ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа №914/169/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Судді Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.

Секретар судового засідання: Фарина Х.І.

за участю представників сторін:

прокурор: Панькевич Р.В.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол б/н від 16.06.2025 (вх. №01-05/1851/25 від 17.06.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 (повний текст рішення складено 28.05.2025)

у справі №914/169/25 (суддя Манюк П.Т.)

За позовом: Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол, м. Львів,

про стягнення 5 939 085,72 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду першої інстанції.

Галицька окружна прокуратура міста Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 5 939 085, 72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наявних дозволів на виконання будівельних робіт, сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, актів готовності трьох об`єктів до експлуатації, об`єкти збудовано на земельній ділянці кадастровий номер :05:004:0384 на вул. Під Голоском, 4 у м. Львові. Замовником цього будівництва є ТзОВ Львів Буд Покізол.

Однак, всупереч вимогам законодавства, замовником - ТзОВ Львів Буд Покізол, станом на 21.01.2025 року, не було сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі у зв`язку з розпочатим у 2019 році будівництвом згаданих трьох багатоквартирних житлових будинків з приміщенням громадського призначення та підземним паркінгом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суму в розмірі 5 911 674, 74 грн з яких: - 4 760 959, 57 грн основного боргу; - 946 682, 35 грн інфляційних втрат; - 204 032, 82 грн 3 % річних та 70 941, 19 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що замовник ТзОВ Львів Буд Покізол, розпочавши у 2019 році будівництво багатоквартирних житлових будинків, тощо, зобов`язаний був до прийняття їх в експлуатацію сплатити на рахунок позивача кошти пайового внеску в розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, однак цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Щодо 1 об`єкта, місцевий господарський суд зазначив в рішенні , що при розрахунку позивачем помилково було вказано опосередковану вартість спорудженого житла для Львівської області, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2024 № 351 станом на 01.04.2024, відтак слід застосовувати наказ від 28.01.2024 № 72, який встановлює опосередковану вартість спорудженого житла для Львівської області станом на 01.01.2024, та яка становить 21 175 грн/кв.м. та з врахуванням вказаного, господарський суд здійснив перерахунок величини пайового внеску, 3 % річних та інфляційних втрат при здійсненні І-ої черги будівництва, відтак відповідно розмір пайового внеску, що підлягає стягненню, становить: 21 175 грн х 3 176, 90 х 0, 02 = 1 345 417, 15 грн, розмір інфляційних втрат та 3 % річних замість невірно вказаної дати 14.03.2024 перераховано з 22.03.2024 по 17.12.2024, тому до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 122 696, 04 грн, та 3% річних у розмірі 29 885, 91 грн.

Щодо об`єкту 2, (ІІ черга будівництва), Господарський суд Львівської області, зазначив, що позивачем правильно застосовано показник опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області, яка була затверджена наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 28.01.2024 та здійснивши перерахунок 3 % річних, вказав, що розмір 3 % річних становлять 60 171, 08 грн, пайового внеску 2 133 974, 15 грн та інфляційних втрат 222 661, 51 грн.

Щодо об`єкту 3, (ІІІ черги будівництва), то суд першої інстанції погодився із здійсненим позивачем розрахунком та обраного показника опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області у розмірі 15 044 грн кв.м, оскільки згідно із сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, 30.12.2021 об`єкт було прийнято в експлуатацію та зазначив, що стягненню з відповідача підлягає 1 281 568, 27 грн пайового внеску, 601 324, 80 грн інфляційних втрат та 113 975, 83 грн 3 % річних.

У зв`язку із цим, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 911 674, 74 грн, з яких 4 760 959, 57 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 946 682, 35 грн інфляційних втрат та 204 032, 82 грн 3 % річних.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львів Буд Покізол» оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 17.06.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суми в розмірі 2 738 876,20 грн. з яких: 2 396 841,176 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 269 360,07 грн. інфляційних втрат та 72 674,95 грн. 3 % річних та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені таких вимог.

Зазначає, що як вбачається з відкритих даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва експертиза проекту першої черги будівництва відбулась 13.10.2021 (1 редакція) та 18.09.2023 (2 редакція). Згідно відомостей Загального журналу робіт, підготовчі роботи розпочато 01.03.2021. Відповідно до паспорта вказаного об`єкта, початок робіт визначено І квартал 2021. А тому, на думку скаржника, у ТзОВ «Львів Буд Покізол» не було обов`язку сплачувати пайовий внесок, який суд розрахував наступним чином: 21 175 грн х 3 176, 90 х 0, 02 = 1 345 417, 15 грн. У зв`язку з чим похідні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 22.03.2024 по 17.12.2024 в розмір 122 696, 04 грн, та 3 % річних у розмірі 29 885, 91 грн. є неправомірними та не підлягали задоволенню. Стягнення господарським судом з відповідача коштів як пайовий внесок в розмірі 1 497 999,10 грн. за будівництво І черги є протиправним.

Також, вказує, що пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем.

17.07.2025 від Галицької окружної прокуратури міста Львова надійшов відзив вих. №14.50/97-7389вих-25 від 16.07.2025 (вх. №01-04/5565/25) на апеляційну скаргу в якому прокуратура зазначає, що несплачена відповідачем станом на 21.01.2025 року пайова участь щодо будівництва об`єкту 1 (перша черга будівництва) становить 1 361 619, 34 грн, щодо будівництва об`єкту 2 (друга черга будівництва) становить 2 133 974, 15 грн та об`єкту 3 (третя черга будівництва) 1 281 568, 27 грн. Відтак, загальна сума безпідставно збережених коштів пайової участі становить 4 777 161, 76 грн, яку прокурор просить стягнути з відповідача.

Також, зазначає, що інфляційні втрати та 3 % річних становлять: по об`єкту 1 (перша черга будівництва) 131 602, 58 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 14.03.2024 по 17.12.2024 рік, а також 31 138, 67 грн 3 % річних, нарахованих за аналогічний період; по об`єкту 2 (друга черга будівництва) 222 661, 51 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 03.01.2024 по 17.12.2024, а також 61 220, 57 грн 3 % річних, нарахованих за такий самий період та по об`єкту 3 (третя черга будівництва) 601 324 80 інфляційних втрат, нарахованих за період з 31.12.2021 по 17.12.2024 рік, а також 113 975, 83 грн 3 % річних, нарахованих за аналогічний період.

29.07.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол надійшла відповідь на відзив вих.№28-07/25 від 29.07.2025 (вх.№01-04/5856/25) в якому скаржник зазначає, що отримання таких дозволів не свідчить про початок виконання будівельних робіт (будівництва), а лише засвідчує право замовника на їх виконання адже початок будівництва, як правило, відзначається підготовчими роботами або першим фактичним будівничим етапом.

Також, вказує, що розмір пайової участі замовника будівництва, який порушив своє зобов`язання, не може бути більшим, ніж розмір пайової участі замовника будівництва, який виконав вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання інвестиційної діяльності в Україні» та сплатив пайову участь до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, оскільки такий підхід ставить замовників будівництва в нерівні умови, що не передбачено ні положеннями цивільного законодавства, ні профільного закону. Відповідальність замовника будівництва саме за невиконання своїх зобов`язань щодо вчасної сплати пайової участі встановлюється спеціальними нормами цивільного законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Бойко С.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол б/н від 16.06.2025 (вх. №01-05/1851/25 від 17.06.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25.

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.

Ухвалою суду від 16.07.2025 призначено розгляд справи на 05.08.2025.

Ухвалою суду від 05.08.2025 відкладено розгляд справи на 16.09.2025.

15.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол надійшли додаткові пояснення вих.№ 15-09/25 від 15.09.2025 (вх. №01-04/7093/25) в яких скаржник просить поновити строк та долучити до матеріалів справи акт від 12.08.2025 передачі-прийняття матеріально-технічних цінностей: насосної станції на 6-х насосах WILO HELIX V3604-1/16/E/KS/400-5 з пультом керування з частотним перетворювачем вартістю 2 082 099,87 грн.

Зазначає, що згідно акту передачі-прийняття матеріально-технічних цінностей від 12.08.2025 ТзОВ «Львів-Буд» передав ЛМКП «Львівводоканал» насосну станція на 6-х насосах WILO HELIX V3604-1/16/E/KS/400-5 з пультом керування з частотним перетворювачем вартістю 2 082 099,87 грн. На думку відповідача, прийняття інженерних мереж у комунальну власність свідчить про відсутність обов`язку сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та оскільки ЛМКП «Львівводоканал» зволікало з прийняттям насосної станції, а акт складено лише у серпні цього року, у зв`язку із цим просить визнати поважними причини пропуску долучення такого доказу після спливу визначеного законом строку на подання доказів та його поновити.

Щодо поданих додаткових пояснень колегія суддів зазначає, що

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 1, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).

Водночас, та обставина, як відсутність існування доказів на момент постановлення рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

З матеріалів справи видно, що додатковий доказ, а саме Акт передачі - прийняття матеріально-технічних цінностей, копію яких долучив Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол, створений 12.08.2025, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення у справі від 19.05.2025.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що надані відповідачем додаткові докази не можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки ці докази створені після постановлення рішення господарського суду у справі, тобто не існували на момент вирішення відповідного спору між учасниками справи у суді першої інстанції.

У судовому засіданні 16.09.2025 прокурор заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Позивач та відповідач явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце були належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 527 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні, відповідно до ст. 1 якого замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проєктної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 цього Закону. Однак, із 01.01.2020 набули чинності норми Закону № 132-IX, яким статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

За умовами частини другої статті 40 зазначеного Закону замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 3038-VI полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята, дев`ята статті 40 Закону № 3038-VI).

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Згідно абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено наступний розмір та порядок сплати замовником будівництва пайової участі:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

3) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

4) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

5) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Верховний Суд у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 виснував, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними; якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ. Зокрема абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.

Згідно із матеріалами справи встановлено, що договір про сплату коштів пайової участі між Міськрадою та Товариством не укладався.

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23 (в межах якої також розглядався позов Прокурора в інтересах держави в особі Міськради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту) Верховний Суд виснував, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Набуття чинності 01.01.2020 Законом № 132-IX, яким статтю 40 Закону № 3038-VI виключено, також не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 зазначила таке:

"…За змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас, зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла до 01.01.2020 року) визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію.

Аналіз правової природи цих правовідносин дає підстави для висновку, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають".

У означеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, також зауважила, що:

"- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;

- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;

- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування".

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах (від 22.05.2025 у справі № 910/6176/24, від 20.05.2025 у справі № 915/476/24, від 19.02.2025 у справі № 903/468/24, від 17.04.2025 у справі № 911/65/24, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 19.02.2025 у справі № 903/468/24, тощо) неодноразово зазначав про те, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Господарським судом встановлено, що Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 26.10.2018 № 1154 Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Львів Буд Покізол" багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (1 черга будівництва). Замовник будівництва Товариство з обмеженою відповідальністю "Львів Буд Покізол", будівництво здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер :05:004:0384, гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах 35, 00 м 10 поверхів.

Згідно з інформацією з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, судом встановлено, що ТзОВ Львів Буд Покізол отримало дозвіл на виконання будівельних робіт ЛВ52, виданий інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 30.08.2019.

14.03.2024 інспекцією ДАБК у м. Львові зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації, де вказано найменування закінченого будівництвом об`єкта згідно з проектом - будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (1 черга будівництва).

Відповідно до п.5 акту готовності об`єкта до експлуатації, встановлено, що будівельні роботи виконано у строк з серпня 2019 року по серпень 2024 року. У п. 6.1 вказано, що за проектом передбачалось будівництво площею 3 104, 30 кв м, проте за результатом технічної інвентаризації здійснено будівництво площею 3 176, 9 кв м. Закінчений будівництвом об`єкт готовий до експлуатації.

Як вбачається із п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації, пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася (підстава для звільнення від сплати пайової участі пункт 13 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019 № 132-IX).

У подальшому, Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю видано сертифікат від 21.03.2024 ЛВ60, про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (1 черга будівництва).

Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 26.10.2018 № 1155 Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Львів Буд Покізол" багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (2 черга будівництва). Замовник будівництва Товариство з обмеженою відповідальністю "Львів Буд Покізол", будівництво здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер :05:004:0384, гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах 35, 00 м 10 поверхів.

ТзОВ Львів Буд Покізол отримало дозвіл на виконання будівельних робіт ЛВ98, виданий інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 02.09.2019.

01.01.2024 інспекцією ДАБК у м. Львові зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації, де вказано найменування закінченого будівництвом об`єкта згідно з проектом - будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (2 черга будівництва).

Відповідно до п. 5 акту готовності об`єкта до експлуатації від 01.01.2024, встановлено, що будівельні роботи виконано у строк з вересня 2019 року по грудень 2023 року. У п. 6.1 акту вказано, що за проектом передбачалось будівництво площею 4 838, 95 кв м, проте за результатом технічної інвентаризації здійснено будівництво площею 5 038, 9 кв м.

Як вбачається із п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації, пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася (підстава для звільнення від сплати пайової участі пункт 13 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019 № 132-IX).

У подальшому, Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю видано сертифікат від 08.01.2024 ЛВ46, про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (2 черга будівництва).

Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 26.10.2018 № 1156 Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТзОВ "Львів Буд Покізол" багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (3 черга будівництва). Замовник будівництва Товариство з обмеженою відповідальністю "Львів Буд Покізол", будівництво здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер :05:004:0384, гранично допустима висотність будинків, будівель та споруд у метрах 32, 00 м 9 поверхів; 35, 00 м 10 поверхів.

ТзОВ Львів Буд Покізол отримало дозвіл на виконання будівельних робіт ЛВ85, виданий інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 03.09.2019.

29.12.2021 інспекцією ДАБК у м. Львові зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації, де вказано найменування закінченого будівництвом об`єкта згідно з проектом будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 у м. Львові (3 черга будівництва).

Відповідно до п. 5 акту встановлено, що будівельні роботи виконано у строк з вересня 2019 року по грудень 2021 року. У п. 6.1 вказано, що за проектом передбачалось будівництво площею 4 111, 97 кв м, проте за результатом технічної інвентаризації здійснено будівництво площею 4 259, 4 кв м.

Як вбачається із п. 12 акту, пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася (підстава для звільнення від сплати пайової участі пункт 13 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019 № 132-IX).

У подальшому, Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю видано сертифікат від 30.12.2021 ЛВ97, про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме будівництво ТзОВ "Львів Буд Покізол" багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском, 4 (3 черга будівництва).

Отже, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що замовник ТзОВ Львів Буд Покізол розпочавши у 2019 році будівництво багатоквартирних житлових будинків, тощо, зобов`язаний був до прийняття їх в експлуатацію сплатити на рахунок позивача кошти пайового внеску в розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, однак цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Також в контексті наведеного варто зазначити, що розмір пайової участі замовника будівництва, який порушив своє зобов`язання, не може бути більшим, ніж розмір пайової участі замовника будівництва, який виконав вимоги п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання інвестиційної діяльності в Україні» та сплатив пайову участь до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, оскільки такий підхід ставить замовників будівництва в нерівні умови, що не передбачено ні положеннями цивільного законодавства, ні профільного закону. Відповідальність замовника будівництва саме за невиконання своїх зобов`язань щодо вчасної сплати пайової участі встановлюється спеціальними нормами цивільного законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Апеляційний господарський суд зазначає, що зобов`язання зі сплати пайової участі яке виникло на підставі п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання інвестиційної діяльності в Україні» його розмір залишається незмінним чи то при сплаті до введення об`єкта в експлуатацію, чи то в порядку ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи вимоги абз. 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими визначено розмір та порядок сплати замовником будівництва пайової участі, зокрема, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.

Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва здійснюється саме на момент початку будівництва.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з заявником апеляційної скарги , що при розрахунку пайової участі застосуванню підлягає опосередкована вартість спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, що існувала станом на дату початку будівництва кожного з об`єктів будівництва.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо 1 об`єкта, (І-а черга будівництва), будівництво якого розпочалося у серпні 2019, колегія суддів звертає увагу, що при розрахунку позивачем помилково було вказано опосередковану вартість спорудженого житла для Львівської області, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2024 № 351 станом на 01.04.2024, відтак слід застосовувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2018 № 335, який встановлює опосередковану вартість спорудження житла для Львівської області станом на 01.10.2018, та яка становить 11 785 грн/кв.м.

З врахуванням вказаного, апеляційний господарський суд здійснив перерахунок величини пайового внеску, 3 % річних та інфляційних втрат при здійсненні І-ої черги будівництва, відтак відповідно розмір пайового внеску, що підлягає стягненню, становить: 11 785 грн х 3 176, 90 х 0, 02 = 748 795,33 грн. Розмір інфляційних втрат та 3 % річних замість невірно вказаної дати 14.03.2024 перераховано з 22.03.2024 по 17.12.2024, тому до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 83 868,55 грн, та 3 % річних у розмірі 17 124,09 грн.

Щодо об`єкту 2, (ІІ черга будівництва), будівництво якого розпочалося у вересні 2019, колегія суддів теж вказує, що при розрахунку позивачем помилково було вказано опосередковану вартість спорудженого житла для Львівської області, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2024 № 351 станом на 01.04.2024, відтак слід застосовувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2018 № 335, який встановлює опосередковану вартість спорудження житла для Львівської області станом на 01.10.2018, та яка становить 11 785 грн/кв.м.

З врахуванням вказаного, апеляційний господарський суд здійснив перерахунок величини пайового внеску, 3 % річних та інфляційних втрат при здійсненні ІІ-ої черги будівництва, відтак відповідно розмір пайового внеску, що підлягає стягненню, становить: 11 785 грн х 5 038, 90 х 0, 02 = 1 187 668,73 грн. Розмір інфляційних втрат та 3 % річних замість невірно вказаної дати 14.03.2024 перераховано з 22.03.2024 по 17.12.2024, тому до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 142 285,11 грн, та 3 % річних у розмірі 34 072,46 грн.

Щодо об`єкту 3, (ІІІ черги будівництва), будівництво якого розпочалося у вересні 2019, колегія суддів теж вказує, що при розрахунку позивачем помилково було вказано опосередковану вартість спорудженого житла для Львівської області, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 23.04.2024 № 351 станом на 01.04.2024, відтак слід застосовувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2018 № 335, який встановлює опосередковану вартість спорудження житла для Львівської області станом на 01.10.2018, та яка становить 11 785 грн/кв.м.

З врахуванням вказаного, апеляційний господарський суд здійснив перерахунок величини пайового внеску, 3 % річних та інфляційних втрат при здійсненні ІІІ-ої черги будівництва, відтак відповідно розмір пайового внеску, що підлягає стягненню, становить: 11 785 грн х 4 259, 40 х 0, 02 = 1 003 940,58 грн. Розмір інфляційних втрат та 3 % річних замість невірно вказаної дати 14.03.2024 перераховано з 22.03.2024 по 17.12.2024, тому до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 491 709,07 грн, та 3 % річних у розмірі 89 285,10 грн.

Беручи до уваги вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25 в частині задоволення позовних вимог в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних слід скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних, в решті оскаржуваної частини рішення залишити без змін

Щодо тверджень скаржника про те, що отримання таких дозволів не свідчить про початок виконання будівельних робіт (будівництва), а лише засвідчує право замовника на їх виконання, а початок будівництва, як правило, відзначається підготовчими роботами або першим фактичним будівничим етапом зазначає наступне.

Положеннями частини п`ятої статті 26 Закону № 3038-VI визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до положень частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи виключно після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Аналіз наведених вище норм у сукупності свідчить про те, що проведення підготовчих і будівельних робіт фактично за своєю суттю є єдиним нероздільним етапом забудови, право на яке замовник набуває виключно після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Подібна правова позиці викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 у справі № 911/1654/24.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач помилково посилається на те, що строк початку будівництва неможливо ототожнювати з датою видачі дозволу на будівництво, оскільки Товариство у цьому випадку помилково розмежовує терміни "початок будівництва" з проведенням конкретних будівельних робіт і таке звужене тлумачення скаржником законодавчо визначеного терміну у Законі № 132-ІХ не відповідає його суті.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25 в частині задоволення позовних вимог в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних слід скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних, в решті оскаржуваної частини - рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол належить задоволити частково.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення першої інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, належить покласти на Львівську обласну прокуратуру пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Львів Буд Покізол б/н від 16.06.2025 (вх. №01-05/1851/25 від 17.06.2025) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/169/25 в частині задоволення позовних вимог в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних в розмірі 2 112 925,72 грн з яких: 1 820 554,93 грн основного боргу за несплату пайових внесків, 228 819,62 грн інфляційних втрат та 63 551,17 грн 3 % річних.

В решті оскаржуваної частини - рішення залишити без змін.

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (Проспект Шевченка, будинок 17/19, м. Львів, 79005; ідентифікаційний код 02910031) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Буд Покізол» (79020, м. Львів, вул. Під Голоском, 4, ) 38 032,66 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2025.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.