решті заявленої до стягнення суми 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року в розмірі 819,68 грн, суд відмовляє, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність;

- здійснений позивачем розрахунок 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 у сумі 68 581,34 грн (розрахунок доданий до заяви про збільшення розміру позовних вимог) є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №911/2848/24 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №911/2848/24 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Кібенко О.Р., Кролевець О.А.

Ухвалою Верховного Суду від 27.08.2025 відкрито касаційне провадження у справі №911/2848/24 за касаційною скаргою НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025; справу призначено до судового розгляду.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі №910/2848/24 в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Так, НЕК "Укренерго" вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.05.2019 у справі №910/20107/17 щодо застосування частини першої статті 611 та частини другої статті 625 ЦК України.

Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

6.4. Щодо подібності правовідносин

6.5. Колегія суддів, ураховуючи предмет касаційного оскарження, відзначає, що у справі, що переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, з огляду на правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, через Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій в системі LIGA360 перевірив здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 (розрахунок доданий до заяви про збільшення розміру позовних вимог) на відповідність його способу розрахунку, який склався як усталена судова практика та який використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат, та встановив, що інфляційна складова боргу не нараховується у періоди наведені позивачем. За вказаних обставин, суди дійшли висновку, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат з прострочених сум наданих послуг у період з вересня 2024 року по жовтень 2024 року за загальний період прострочення з 19.09.2024 по 09.12.2024 у розмірі 824 865,32 грн задоволенню не підлягає.

Крім того, суд встановив, що при нарахуванні 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань за надані послуги в період з березня 2024 року по серпень 2024 року (розрахунок доданий до позовної заяви) на прострочені суми 1 821 415,94 грн, 17 395 569,10 грн, 12 216 985,04 грн, позивач у порушення вимог закону включив дні фактичної сплати суми заборгованості (26.09.2024, 02.10.2024) в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок 3% річних та дійшов висновку, що стягненню підлягають 3% річних з прострочених сум наданих послуг у період з березня 2024 року по серпень 2024 року за загальний період прострочення з 19.03.2024 по 09.10.2024 в розмірі 947 441,63 грн.

6.6. Скаржник, не погоджуючись з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, вказує, що останні здійсненні судами без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17.

6.7. Так, у справі №910/20107/17 (на яку посилається скаржник) Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не досліджено правильність розрахунку позивача та контррозрахунку відповідача спірних пені та 3% річних та не перевірено доводи сторін щодо (1) помилкового включення до періоду часу, за який здійснено нарахування пені, дня фактичної сплати заборгованості; (2) достовірних дат здійснення відповідачем окремих платежів та, відповідно, достовірних дат фактичного отримання коштів позивачем від відповідача, що прямо впливає на правильне визначення періоду нарахування пені та 3% річних, а отже, і обґрунтований розмір даних нарахувань, вказав (на чому акцентує увагу скаржник):

«25. У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 по справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок:

«З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).»

26. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17».

6.8. Оцінивши висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, у контексті спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах істотно відмінні за фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи та зібраними і дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення. З огляду на наведене правовідносини у справі №910/20107/17, а також у справах №916/2889/13, №922/744/18, №905/1315/18, №910/1389/18, №922/1019/18, №905/305/18, №904/10198/15, №927/467/17 не можуть бути релевантними до обставин даної справи (№911/2848/24).

Суд ураховує, що судові рішення у даній справі ухвалені за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на предмет, підстави позову, а також фактично-доказову базу (подані сторонами докази), які не є аналогічними як у наведених скаржником справах. Доводи скаржника про їх неврахування зводяться до власного трактування таких висновків (без урахування змісту спірних правовідносин, конкретних обставин справи та наявних доказів у справі), що вочевидь не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до приписів статей 236, 310 ГПК України.

Колегія суддів відзначає, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

Неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відтак, з огляду на обставини, які були предметом розгляду у даній справі, справи, зазначені скаржником не є подібними до тієї, яка наразі переглядається судом касаційної інстанції за змістовими і об`єктними критеріями, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин, і, як наслідок, виключає застосування вказаних скаржником правових висновків як нерелевантних для вирішення цього спору.

Інші доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржників, свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Однак Верховний Суд зауважує, що відповідно до приписів частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак доводи касаційної скарги у цій частині також відхиляються Судом.

6.9. Отже, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі у своїй сукупності, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою НЕК "Укренерго", оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, за змістовним критерієм є неподібними.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду, та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

6.10. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява №24402/02).

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" (заява №6538/74) Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі №911/2848/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко