УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

м. Київ

24.09.2025Справа № 910/11374/24

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.

при секретарі судового засідання Голуб О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю КЕ-БОРГ 2 на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі № 910/11374/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЕ-БОРГ 2

до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення заборгованості у розмірі 781 852,41 грн,

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КИЇВЕНЕРГО-БОРГ (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Територіального медичного об`єднання Санаторного лікування у місті Києві (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором про закупівлю товару №8493001 від 25.01.2018 в розмірі 781 852,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Київенерго-Борг суму основного боргу в розмірі 781 852,41 грн. та судовий збір у розмірі 9 382,23 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Київська міська дитяча клініка туберкульозна лікарня на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/11374/24 залишено без змін.

Ухвалою суду від 11.06.2025 замінено сторону (стягувача) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕ-БОРГ 2" (ідентифікаційний ) за рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/11374/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 781 852,41 грн та судового збору у розмірі 9 382,23 грн.

28.07.2025 відповідачем через підсистему Електронний суд подано заяву про заміну сторони правонаступником, в якій просить на стадії виконання рішення здійснити заміну Комунального некомерційного підприємства Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний ) його правонаступником - Комунальне некомерційного підприємства Медичний центр реабілітації та паліативної допомоги виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний ).

Ухвалою суду від 31.07.2025 розгляд заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником призначений на 03.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником відмовлено.

09.09.2025 через підсистему Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю КЕ-БОРГ 2 надійшла скарга на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій скаржник просить суд:

- Визнати незаконними бездіяльність головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустама Рахмановича у виконавчому провадженні № 78708966 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 по справі № 910/11374/24, які полягають у не винесенні постанови про відновлення вчинення виконавчих дій та неперерахуванні стягнутих з боржника коштів стягувачу;

- Зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) перерахувати протягом одного робочого дня з дня винесення ухвали за результатами розгляду цієї скарги стягувачу (Товариству з обмеженою відповідальністю КЕ-БОРГ 2) 791 234,64 грн. на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 30.05.2025 у справі № 910/11374/24 та ухвали Господарського суду м. Києва від 11.06.2025 у справі № 910/11374/24;

- Покласти на Оболонський відділ державної виконавчої служби місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) всі судові витрати, в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу (послуги адвоката).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 24.09.2025.

У судове засідання 24.09.2025 з`явився представник скаржника, надав пояснення по суті скарги, проси суд її задовльнити.

Інші учасники справи не направили своїх представників для участі в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про наступне.

Обґрунтовуючи доводи скарги, скаржник вказує, що 30.07.2025 винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій виконавчому провадженню, оскільки до відділу 29.07.2025 року за вхідним номером 20688 надійшла заява боржника по виконавчому провадженню щодо його звернення 28.07.2025 року через систему електронний суд до Господарського суду м. Києва про заміну сторони виконавчого провадження (боржника ) правонаступником.

Оскільки, Ухвалою суду від 03.09.2025 у заміні правонаступника відмовлено, 04.09.2025 від стягувача на офіційну електронну пошту відділу ДВС направлена заява № 1592, в якій стягувач повідомляв - про проведене судове засідання, - відмову у задоволенні поданого боржником клопотання, а отже - усунення обставин, що зумовили зупинення вчинення виконавчих дій - просив відновити виконавчі дій та здійснити перерахування грошових коштів.

За твердженням скаржника, 5 вересня 2025 р. директор ТОВ «КЕ-борг 2» на особистому прийомі повторно озвучив вказані обставини та вимоги державному виконавцю Хайдарі Рустаму Рахмановичу та в.о начальника ДВС.

Водночас, за доводами скаржника станом на 08.09.2025 головним державним виконавем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустамом Рахмановичем у виконавчому провадженні № 78708966 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 по справі № 910/11374/24 допущено бездіяльність, яка полягає у не винесенні постанови про відновлення вчинення виконавчих дій та у не перерахуванні грошових коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Тобто, при зверненні до господарського суду зі позовною заявою або скаргою у позовній заяві(скарзі) повинно бути обов`язково вказано підстави такого звернення та, зокрема, яким чином порушено права позивача та яким чином судове рішення повинно відновити або захистити права та законні інтереси заявника.

Тлумачення процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що завданнями цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 641/7824/18.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження (далі - Закон) та Інструкція з примусового виконання рішення, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 512/5 (далі-Інструкція).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави зупинення виконавчого провадження передбачені приписами статті 34 Закону України Про виконавче провадження.

Пунктом 5 частини 1 вказаної статті передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Вказаною статтею передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з представлених суду документів, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про заміну відповідача (боржника) його правонаступником 28.07.2025 (сформований документ в системі "Електронний суд"), про що 29.07.2025 було повідомлено ВДВС.

Відповідно до частини 1 статті 3а Закону України Про виконавче провадження, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Частино 5 вказаної статті передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником відмовлено. Повний текст ухвали складено та підписано 08.09.2025.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, 09.09.2025 забезпечено надання загального доступу до повного тексту ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 про відмову у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.09.2025 державним виконавцем було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 03.09.2025 року, яким у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Київська міська дитяча клінічна туберкульозна лікарня" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про заміну сторони правонаступником у виконавчому провадженні по справі №910/11374/24 відмовлено. Того ж дня, 11.09.2025, на рахунок стягувача було перераховано кошти в сумі 791 234.64 гривень (платіжне доручення № 93942 від 11.09.2025 року).

З огляду на вказане, беручи до уваги приписи Закону України "Про виконавче провадження" щодо поновлення виконавчого провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність кваліфікації дій ВДВС щодо не поновлення виконавчого провадження 04.09.2025, як протиправної бездіяльністі, а тому скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до частини 1 статті 47 Закону грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (частина 3 статті 47 Закону).

Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі Інструкція), стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок).

Згідно пункту 10 розділу VII Інструкції після отримання з органу Державної казначейської служби України або банку виписок про наявність на відповідному рахунку коштів у книгу обліку негайно вносяться записи. Виписка по рахунках Відділу за попередній день формується та завантажується до Автоматизованої системи виконавчого провадження наступного дня, після дня у якому відбулось зарахування коштів. Так, виписки по рахунках ВДВС за 28.07.2025, зокрема виписка по депозитному рахунку Відділу у АТ КБ ПРИВАТБАНК, завантажена до автоматизованої системи виконавчого провадження 29.07.2025.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначений Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256 (далі Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, перелік виконавчих дій та строки їх вчинення наведені у додатку до цього Положення. Пунктом 9.2 додатку до Положення визначено, що перерахування стягувачу-юридичній особі здійснюється не пізніше ніж протягом 3 робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок (на 4 робочий день після внесення до АСВП відомостей про кошти, які надійшли на рахунки ДВС (приватного виконавця), але не перераховані).

Наведене свідчить про помилковість твердження скаржника про невідкладене перерахування грошових коштів стягувачу та, як наслідок, про безпідставність тверджень про незаконну бездіяльність ВДВС.

Положеннями статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із нормами статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Приписами частини1 та 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частин 2, 3 статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 74 Закону начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини та враховуючи, що бездіяльність Виконавця, яку скаржник просив визнати протиправною, усунута Виконавцем в добровільному порядку, а виконавче провадження станом на момент розгляду скарги є завершеним у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення суду в передбаченому чинним законодавством порядку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаної скарги.

Питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу (послуги адвоката) буде розглянуте судом після надання відповідних доказів в установлені процесуальним законом строки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 232-235, 339-340, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю КЕ-БОРГ 2 на дії та бездіяльність Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі №910/11374/24 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили 24.09.2025 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.09.2025

Суддя М.О. Лиськов