ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Справа № 903/510/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Юрчук М.І. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" на рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2025 року у справі №903/510/25 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щит Пульт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс"

про стягнення 1 008 083,88 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.06.2025 у справі №903/510/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Щит Пульт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" про стягнення 1 008 083,88 грн, задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щит Пульт" 793 610,34 грн заборгованості, в т.ч.: 630 000,00,00 грн основний борг, 76 420,63 грн пеня, 16 540,43 грн 3% річних, 70 649,28 грн інфляційні втрати, а також 12 286,26 грн витрат по сплаті судового збору.

В позові на суму 25 473,54 грн відмовлено.

Провадження на суму 189 000,00 грн закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Екофьюел Плюс" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 16 540,43 грн 3% річних та 70 649,28 грн інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким зменшити розмір 3 % річних на 90% до 1654,04 грн та інфляційних втрат на 90% до 7064,93 грн, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 14 886,39 грн та інфляційних втрат у сумі 63 584,35 грн відмовити, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Екофьюел Плюс" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.2025 у справі № 903/510/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання суду доказів сплати судового збору в установленому законом порядку і розмірі.

22.07.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Екофьюел Плюс" про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" на рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2025 року у справі №903/510/25. Призначено справу №903/510/25 до розгляду на 08 вересня 2025 року об 12:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Саврія В.А. з 08.09.2025 по 09.09.2025 включно, судове засідання у справі №903/510/25, призначене на 08.09.2025 об 12:00 год. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" на рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2025 року у справі №903/510/25 призначено на 24 вересня 2025 року об 11:30 год.

15.09.2025 від представника відповідача надійшла заява по розгляд апеляційної скарги без його участі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Щит Пульт" (Охорона/виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" (замовник/відповідач) укладений договір №01/2024 надання послуг з охорони території, рухомого майна, забезпечення збереження матеріальних цінностей (далі договір), відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а Охорона приймає на себе зобов`язання виконувати на протязі дії цього договору заходи по охороні будівельних споруд на території об`єкту, що знаходяться за адресою: Волинська обл., с Шепель, вул. Шевченка.

Згідно п. 2.1. вартість послуг становить 63000,00 (шістдесят три тисячі) гривень в місяць.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4. договору, оплата за надані послуги здійснюється замовником в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Здійснюється авансом в розмірі 50% місячної суми до 5-го числа поточного місяця, а решта суми на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт, наданих послуг, що складається та підписується сторонами не пізніше 05-го числа наступного місяця, який містить повний розрахунок і є фактичним об`ємом виконаних робіт.

У відповідності до п. 4.2.1. договору, замовник зобов`язаний дотримуватись та виконувати умови цього договору, створити необхідні умови в забезпечення виконання Охороною завдань по охороні об`єктів, розташування охоронника в контрольних точках постів.

Відповідно до п. 5.3. договору, у разі несвоєчасної (неповної) оплати наданих охоронних послуг, замовник сплачує Охороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період надання послуг, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, яка рахується з моменту підписання Акту виконаних робіт (наданих послуг).

На виконання вказаного договору позивачем в період з 01.01.2024 по 31.03.2025 надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму 882 000,00 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі - приймання робіт (надання послуг).

За надані послуги з охорони відповідач розрахувався частково, а саме на суму 63000,00 гривень.

31 січня 2025 року між сторонами підписаний акт звірки розрахунків за період 01 січня 2024 року по 31 січня 2025 року. За даними акту заборгованість станом на 31 січня 2025 року становить 693000,00 (шістсот дев`яносто три тисячі) гривень. Акт звірки підписаний між сторонами і станом на 31.12.2024.

Отже, відповідачем не оплачені послуги по вищезазначеному договору за лютий-грудень 2024 року та січень - березень 2025 року на суму 819 000,00 грн.

Досудова вимога про сплату заборгованості за вих. №1 від 14.04.2025 позивача з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявну заборгованість залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Щит Пульт" "Екофьюел Плюс" про стягнення 1008083,88 грн, з яких: 819 000,00 грн основний борг, 101 894,17 грн пеня, 16 540,43 грн 3% річних та 70 649,28 грн інфляційні втрати.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу послуги з охорони території, тоді як останній зобов`язання з оплати за надані послуги виконав не в повній мірі, місцевий господарський суд, враховуючи факт сплати відповідачем заборгованості в сумі 189 000,00 грн після подачі до суду позовної заяви, закрив провадження у справі в цій частині в зв`язку з відсутністю предмету спору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, та присудив до стягнення з відповідача 630 000,00,00 грн основного боргу, 16540,43 грн 3% річних, 70649,28 грн інфляційних втрат, а також 76 420,63 грн пені, зменшивши її розмір на 25% з огляду на клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів зазначає, що статтею 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 ГПК України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Господарського суду Господарського суду Волинської області від 23.06.2025 у справі №903/510/25 оскаржується лише в частині стягнення з відповідача 16 540,43 грн 3% річних та 70 649,28 грн інфляційних втрат, предметом апеляційного оскарження, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду в цій частині. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу та пені не переглядається.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №01/2024 надання послуг з охорони території, рухомого майна, забезпечення збереження матеріальних цінностей від 01.01.2024, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, як з`ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо стягнення з відповідача на користь позивача 16 540,43 грн 3% річних та 70 649,28 грн інфляційних втрат.

При цьому, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не були застосовані положення ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями у розумінні ГК України, відтак ст. 233 ГК України не передбачено право суду на їх зменшення.

Разом з тим, у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів

В той же час, 3% річних та втрати від інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за весь час користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц).

Колегія суддів зазначає, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме: встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96% та їх явну невідповідність принципу справедливості, тоді як у даній справі позивачем розраховані відсотки річних в розмірі, встановленому ст. 625 ЦК України, тобто 3%, що, у свою чергу, не порушує принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №910/17556/21, визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Порушення відповідачем умов спірного договору є підставою для нарахування визначених ст. 625 Цивільного кодексу України платежів, а наявність форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Наведена відповідачем судова практика щодо зменшення розміру відсотків річних (справа №902/417/18) не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки в зазначеній справі суд виходив з інших фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних, зокрема, у спірних правовідносинах розмір відсотків річних встановлювався договором та становив 40%. В цій справі розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%) та є мінімальними гарантіями позивача захистити свої майнові інтереси

Щодо можливості зменшення інфляційних втрат, то таке зменшення взагалі не передбачено законодавством.

Так Велика палата Верховного суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 щодо можливості зменшення інфляційних втрат зазначила наступне:

"Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат".

З огляду на наведене, доводи відповідача про те, що суд за певних обставин може зменшити розмір інфляційних втрат, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екофьюел Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2025 року у справі №903/510/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений "24" вересня 2025 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Саврій В.А.