ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Дніпро Справа № 904/3924/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Рисін О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р.

( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 28.11.2024 р. )

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА",

Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Гречані Поди

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО",

Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

№ 14-08/24 від 14.08.2024 р. у загальному розмірі 3 588 309,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить ( з урахуванням зменшення позовних вимог ) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" пеню у розмірі 123 788,20 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 3 528 565,93 грн. перед Позивачем, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р. щодо повної та своєчасної оплати прийнятої від останнього продукції.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. у справі № 904/3924/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" пеню в сумі 123 788,20 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 856,82 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. по справі № 904/3924/24 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» до Товариство з обмеженою відповідальності «О.С.П.АГРО» про стягнення пені за період з 15.08.2024 р. по 30.09.2024 р. в сумі 121 525,54 грн. скасувати та в цій частині позовних вимог прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі; в іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. по справі № 904/3924/24 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» до Товариство з обмеженою відповідальності «О.С.П.АГРО» про стягнення пені за період з 01.10.2024 р. по 02.10.2024 р. в сумі 2 262,66 грн. - залишити без змін; в частині стягнення судових витрат рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. по справі № 904/3924/24 змінити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «О.С.П.АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» витрати по сплаті судового збору в сумі 16,97 грн., в іншій частині витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції покласти на Позивача. На підставі ч. 14 ст. 129 ГПК України перерозподілити судові витрати, в задоволенні яких Товариству з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 р. по справі № 904/3924/24 було відмовлено та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» судові витрати з правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 11 918,82 грн. На підставі ст. 129 ГПК України стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2 141 грн. та інші судові витрати, що будуть понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення суду прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального права при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи, що є підставою для скасування його в частині позовних вимог про стягнення пені за період з 15.08.2024 р. по 30.09.2024 р. на суму 121 525,54 грн., з прийняттям в цій частині постанови по справі про відмову в задоволенні позову, та залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені за період з 01.10.2024 р. по 02.10.2024 р. в сумі 2 262,66 грн.

Водночас, на думку Скаржника, в п. 3.2. Договору передбачено, що на Товар Продавець повинен надати наступні документи: Рахунок-фактура, видаткова накладна, ТТН, сертифікат якості. В той же час, Позивачем жоден з вищезазначених документів не був наданий Відповідачу 14.08.2024 р. нібито в день поставки товару, як це було передбачено умовами Договору в оригіналах. Позивачем на електронну пошту Відповідача була направлена тільки сканкопія рахунку-фактури № 6 від 14.08.2024 р. на суму 4 592 565,16 грн. та сканкопія проекту видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р. на аналогічну суму, але без підпису Відповідача та відбитку печатки Відповідача. В той же час, лише 30.09.2024 р. засобами Нової пошти, Відповідачем від Позивача були отримані оригінали документів, які Позивач не надавав в порушення вимог п. 3.2 Договору, а саме рахунок-фактуру, видаткову накладну, ТТН, сертифікат якості щодо поставки, яка відбулася 14.08.2024 р. і які були підставою для настання строку оплати відповідно до вимог п. 4.5 Договору. Таким чином, відповідно до вимог п. 4.5. Договору строк оплати вартості товару, зазначеного в позові настав для Відповідача 30.09.2024 р.. Отже, є обґрунтованими вимоги Позивача тільки в частині стягнення з Відповідача на його користь пені за період з 01.10.2024 р. по 02.10.2024 р. в розмірі 2 262,66 грн. і відповідно 50 % від суми судового збору щодо стягнення даного боргу в сумі 16,97 грн. і в цій частині Відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції та не оскаржує його в апеляційному порядку.

При цьому, Скаржник зазначає, що в Електронному суді системи ЄСІТС відсутня копія видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р., яку нібито надавав Позивач до свого позову і яка не могла бути у нього в оригіналі станом на 14.08.2024 р. і не є ідентичній тому оригіналу, що був наданий ним Відповідачу тільки 30.09.2024 р. і підписаний з боку Відповідача ( копія саме цієї видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р. надається до даної апеляційної скарги ). Крім того, суд першої інстанції хибно вважав, що Позивачем були надані всі документи, які відповідно до умов Договору повинні були бути надані Позивачем Відповідачу, а саме: рахунок-фактура, видаткова накладна, ТТН, сертифікат якості. Як видно з матеріалів електронної копії справи № 904/3924/24 в матеріалах справи є наявним лише один документ, передбачений Договором, а саме Рахунок на оплату № 6 від 14.08.2024 р. на суму 4 592 565,16 грн., проте відсутні видаткова накладна, ТТН, сертифікат якості.

Скаржник наголошує на тому, що не відповідають дійсності твердження суду першої інстанції, що умовами Договору, зокрема п. 4.5, не були передбачені строки оплати, які суд зобов`язаний був враховувати. Так, умовами п. 4.5 даного Договору було передбачено наявність обов`язкової умови настання оплати Товару, а саме надання Позивачем повного пакету документів на переданий Товар. В той же час, як зазначалося вище, повний пакет документів, передбачений умовами Договору був отриманий Відповідачем від Позивача тільки 30.09.2024 р., а отже обов`язок оплатити всю вартість Товару за даним Договором у Відповідача виник тільки 30.09.2024 р., а не 14.08.2024 р., що є помилковим висновком суду першої інстанції і що призвело до невідповідності висновків, зазначених в рішенні суду першої інстанції обставинам даної справи. Крім того, Відповідач повністю оплатив Позивачу вартість отриманого від нього товару після виконання Позивачем умов п. 4.5 Договору, а отже Відповідач не відмовлявся від виконання взятого на себе зобов`язання за даним договором, як це зазначає суд в своєму рішенні.

Крім того, Відповідач у відзиві на позов зазначав, що оскільки усні звернення до Позивача не дали результатів, Відповідач 12.09.2024 р. змушений був звернувся до Позивача з листом за вих. № 12/09-1, в якому вимагав негайно надати оригінали вищезазначених документів, які передбачені п. 3.2. Договору купівлі-продажу № 14 08/24 від 14.08.2024 р. І лише після цього звернення 30.09.2024 р. Відповідач від Позивача отримав оригінали вищезазначених документів, без яких не можливо було використовувати придбаний у позивача товар в легальному господарському обороті. Зазначені документи є первинними документами бухгалтерського обліку, відсутність яких в оригіналах в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не дає право Відповідачу обліковувати їх в своєму бухгалтерському обліку і використовувати Товар у своїй господарській діяльності, а отже Відповідач не міг даним Товаром повноцінно розпоряджатися до 30.09.2024 р. саме через порушення вимог Договору з боку Позивача.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що п. 4.5. Договору передбачає виникнення обов`язку по оплаті вартості Товару у Відповідача саме після передачі Позивачем повного пакету документів на переданий Товар.

На переконання Скаржника саме через прострочення виконання Позивачем своїх обов`язків по передачі повного пакету документів, що передбачений Договором, строк оплати за даним Договором настав тільки 30.09.2024 р., а не 15.08.2024 р., як про це зазначає Позивач у своєму позові і що помилково встановив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Скаржник зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 78 ГПК України обґрунтував своє рішення виключно на доказах наданих Позивачем, та помилково визначив в своєму рішенні, що дані докази є достовірними, в той час як Позивачем вони не підтверджені в належний спосіб, а саме наявність у Позивача станом на момент подачі позову і в подальшому в оригіналі видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р. в тій копії, що нібито була надана Позивачем до позову, проте не була надана Відповідачу разом з копією позову і яка відсутня в електронній копії матеріалів справи в Електронному суді системи ЄСІТС.

Також, Скаржник вказує на те, що в рамках даної справи з Відповідача на користь Позивача був стягнутий судовий збір в сумі 1 856,82 грн. З огляду на те, що Відповідач вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов в частині стягнення з нього пені в сумі 121 525,54 грн. і визнав позов в сумі 2 262,66 грн., після подання Позивачем та прийняття її до розгляду судом першої інстанції заяви від 04.10.2024 р..

Щодо судових витрат по справі, Відповідачем було подано заяву про ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про стягнення з Позивача на користь Відповідача витрат на правничу допомогу по розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 12 141 грн. Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 р. по справі № 904/3924/24 (повний текст додаткового рішення був складений 09.12.2024 р.) суд відмовив у задоволенні заяву ТОВ «О.С.П.АГРО» саме з підстав повного задоволення позову, але при цьому повністю дослідив всі надані Відповідачем докази понесення ним витрат на правничу допомогу та визнав їх співмірними та обґрунтованими, то Відповідач не бачить необхідності окремо оскаржувати дане додаткове рішення від 04.12.2024 р. по даній справі. Отже скасування судового рішення за результатом вирішення спору у відповідній справі є безумовною підставою для скасування й додаткового рішення, ухваленого на його підставі. Хоча Відповідач окремо і не оскаржує додаткове рішення, оскільки вважає, що судом першої інстанції воно було прийняте при повному дослідженні всіх наданих відповідачем доказів і з огляду на те основне рішення, що було прийняте по справі судом першої інстанції, то воно підлягає перегляду апеляційним судом виключно в частині тієї частини заяви відповідача, яка була залишена судом першої інстанції без задоволення в разі скасування основного рішення з підстав зазначених в даній апеляційній скарзі і перерозподілу судових витрат відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України та стягнення з Позивача на користь Відповідача частини понесених ним витрат на правничу допомогу в частині основного рішення, що оскаржується, а саме 98 % від понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, що буде становити: 12 141 грн. х 98,17 % = 11 918,82 грн.

Також, в апеляційній скарзі зазначається, що Відповідач планує понести судові витрати по розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції в сумі 12 187,46 грн., з яких 2 187,46 грн. це витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, а решта суми 10 000 грн. це судові витрати за оплату послуг з професійної правничої допомоги, які будуть складатися зі складання та подання апеляційної скарги, подачі інших процесуальних документів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та представництва інтересів Відповідача в суді апеляційної інстанції. Докази понесення даних витрат у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, будуть надані апеляційному суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення апеляційним судом постанови по даній справі.

Від Скаржника надійшло клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., копія якої була долучена Позивачем до його позовної заяви, поданої до Господарського суду Дніпропетровської області, і міститься тільки в паперових матеріалах справи № 904/3924/24.

Клопотання обгрунтоване тим, що вже під час ухвалення рішення суду першої інстанції Відповідачу стало відомо, що паперові матеріали судової справи № 904/3924/24 не є ідентичними електронній копії матеріалів справи № 904/3924/24, що міститься в Електронному суді системи ЄСІТС, а отже в Електронному суді системи ЄСІТС відсутня копія видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р., яку нібито надавав Позивач до свого позову і яка не могла бути у нього в оригіналі станом на 14.08.2024 р. і не є ідентичній тому оригіналу, що був наданий ним відповідачу тільки 30.09.2024 р. і підписаний з боку Відповідача ( копія саме цієї видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р. надається до даної апеляційної скарги ). Оскільки суд першої інстанції не досліджував в судовому засідання наявність у Позивача оригіналу видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., копія якої міститься в паперових матеріалах № 904/3924/24, проте дана видаткова накладна № 15 не могла існувати на момент подання Позивачем позову, оскільки не підписувалася з боку Позивача, а була інша форма видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., яка була підписана Відповідачем тільки 30.09.2024 р. після отримання всіх оригіналів документів, що підтверджували поставку, то для об`єктивності розгляду даної справи і її вирішення необхідно в судовому засіданні дослідити оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., копія якої була долучена Позивачем до його позовної заяви і міститься тільки в паперових матеріалах справи № 904/3924/24.

06.08.2025 р. від Скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу заяви директора ТОВ «О.С.П.АГРО» Чекригіна Олександра Олександровича на підтвердження тих обставин, що фактично видаткова накладна № 15 від 14.08.2024 р. на суму 4 592 565,16 грн. з боку ТОВ «О.С.П.АГРО» була підписана директором ТОВ «О.С.П.АГРО» була підписана 30.09.2024 р..

07.08.2025 р. від Скаржника надійшли додаткові пояснення в яких Відповідач просив поновити ТОВ «О.С.П.АГРО» строк для подання додаткових пояснень та доказів по справі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 р., Товариство з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА надіслало на адресу апеляційного суду оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн..

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Верхогляд Т.А..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/3924/24.

27.12.2024 р. матеріали справи № 904/3924/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.01.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. у справі № 904/3924/24 залишено без руху, надано Апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору.

Піля усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 14.05.2025 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ( далі ЄСІТС ).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025 р., судове засідання у справі № 904/3924/24 призначене на 14.05.2025 р., вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн.. Розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 24.09.2025 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2025 р., судове засідання у справі № 904/3924/24 призначене на 24.09.2025 р., вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

У судовому засіданні 24.09.2025 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

14.08.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА ( Продавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО ( Покупець ) було укладено договір купівлі-продажу № 14-08/24 (далі - Договір), згідно умов якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність ( повне господарське володіння ) Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію - ріпак, зазначену в рахунках-фактурах та видаткових накладних за згодою сторін ( надалі Товар ) на умовах, передбачених даним Договором ( п. 1.1. Договору ). (надалі - договір).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що поставка товару за даним договором, буде здійснюватися партіями. Найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю, вартість, строки, умови, місце, порядок і терміни поставки кожної окремої партії товару, визначаються в видаткових накладних та інших супровідних документах.

Відповідно до п. 2.4. Договору, загальна кількість Товару, яка зазначена в видаткових накладних та інших супровідних документах, що поставляється по даному Договору, становить 222,940 тони.

Згідно п. 3.3. Договору, датою поставки Товару є дата його розвантаження в пункті. Усі ризики, пов`язані з поставкою Товару, переходять до Покупця у пункті розвантаження.

Ціна на кожну окрему партію товару визначається в рахунках-фактурах, видаткових накладних та інших супровідних документах і становить 20 600,00 грн. з ПДВ (п. 4.1. Договору).

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що порядок оплати визначається наступним чином - 86% оплата вартості партії Товару, що розвантажується, та 14% вартості партії Товару після реєстрації податкової накладної в ЄРІШ та надання повного пакету документів на переданий Товар.

Згідно з п. 5.1. договору, за несвоєчасну та неповну оплату товару, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент несплати, від суми, що несплачена, за кожну добу прострочення.

Відповідно до п. 8.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Згідно з п. 8.2 договору, договір діє до 31.12.2024 р. і автоматично продовжується на наступний рік і далі щорічно, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити його не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, а в частині розрахунків - до моменту повного та належного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за цим договором.

За твердженням Позивача - 14.08.2024 р. ТОВ АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА було передано, а ТОВ О.С.П.АГРО було прийнято товар - ріпак у кількості 222, 940 т. на суму 4 592 565,16 грн., яка складається з суми без ПДВ 4 028 565,93 ( 86 % ) та сума ПДВ 563 999,23 грн. ( 14 % ), згідно Видаткової накладної № 15 від 14.08.2024 р.. Того ж дня, Продавцем було виставлено Покупцю рахунок на оплату № 6 від 14.08.2024 р. на суму 4 592 565, 16 грн. за ріпак у кількості 222, 940 т.

Позивач наголошував, що з 86% оплата вартості партії Товару, а саме з 4 028 565,93 грн., Відповідач сплатив 02.08.2024 р. згідно рахунку на оплату № 6 від 14.08.2024 р. Позивачу лише 500 000,00 грн, та сума боргу за товар становить 3 528 565,93 грн. Факт поставки Позивачем Товару на суму 4 592 565, 16 грн., підтверджується доданими до позовної заяви документами, а саме видатковою накладною, та факт прийняття товару Відповідачем, про що свідчать підпис його представника та відтиски печатки Відповідача на зазначеній вище видатковій накладній.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, від сторін надійшли наступні клопотання: від Відповідача про закриття провадження у справі про стягнення суми основного боргу 3 528 565,93 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору з наданням відповідних копій платіжних інструкцій; від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та стягнення з Відповідача пені у розмірі 123 788,20 грн. за період з 15.08.2024 р. по 02.10.2024 р..

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Судове рішення мотивоване тим, що з урахуванням встановлених обставин щодо здійснення Позивачем поставки товару та порушення Відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасності сплати прийнятого товару, суд вважав вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо додаткових доказів доданих Скаржником у письмових поясненнях до апеляційної скарги ( нотаріально засвідчена заява директора ТОВ «О.С.П.АГРО» Чекригіна Олександра Олександровича від 31.07.2025 р. ) слід зазначити про таке.

Враховуючи, що учасник судового процесу додав вказаний документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваної ухвали таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

Оскаржуване рішення у цій справі було проголошено 20.11.2024 р., а новий доказ, який надає Скаржник датований 31.07.2025 р., відтак колегія суддів зазначає про те, що вказаний документ фактично на дату ухвалення рішення суду не існував, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.

За таких обставин, додана Апелянтом під час апеляційного перегляду нотаріально засвідчена заява директора ТОВ «О.С.П.АГРО» Чекригіна Олександра Олександровича як додатковий доказ колегією суддів не приймаються.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого товару обумовленого в договорі купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА ( Продавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО ( Покупець ).

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які ( приписи ), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч. 1 ст. 712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів ( штрафних санкцій ) за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати поставленого товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі неповної та несвоєчасної оплати товару на нарахування у відповідності до пункту 5.1. договору, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент несплати, від суми, що несплачена, за кожну добу прострочення.

Суд першої інстанції, задовольняючі позов, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" пеню в сумі 123 788,20 грн. за період з 15.08.2024 р. по 02.10.2024 р..

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині стягнення пені за період з 15.08.2024 р. по 30.09.2024 р. в сумі 121 525,54 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині стягнення пені за період з 01.10.2024 р. по 02.10.2024 р. в сумі 2 262,66 грн. та встановлення самого факту отримання товару та не своєчасної сплати його вартості сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги щодо стягнення пені Позивач обґрунтовує пунктом 5.1 Договору, яким сторони визначили, що за несвоєчасну та неповну оплату товару, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент несплати, від суми, що несплачена, за кожну добу прострочення.

Оскільки судом встановлений факт порушення Відповідачем зобов`язань по оплаті отриманого товару у передбачені Договором купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р. строки та розмірі, то вимога Позивача про стягнення з Відповідача пені є законною та обґрунтованою.

Відповідно до розрахунку Позивача сума пені за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р. становить 123 788,20 грн., яка розрахована за період з 15.08.2024 р. по 02.10.2024 р..

Факт поставки Позивачем Товару та отримання його Відповідачем на суму 4 592 565,16 грн., підтверджується видатковою накладною № 15 від 14.08.2024 р. ( оригінал якої на вимогу апеляційного суду був наданий Позивачем ). Факт прийняття товару Товариством з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО ( Покупець ) підтверджується підписом директора товариства та відтиском печатки Відповідача на зазначеній видатковій накладній.

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що порядок оплати визначається наступним чином - 86% оплата вартості партії Товару, що розвантажується, та 14% вартості партії Товару після реєстрації податкової накладної в ЄРІШ та надання повного пакету документів на переданий Товар.

За таких обставин, сторонами погоджено поетапну оплату поставленого товару двома частинами у розмірах 86% та 14%, порядок якої було порушено Покупцем, що не оспорюється сторонами.

Крім того, необхідно звернути увагу й на те, що згідно з частиною 4 ст. 165 ГПК якщо відзив не містить вказівки на незгоду Відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «О.С.П.АГРО» не посилалося на незгоду з обставинами, на яких ґрунтувалися позовні вимоги, у тому числі щодо оригіналу видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., копія якої міститься в паперових матеріалах № 904/3924/24, та наявності іншої форми видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., яка була підписана Відповідачем, отже, Відповідач не вправі був заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи по суті з відповідних мотивів, які були ним наведені лише в апеляційній інстанції ( подібні за змістом висновки наведено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 р. у справі № 909/1054/19 ).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання Скаржника, витребував у ТОВ АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн., який був надісланий Позивачем до Центрального апеляційного господарського суду та досліджений останнім.

Дійсно, як встановлено апеляційним судом, додана до позовної заяви копія видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн. та надісланий Позивачем оригінал видаткової накладної від 14.08.2024 р. № 15 на суму 4 592 565,16 грн. відрізняються в частині розташування печатки та підпису директора ТОВ «О.С.П.АГРО». Разом з тим, головні реквізити, які підтверджують факт отримання товару співпадають.

Обираючи варіант реалізації розсуду суду, слід керуватися визначеним частиною першою ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 910/12876/19 (пункт 7.11)).

У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 1 ст. 74 ГПК України ).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( частина 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до положень ст. 78 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 917/483/19.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що висновок про існування стверджуваної обставини про отримання Відповідачем Товару з наданням повного пакету документів, як того вимагає п. 4.5. Договору, саме 14.08.2024 р., а не 30.09.2024 р., як зазначає Відповідач - з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, вимога Позивача про стягнення з Відповідача пені за період з 15.08.2024 р. по 30.09.2024 р. в сумі 121 525,54 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. у справі № 904/3924/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.09.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд