ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/825/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

розглянув матеріали справи

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни, м Ужгород

про стягнення 23 548,78 грн заборгованості

секретар судового засідання - Піпар А.Ю.

учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни 23 548,78 грн заборгованості з орендної плати за період з грудня 2023 року по червень 2025 року включно, посилаючись на неналежне виконання відповідачем Договору оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу від 11.10.2017 за № 1080/0.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/825/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Ухвала про відкриття провадження від 25.07.2025, яка надсилалася судом за зареєстрованою відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну адресу місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни ( АДРЕСА_1 ) вручена відповідачу 11.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 514 та вбачається з відомостей з вебсайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого відправлення за трек-номером 514.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу від 11.10.2017 за № 1087/0 в частині своєчасної сплати орендної плати за користування орендованим майном, у зв`язку з чим у Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни виникла заборгованість зі сплати орендної плати за період з грудня 2023 року по червень 2025 року включно в розмірі 23 548,78 грн, з вимогами про стягнення яких заявлено даний позов до господарського суду.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву відповідно до приписів ст.ст. 165, 178 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

11 жовтня 2017 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (в подальшому відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 за №425 перейменованого у Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради), як Орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Кузьмою Марією Іванівною, як Орендарем укладено Договір оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу № 1087/0 (надалі Договір), за змістом п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування торговий павільйон автозупинки-комплексу площею 25,5 м.кв. за адресою: м. Ужгород, вул. Будителів (біля житлового будинку №6) для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.1. Договору вступ Орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди.

Передача майна в оренду здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі та не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орган місцевого самоврядування, а Орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. Договору).

Згідно з Актом прийняття-передачі від 11.10.2017 на виконання умов Договору торговий павільйон автозупинки-комплексу площею 25,5 м.кв. за адресою: м. Ужгород, вул. Будителів (біля житлового будинку №6) передано в оренду Фізичній особі-підприємцю Кузьмі Марії Іванівні.

Відповідно до п. 3.1. Договору він укладається на строк з 11.10.2017 року до 11.10.2022 року, а за змістом п. 9.2. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Положеннями п. 4.1. Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі тимчасової Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно м. Ужгорода та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням №344 ХІ сесії міської ради VI скликання від 09.12.2011 із змінами та доповненнями до нього та протоколу засідання комісії з проведення конкурсу на право оренди комунального майна від 02.10.2017 за №2 і становить 1300,00 грн в місяць (з ПДВ).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з п.п. 4.2., 4.3. Договору орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати, визначеного згідно протоколу засідання з проведення конкурсу на право оренди комунального майна від 02.10.2017 за №2, на індекс інфляції за вересень 2017 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Розмір орендної плати переглядається у разі зміни Методики її розрахунку, зміни цін і тарифів, внесення змін в чинне законодавство або в рішення міської ради щодо зміни розміру орендної плати, про що Орендар повідомляється письмово (п. 4.5. Договору).

За умовами пункту 4.6. Договору орендна плата вноситься безготівково на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 15 числа наступного місяця.

Позивач в позовній заяві та згідно з поданим розрахунком заборгованості по орендній платі станом на 16.07.2025 стверджує, що Орендар не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не оплатив у визначений Договором строк нараховану Орендодавцем з урахуванням індексації відповідно до п. 4.3. Договору орендну плату за користування орендованим майном за період з грудня 2023 року по червень 2025 року включно, в результаті чого, з урахуванням часткової сплати відповідачем за цей період орендної плати в сумі 25 500,00 грн в Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни виникла заборгованість в розмірі 23 548,78 грн, стягнення якої є предметом позовних вимог в даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, цивільні права та обов`язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов`язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов`язання, визначені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк.

Положеннями ст.ст. 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони повинні належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами. Дане витікає з умов розглядуваного договору та вимог законодавства, згідно з яким суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 ГК України, тут і надалі ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

При укладені господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного виявлення, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано факт користування ним у спірний період торговим павільйоном автозупинки-комплексу площею 25,5 м.кв. за адресою: м. Ужгород, вул. Будителів (біля житлового будинку №6), який був переданий в оренду на підставі Договору оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу № 1087/0 від 11.10.2017 року.

При цьому, суд погоджується з аргументами позивача щодо продовження в порядку п. 9.2. Договору строку його дії на наступний період (з 11.10.2022 по 11.10.2027) за принципом мовчазної згоди, позаяк таке продовження відповідає приписам ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за якими допускається провження договорів оренди державного чи комунального майна без проведення аукціону в разі першого продовження договору, строк оренди якого становить п`ять років або менше.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 3, 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначалося вище, пунктами 4.1., 4.2. 4.3., 4.6. Договору сторонами погоджено розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку (вересень 2017 року) 1300,00 грн, порядок її нарахування (за кожний наступний місяць шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць) та строк сплати - не пізніше 15 числа наступного місяця.

Обов`язок Орендаря своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування об`єктом оренди визначений в п. 5.3. Договору, а пунктом 4.10. Договору визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як свідчать зібрані у справі докази, відповідач свого обов`язку щодо своєчасного і повного внесення орендної плати за користування об`єктом оренди за період з грудня 2023 року по червень 2025 року включно належним чином і у встановлений строк не виконав, допустивши таким чином, заборгованість перед позивачем, яка на час прийняття даного рішення за означений період становить 23 548,78 грн (з урахуванням часткової сплати відповідачем за цей період орендної плати в сумі 25 500,00 грн).

І оскільки факт порушення відповідачем зазначених договірних зобов`язань встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, Договір оренди торгового павільйону автозупинки-комплексу від 11.10.2017 за № 1087/0 у судовому порядку недійсним або неукладеним не визнано, отже, його умови є обов`язковими до виконання сторонами, а тому позовні вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про примусове стягнення з Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни 23 548,78 грн заборгованості підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені та підтверджені належними та допустимими доказами.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьми Марії Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, ) 23 548,78 грн (двадцять три тисячі п`ятсот сорок вісім гривень 78 копійок) заборгованості та 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 25 вересня 2025 року.

Суддя Лучко Р.М.