ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025м. ДніпроСправа № 904/876/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» (49049, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд. 17, офіс 4, )

до Приватного підприємства «Технологія-2000» (51918, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, )

про стягнення збитків у сумі 3 902 850 гривень

Суддя Дичко В.О.

Секретар судового засідання Жукова К.Д.

Представники:

від позивача: Уланівський С.Є., адвокат (ордер серії ВТ № 1051303 від 01.11.2024)

від відповідача: Ляшенко М.Г., адвокат (ордер серії АЕ № 1371808 від 25.03.2025)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Технологія-2000» про стягнення збитків у сумі 3 902 850 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що Приватне підприємство «Технологія-2000» не виконало умови договору № 01/ОХ від 03.02.2022 про надання послуг відповідального зберігання, у зв`язку з чим позивач відповідно до ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу, з урахуванням ринкових цін, визначених згідно з довідкою Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 3-1/169 від 10.02.2025, розрахував збитки в сумі 3 902 850 грн за неповернення 265,50 т сульфату амонію добривного гранульованого, переданого відповідачу на зберігання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 у справі №904/876/25 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» про забезпечення позову. Накладено арешт у межах ціни позову 3 902 850 грн на нерухоме майно цілісний майновий комплекс загальною площею 7 268,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, номер запису про право власності: 46024849) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, що належить на праві власності Приватному підприємству «Технологія-2000».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/876/25 та призначено підготовче засідання на 25.03.2025 о 12:00 год.

21 березня 2025 року до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Приватне підприємство «Технологія-2000» проти позову заперечує. Указує, що сприяє поверненню майна позивача. Повідомляє, що таке буде можливо після повернення майна слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

У підготовчому засіданні 25.03.2025 оголошено перерву до 17.04.2025 о 12:30 год.

01 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» надійшла відповідь на відзив.

14 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 17.04.2025 оголошено перерву до 01.05.2025 о 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі № 904/876/25 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 27.05.2025 о 10:00 год.

У судовому засіданні 27.05.2025 заслухано вступні слова представників сторін та оголошено перерву до 17.06.2025 о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/876/25 на 31.07.2025 о 10:30 год.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Технологія-2000» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 у справі № 904/876/25 без змін.

30 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання. Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» просить повернутись до стадії підготовчого провадження у справі №904/876/25, долучити до матеріалів справи додані до клопотання копії документів за наслідками пропозиції позивача про врегулювання спору мирним шляхом (пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» № 010725-1 від 01.07.2025 про врегулювання спору мирним шляхом, відповідь відповідача від 02.07.2025 на пропозицію мирової угоди). Також просить визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів (відповідь слідчого управління Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області № від 11.07.2025 на адвокатський запит № 110725-1 від 11.07.2025, ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 у справі № 202/16310/23) та поновити строк подання доказів, доданих до цього клопотання, оскільки представник позивача не зміг їх подати до суду під час підготовчого провадження з незалежних від нього причин.

31 липня 2025 року до Господарського суду Дніпропетровської області від Приватного підприємства «Технологія-2000» надійшли заперечення на клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження.

У судовому засіданні 31.07.2025 оголошено перерву до 19.08.2025 об 11:30 год.

Протокольною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» (вх.№ 33147/25 від 30.07.2025) про повернення до стадії підготовчого провадження у справі, поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи, а також досліджено докази у справі та оголошено перерву до 11.09.2025 об 11:00 год.

У судовому засіданні 11.09.2025 представник позивача, присутній у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримав позов та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представниця Приватного підприємства «Технологія-2000», присутня 11.09.2025 у залі суду, заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні повністю.

Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.09.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору про надання послуг відповідального зберігання, строк дії договору, умови надання послуг, наявність/відсутність підстав для стягнення збитків.

03 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Солоніка» (далі поклажодавець) та Приватним підприємством «Технологія-2000» (далі зберігач) укладено договір № 01/ОХ про надання послуг відповідального зберігання (т. 1, а.с. 11-13, далі Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання продукцію (надалі товар), який є власністю поклажодавця, відповідно до актів приймання передачі на відповідальне зберігання, у складські приміщення та на відкриті площадки зберігача.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування товару, який передається на зберігання за цим Договором, його кількість вказуються у відповідних актах прийому передачі товару на відповідальне зберігання та/або накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору. Акти прийому передачі товару на відповідальне зберігання та/або накладні, підписані зберігачем, підтверджують факт передачі товару на зберігання.

Згідно з пунктом 1.4 Договору строк зберігання майна встановлюється в акті приймання передачі товару та/або накладній, а у випадку незазначення такої інформації у акті або накладній, строк зберігання обчислюється в календарних днях, з дня передачі товару (день передачі товару включається до строку зберігання) до дня фактичного отримання продукції поклажодавцем.

Відповідно до пункту 1.5 Договору адреса місць зберігання: Дніпропетровська обл., м.Кам`янське, вул. Дніпробудівська, 35.

Згідно з пунктом 2.2 Договору зберігач приймає кожну партію товару за фактичною кількістю та за якістю, яка вказана у супровідних документах, шляхом підписання обома сторонами відповідного акта приймання передачі товару на відповідальне зберігання зі скріпленням підпису уповноваженого представника кожної сторони печаткою сторони (у разі наявності).

Згідно з пунктом 2.6 Договору товар визнається переданим на зберігання в кількості, вказаній в акті приймання передачі товару на відповідальне зберігання та із врахуванням заперечень, наведених в порядку п. 2.5 цього Договору.

Згідно з пунктом 2.7 Договору товар повертається поклажодавцю у тому стані, в якому він був прийнятий на зберігання, шляхом підписання обома сторонами відповідного акта приймання передачі товару з відповідального зберігання зі скріпленням підпису уповноваженого представника кожної сторони печаткою сторони (у разі наявності), з урахуванням зміни його природних властивостей.

Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість послуг зберігання складає 20 (двадцять гривень 00копійок) гривень/місяць/тонна, з врахуванням ПДВ.

Відповідно до підпунктів 4.1.1-4.1.3 пункту 4.1 Договору зберігач:

- Приймає товар на зберігання.

- Забезпечує повне збереження товару, вживає всіх заходів для його збереження від знищення та пошкодження, забезпечує неможливість доступу сторонніх осіб до товару, дотримання санітарних вимог та вимог протипожежної безпеки та інше.

- Несе відповідальність за втрату чи пошкодження товару.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 Договору зберігач впродовж 3 (трьох) календарних днів зобов`язаний повернути товар поклажодавцеві або вказаній ним в порядку, передбаченому даним пунктом Договору, третій особі, за умови передання зберігачу оригіналу документа, що підтверджує повноваження третьої особи:

- з дати отримання від поклажодавця письмової вимоги про повернення йому всього товару або його частини;

- з дати отримання підписаного поклажодавцем зі скріпленням підпису уповноваженого представника печаткою поклажодавця (у разі наявності) акта передачі товару з відповідального зберігання третій особі.

Повернення товару може здійснюватися зберігачем будь-якій третій особі на письмову вимогу поклажодавця, вислану факсом або електронною поштою. В цьому випадку акт передачі товару третій особі підписується також уповноваженим представником третьої особи. Обидва екземпляри акта передаються поклажодавцеві, після підписання яких один з них залишається у поклажодавця, а інший повертається зберігачу.

Акт передачі товару третій особі є підтвердженням передачі зберігачем товару з відповідального зберігання поклажодвцю.

Товар має бути повернутим в тому самому стані, у якому він був прийнятий на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 Договору зберігач за першою вимогою поклажодавця надає тому можливість доступу до товару і перевірки умов зберігання.

Згідно з підпунктом 4.1.13 пункту 4.1 Договору у випадку, якщо поклажодавець не забирає товар відповідно до положень цього Договору, зберігач має право на продаж товару. В рахунок вартості проданого товару зберігач першочергово компенсує заборгованість поклажодавця, частину, що залишилася, передає поклажодавцю, за умови наявності відповідної вимоги.

Згідно з пунктом 4.2 Договору поклажодавець:

4.2.1. Передає товар зберігачу та одержує товар від зберігача.

4.2.2. Поклажодавець відшкодовує витрати зберігача на зберігання товару.

4.2.3. Не пізніше 30 календарних днів після закінчення строку дії даного Договору зобов`язаний забрати товар у зберігача.

4.2.4. Поклажодавець має право перевіряти, чи забезпечуються фактично зберігачем умови зберігання, які повинні бути дотримані для належного зберігання товару поклажодавця, в робочий час зберігача.

4.2.5. Поклажодавець має право вимагати повернення товару або його частини у будь-який час впродовж дії даного Договору, письмово попередивши про це зберігача за 3 (три) робочих дні.

Відповідно до пункту 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України та зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні їй збитки.

Відповідно до пункту 5.3 Договору сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору.

Згідно з пунктом 5.4 Договору зберігач несе повну матеріальну відповідальність за збереження і цілісність товару з моменту передачі товару на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві або вказаній поклажодавцем третій особі. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження товару, який переданий на зберігання, або його частини з вини зберігача зберігач повинен за свій рахунок відшкодувати поклажодавцеві завдану шкоду.

Відповідно до пункту 5.6 Договору зберігач має право притримати товар до повного розрахунку з поклажодавцем.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у випадку, якщо сторони не можуть вирішити спір шляхом переговорів, то він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 9.1 Договору Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому випадку до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань за ним та проведення взаємних розрахунків.

Згідно з пунктом 10.4 Договору цей Договір, заявки, специфікації, рахунки, первинні бухгалтерські документи, додатки, додаткові угоди та інші документи за Договором можуть складатися в електронній формі та підписуватися сторонами електронними цифровими підписами (ЕЦП) або кваліфікованими електронними підписами (КЕП) в будь-якому з таких сервісів: «Вчасно» (vchasno.com.ua), «Paperless» (paperless.com.ua), M.E.Doc та інші. Електронні документи вважаються одержаними адресатом з моменту надсилання, якщо відправник не отримає автоматичне повідомлення про те, що електронний документ не надіслано.

На підставі пункту 10.7 Договору у випадках, коли Договором передбачено направлення повідомлень електронною поштою або факсимільним зв`язком, такі повідомлення направляються на електронну адресу чи на номер факсу сторони-отримувача, вказані у Договорі або повідомлені стороною відповідно до п. 9.5 Договору. Сторона-отримувач повідомлення зобов`язана оперативно відстежувати надходження повідомлень і невідкладно підтвердити їх отримання.

На виконання умов Договору позивач передав на зберігання, а відповідач прийняв майно амонію сульфат добривний, біг-бег, 0,9 т, Україна, в кількості 315 т згідно з актом приймання на відповідальне зберігання № 17 від 24.02.2022 (т. 1, а.с. 48).

Надалі зберігач повернув, а поклажодавець прийняв раніше переданий на зберігання товар у загальній кількості 49,50 т на підставі наступних актів повернення із відповідального зберігання (т. 1, а.с. 46-47):

- № 381 від 28.07.2022, у кількості 22,50 т;

- № 88 від 29.07.2022, у кількості 16,20 т;

- № 89 від 01.08.2022, у кількості 10,80 т.

Позивач видав наказ № 6 від 06.11.2024 «Про проведення інвентаризації товарів, переданих на відповідальне зберігання» (т. 1, а.с. 27, далі Наказ), метою якого зазначено забезпечення достовірності обліку товарів, які були передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Солоніка» на відповідальне зберігання Приватному підприємству «Технологія-2000», та відповідність фактичної наявності товарів даним бухгалтерського обліку.

Пунктами 1, 2 Наказу передбачено провести інвентаризацію товарів на складі Приватного підприємства «Технологія-2000» з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01 листопада 2024 року з обов`язковим складанням відповідних інвентаризаційних описів.

Інвентаризацію провести в наступні терміни:

з 06 листопада 2024 року по 26 листопада 2024 року включно.

Пунктом 4 Наказу визначено інвентаризацію провести у присутності матеріально відповідальних осіб складу Приватного підприємства «Технологія-2000».

На виконання вказаного Наказу робоча інвентаризаційна комісія позивача 11.11.2024 прибула за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, проте, за повідомленням охоронця, представників Приватного підприємства «Технологія-2000» не було на місці, про що складено акт б/н від 11.11.2024 про недопуск до проведення інвентаризації (т. 1, а.с. 28-29).

Надалі Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» звернулось до відповідача з листом № 10 від 20.11.2024 «Щодо проведення інвентаризації» (т. 1, а.с. 30-31), у якому інформувало зберігача, що наступний виїзд членів інвентаризаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» за адресою складу Приватного підприємства «Технологія-2000» буде здійснено 25.11.2024 о 10:00 год. Лист направлено на адресу електронної пошти відповідача, а також засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Приватного підприємства «Технологія-2000» (т. 1, а.с. 32-33).

Робоча інвентаризаційна комісія позивача 25.11.2024 прибула за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, однак представників Приватного підприємства «Технологія-2000» не було на місці, про що складено акт від 25.11.2024 про недопуск до проведення інвентаризації (т. 1, а.с. 34-35).

11 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» звернулось до відповідача з письмовою вимогою № 2 про повернення товару зі зберігання (т. 1, а.с. 36-38, 40-41).

У зазначеній вимозі позивач просив повернути поклажодавцю Товариству з обмеженою відповідальністю «Солоніка» зі зберігання вказаний у цій письмовій вимозі товар: амонію сульфат добривний, біг-бег, 0,9 т, Україна, в кількості 265,50 т, протягом трьох робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. У разі повної або часткової відсутності в натурі у Приватного підприємства «Технологія-2000» товару, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка», відшкодувати збитки, виходячи з середньої розрахункової ринкової ціни 14 700 грн з ПДВ за тонну товару, який не повернутий, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» протягом трьох робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. Позивач також повідомив, що у разі невиконання цієї письмової вимоги буде змушений звернутись до суду за захистом порушених прав.

Зазначена вимога направлялась позивачем на адресу електронної пошти відповідача, а також засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Приватного підприємства «Технологія-2000» (т.1, а.с. 39, 42-43).

Згідно з довідкою Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 3-1/169 від 10.02.2025 (т. 1, а.с. 44) орієнтовний діапазон ринкових цін на сульфат амонію добривний гранульований на внутрішньому ринку України станом на 07.02.2025 спостерігався на рівні 14 400 15 000 грн (із ПДВ) за одну тонну. Середня розрахункова ринкова ціна 14 700 грн (із ПДВ) за одну тонну. Ціни вказані на партії від 60 тонн. Довідка носить інформаційний характер та не враховує усіх умов контрактів.

У позові повідомлено, що Приватне підприємство «Технологія-2000» переданий на зберігання товар у кількості 265,50 т у добровільному порядку не повернуло, збитки не відшкодувало, що стало причиною виникнення спору та звернення до суду з позовною заявою про стягнення збитків у сумі 3 902 850грн (265,50 т X 14 700 гривень).

Відповідач не погоджується з доводами, викладеними в позові.

Приватне підприємство «Технологія-2000» зазначає, що належне позивачу майно вилучено в ході обшуку, проведеного 22.06.2022 на підставі ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.06.2022 у справі № 203/1700/22, та опечатано у приміщенні самого складу наліпкою «Опечатано», чим позбавлено можливості користуватись та розпоряджатись як вилученим майном, так і самим складським приміщенням.

Відповідач указує, що на всі листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» надавались відповіді із зазначенням підстав неможливості їх виконання. Указані відповіді надсилались як на адресу електронної пошти позивача, так і засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» (т. 1, а.с. 106-116).

Приватне підприємство «Технологія-2000» звертає увагу, що позивач ні до закінчення строку зберігання товару (31.12.2022), ні в день закінчення такого строку не звертався до відповідача з вимогою повернути наявний на зберіганні товар.

Приватне підприємство «Технологія-2000» зазначає, що для виникнення правових підстав для стягнення з відповідача вартості втраченого товару обов`язковою умовою є встановлення факту втрати (нестачі) товару, а також вини зберігача у виді умислу або грубої необережності.

Приватне підприємство «Технологія-2000» вважає, що матеріалами справи не доведено втрату, пошкодження або відсутність переданого на зберігання відповідачу товару.

Таким чином, Приватне підприємство «Технологія-2000» наголошує на відсутності втрати, пошкодження чи знищення переданого на зберігання майна, всіляко сприяє поверненню майна, проте таке буде можливим лише після повернення майна слідчим, лише тоді відповідач матиме можливість виконати договірні зобов`язання.

Також Приватне підприємство «Технологія-2000» вважає, що сплив гарантійний строк зберігання товару, що становить 12 місяців від дати його виготовлення, відповідно до паспорта якості сульфату амонію гранульованого, виданого Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» (т. 1, а.с. 131).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» не погоджується з доводами відповідача. Вважає, що Приватне підприємство «Технологія-2000» не надало доказів, які би свідчили про наявність у нього на зберіганні товару, переданого позивачем на зберігання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» вказує, що доводи відповідача щодо неповернення майна слідчим не відповідають дійсності, оскільки майно позивача після проведення обшуку не вивозилось, фактично залишилось на території цілісного майнового комплексу, власником якого є Приватне підприємство «Технологія-2000», територія якого є огородженою та знаходиться під охороною відповідача.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» зазначає, що Договір є чинним не до 31.12.2022, а згідно з пунктом 9.1 Договору до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань за ним та проведення взаємних розрахунків. Указує, що в акті приймання на відповідальне зберігання № 17 від 24.02.2022 (т. 1, а.с. 48) відповідно до пункту 1.4 Договору не встановлено строк зберігання майна.

Позивач зауважує, що разом із позовною заявою надані копії паспортів якості Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (т. 1, а.с. 22-23), згідно з якими дата виготовлення амонію сульфату добривного 17.02.2022, а гарантійний строк зберігання 2 роки від дати виготовлення.

Приватне підприємство «Технологія-2000» не погоджується з твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» щодо недоведеності наявності переданого на зберігання товару на складі та звертає увагу, що з протоколу огляду від 12.09.2023 (т. 1, а.с. 174-176) убачається, що на складі наявні мішки з амонієм сульфатом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи судом установлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором зберігання, який підпадає під правове регулювання глави 66 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з пунктом 9.1 Договору Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2022 року. Крім того, відповідно до пункту 1.4 Договору строк зберігання майна встановлюється в акті приймання передачі товару та/або накладній, а у випадку незазначення такої інформації у акті або накладній, строк зберігання обчислюється в календарних днях, з дня передачі товару (день передачі товару включається до строку зберігання) до дня фактичного отримання продукції поклажодавцем.

Разом з тим, згідно з підпунктом 4.2.3 пункту 4.2 Договору поклажодавець не пізніше 30календарних днів після закінчення строку дії даного Договору зобов`язаний забрати товар у зберігача.

Отже, суд дійшов висновку, що строк зберігання належного позивачу товару встановлений сторонами до 31.12.2022 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 Договору зберігач впродовж 3 (трьох) календарних днів зобов`язаний повернути товар поклажодавцеві або вказаній ним в порядку, передбаченому даним пунктом Договору, третій особі, за умови передання зберігачу оригіналу документа, що підтверджує повноваження третьої особи:

- з дати отримання від поклажодавця письмової вимоги про повернення йому всього товару або його частини;

- з дати отримання підписаного поклажодавцем зі скріпленням підпису уповноваженого представника печаткою поклажодавця (у разі наявності) акта передачі товару з відповідального зберігання третій особі.

Згідно зі ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

На підставі ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

З аналізу норм Цивільного кодексу України щодо регулювання обов`язків сторін договору зберігання вбачається, що після закінчення строку зберігання першою стороною, в якої виникає обов`язок щодо речі, є саме поклажодавець, тобто зацікавленою стороною щодо повернення речі є поклажодавець, на якого законом покладено обов`язок забрати річ (товар), а не зберігач цієї речі.

Проте з матеріалів справи вбачається, що ні до закінчення строку зберігання товару (31.12.2022), ні в день закінчення такого строку Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» не зверталось до Приватного підприємства «Технологія-2000» з вимогою повернути наявний у останнього на зберіганні товар. Докази, що свідчать про здійснення позивачем активних дій, направлених на повернення товару зі зберігання, до спливу встановленого Договором строку зберігання, а також документи, що підтверджують вчинення відповідачем перешкод у поверненні такого товару на час закінчення погодженого сторонами строку зберігання, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, після 31.12.2022 строк зберігання належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Солоніка» товару закінчився. Однак частина такого товару фактично залишилась на складі Приватного підприємства «Технологія-2000», що під час розгляду даної справи підтвердив відповідач.

Згідно зі ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Згідно з ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, тому доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Такий правовий висновок викладено в п.п. 6.14-6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За таких обставин, ураховуючи приписи ст. 950 Цивільного кодексу України, в даному випадку для виникнення правових підстав для стягнення з Приватного підприємства «Технологія-2000» вартості втраченого товару обов`язковою умовою є встановлення самого факту його втрати (нестачі), а також вини відповідача у виді умислу або грубої необережності.

Суд звертає увагу, що з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити факт втрати (нестачі) 265,50 т переданого на зберігання товару.

Крім того, судом не встановлено проведення сторонами впродовж дії Договору інвентаризації товару на складі Приватного підприємства «Технологія-2000», а також не встановлено вжиття Товариством з обмеженою відповідальністю «Солоніка» впродовж тривалого часу з дати припинення Договору заходів щодо перевірки стану товару, в тому числі шляхом його інвентаризації, та повернення товару. За відсутності доказів втрати (нестачі), знищення чи пошкодження 265,50 т переданого на зберігання відповідачу товару суд позбавлений можливості встановити протиправність поведінки Приватного підприємства «Технологія-2000» та причинний зв`язок такої поведінки з можливими заподіяними збитками. Крім того, позивачем не доведено, що така втрата (за умови її підтвердження) сталась за наявності умислу або грубої необережності відповідача, як передбачено ч. 3 ст. 950 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» не довело належними та допустимими доказами наявність такого елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка Приватного підприємства «Технологія-2000».

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Передумовою правильного розрахунку суми збитків є визначення цін, виходячи з яких здійснюється розрахунок. При визначенні розміру збитків враховуються ринкові ціни на товари, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктом 5.4 Договору зберігач несе повну матеріальну відповідальність за збереження і цілісність товару з моменту передачі товару на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві або вказаній поклажодавцем третій особі. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження товару, який переданий на зберігання, або його частини з вини зберігача зберігач повинен за свій рахунок відшкодувати поклажодавцеві завдану шкоду.

Позивач здійснив розрахунок розміру збитків, виходячи із середньої розрахункової ринкової ціни на сульфат амонію добривний гранульований на внутрішньому ринку України станом на 07.02.2025, що відповідно до довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 3-1/169 від 10.02.2025 (т. 1, а.с. 44) становить 14 700 грн (із ПДВ) за одну тонну.

Стаття 951 Цивільного кодексу України не передбачає, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, обов`язково відшкодовуються в розмірі її вартості станом на дату закупівлі.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України, день, на який визначається розмір ринкових цін, залежить від способу задоволення вимоги кредитора.

Так, при добровільному відшкодуванні збитків ринкові ціни визначаються на день задоволення боржником вимоги кредитора, а у разі, якщо боржник ухиляється від відшкодування збитків, розмір ринкових цін установлюється на день пред`явлення позову.

Проте, як уже зазначалось, у матеріалах справи відсутні докази втрати (нестачі), псування чи знищення 265,50 т переданого на зберігання відповідачу товару. Оскільки неможливо встановити факт втрати (нестачі) товару та розмір втраченого товару, то відповідно неможливо визначити розмір завданих збитків.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Солоніка» не довело належними та допустимими доказами заподіяння йому збитків у сумі 3 902 850 грн, спричинених втратою товару, переданого на зберігання Приватному підприємству «Технологія-2000».

Ураховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 3 902 850 гривень.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17.

Крім того, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» про забезпечення позову. Накладено арешт у межах ціни позову 3 902 850 грн на нерухоме майно цілісний майновий комплекс загальною площею 7 268,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, номер запису про право власності: 46024849) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, що належить на праві власності Приватному підприємству «Технологія-2000».

Відповідно до ч. 1 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Ураховуючи відмову в задоволенні позовної заяви, суд дійшов висновку, що правові підстави для подальшого застосування вжитого в межах даної справи заходу забезпечення позову відсутні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявність підстав, з якими приписи ч. 9 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України пов`язують обов`язок суду скасувати вжиті ним заходи забезпечення позову, та надане ч. 1 ст. 145 цього Кодексу суду право здійснення таких дій з власної ініціативи, вжитий ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 у даній справі захід забезпечення позову підлягає скасуванню.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 145, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Солоніка» (49049, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд. 17, офіс 4, ) до Приватного підприємства «Технологія-2000» (51918, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, ) про стягнення збитків у сумі 3 902 850 грн відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

3. Скасувати захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025, щодо накладення арешту в межах ціни позову 3902850грн (три мільйони дев`ятсот дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) на нерухоме майно цілісний майновий комплекс загальною площею 7 268,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, номер запису про право власності: 46024849) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, що належить на праві власності Приватному підприємству «Технологія-2000» (51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул.Дніпробудівська, буд. 35, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 22.09.2025.

Суддя В.О. Дичко