ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 Справа № 914/1750/25

За позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка», м. Київ,

до відповідача: Хітарського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, село Хітар(з) Львівської області,

про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 154'358,02 грн.

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: І. Білоконь,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Хітарського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 154'358,02 грн. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 7'000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.06.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановив строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

Ухвалою від 07.07.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача.

Позивач у судове засідання 15.09.2025 з`явився, просив задоволити позовні вимоги, повідомив, що відповідач не здійснив жодних виплат після подання позову; питання витрат на правову допомогу просив не вирішувати, оскільки усі докази понесення таких будуть ним подані у встановленому порядку.

У судові засідання представник відповідача не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, вимог суду не виконав, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстром поштових відправлень, які знаходиться в матеріалах справи.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь СТО ТОВ «Арія Моторс» в розмірі 314'358,02 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №002982 від 13.12.2024. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №АТ/4530207, у зв`язку з чим АТ «СГ «ТАС» здійснив виплату страхового відшкодування на користь ПРАТ «СК «УНІКА» в розмірі 160'000,00 грн. Відтак, позивач вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.1172 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до нього, в межах суми 154'358,02 грн., перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток (314'358,02 грн. - 160'000,00 грн.=154'358,02 грн.), яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки винуватець ДТП ОСОБА_1 працював на посаді водія у Хітарській ЗЗСО І-ІІ ступенів.

Аргументи відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та усі судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідачем, у свою чергу, не повідомлено про причини неявки в судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 15.09.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05 вересня 2024 року Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір № 014074/4605/0000697, предметом якого є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором. Об`єкт страхування - транспортний засіб «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 , 2023 р.в. У п. 7 договору визначено страхові ризики. Страхова сума по ТЗ складала 2'100'000,00 грн. Строк дії договору встановлено з 06.09.2024 по 05.09.2025.

Як зазначає позивач, 13.11.2024 о 07 годині 30 хвилин в с. Лавочне по вул. Вокзальній, 1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «Ataman D 093 S 2» д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ). Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно схеми місця ДТП транспортний засіб «Ataman D 093 S 2» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності Славській селищній раді.

Станом на 13.11.2024 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ "СГ "ТАС" (приватне) за полісом № АТ/4530207 (ліміт за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.).

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2024 у справі №453/1988/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно рахунку ТОВ "Арія Моторс" №М000029056 від 26.11.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 склала 314'358,02 грн.

Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №76155 від 02.12.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 склала 329'300,20 грн.

ПрАТ «СК «Уніка» 11.12.2024 складено страховий акт № 5, в якому позивач визнав подію страховим випадком і прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 314'358,02 грн. одержувачу СТО - ТОВ "Арія Моторс", що підтверджується платіжною інструкцією №002982 від 13.12.2024.

Позивач зазначив, що АТ «СГ «ТАС» сплатило страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 160'000,00 грн., а тому відповідно до положень ч.1 ст.1172 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» вважає, що до нього, в межах суми 154'358,02 грн., перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, яку просить стягнути з відповідача, оскільки винуватець ДТП ОСОБА_1 працював на посаді водія у Хітарській ЗЗСО І-ІІ ступенів.

Позивач також надав докази, що згідно наказу Хітарського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Стрийського району Львівської області №08-К від 28.04.2023 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автобуса Хітарського ЗЗСО І-ІІ ступенів з 01.05.2023, який станом на момент настання страхового випадку (13.11.2024) перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №133 від 12.11.2024 ОСОБА_1 надано шкільний автобус «Ataman D 093 S 2» д.н.з. НОМЕР_2 для виконання службових обов`язків.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст.9 вказаного Закону).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказано, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Окрім того, суд зазначає, що суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку.

Як зазначає позивач, 13.11.2024 настав страховий випадок. Позивачем на виконання зобов`язань за договором №014074/4605/00002697 від 05.09.2024 відшкодовано на користь страхувальника 314'358,02 грн. Таким чином Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору.

Статтею 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Ataman D 093 S 2» д.н.з. НОМЕР_2 , яким 13.11.2024 спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4530207.

Відповідно до умов договору (полісу) №АТ/4530207 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, ліміт відповідальності страховика за шкоду визначено в розмірі 160'000,00 грн., розмір франшизи встановлено у розмірі 0 грн.

Згідно п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону).

Оскільки, умовами полісу №АТ/4530207 визначено розмір відшкодування, тому із суми страхового відшкодування позивача у розмірі 314'358,02 грн. АТ «СГ «ТАС» (страховиком працівника відповідача) на користь позивача відшкодовано 160'000,00 грн. збитків, залишок не відшкодованих збитків складає 154'358,02 грн.

Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічну норму містить ст.27 Закону України Про страхування.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу положень вказаної норми випливає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.07.2018 по справі №914/820/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Вина особи, яка керувала автомобілем «Ataman D 093 S 2» д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку (постанова Сколівського районного суду Львівської області від 02.12.2024 у справі №453/1988/24).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зі змісту вищенаведених норм законодавства слідує, що у спірних правовідносинах відшкодування шкоди в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України Про страхування має відбуватися із заподіювача шкоди.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Хітарським закладом загальної середньої освіти І-ІІ ступенів то відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Оскільки, розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складав 314'358,02 грн., при цьому, договором добровільного страхування наземних транспортів покрито лише частину шкоди на суму 160'000,00 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає 154'358,02 грн.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що до позивача перейшло в межах суми 154'358,02 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав стягнення з відповідача 154'358,02 грн. страхового відшкодування.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 000259 від 12.03.2025 на суму 2'422,40 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Хітарського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, село Хітар(з) Львівської області (82644, Львівська обл., Сколівський р-н, село Хітар(з), вул.Шевченка, 75; ідентифікаційний код 22392147) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, будинок 6, літера В, ідентифікаційний код 20033533) 154'358,02 грн. страхового відшкодування та 2'422,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2025.

Суддя Яворський Б.І.