ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. Справа №910/2160/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспецмонтаж"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025

у справі №910/2160/25 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспецмонтаж"

до Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 77 569,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будспецмонтаж" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління) заборгованості у розмірі 77 569,75 грн, з яких: 19 701,02 грн - три проценти річних, 57 868,73 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23 за позовом Товариства до Управління з відповідача на користь позивача стягнуто 1 072 835,10 грн основного боргу та 11 551,35 грн трьох процентів річних за період з 10.08.2023 до 18.12.2023. Втім, враховуючи, що рішення відповідачем виконане 30.07.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення трьох процентів річних у розмірі 19 701,02 грн за період з 19.12.2023 до 29.07.2024 та інфляційних втрат у розмірі 57 868,73 грн за період з 10.08.2023 до 29.07.2024.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 422,40 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 позов задоволено.

Стягнуто з Управління на користь Товариства 19 701,02 грн трьох процентів річних, 57 868,73 грн інфляційних втрат, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати заборгованості за договором від 31.01.2023 №107 виконано відповідачем у липні 2024 року, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, у межах визначеного позивачем періоду, суд першої інстанції дійшов висновку, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений відповідно до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, користуючись певною можливістю розсуду при розподілі витрат на правничу допомогу місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішеннями місцевого господарського суду, Товариство звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25, збільшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Управління з 10 000,00 грн до 20 000,00 грн.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскільки матеріали справи не містять клопотання Управління про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та судом не встановлено наявність обставин для застосування частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд першої інстанції, в порушення статей 126, 129 ГПК України та без урахування відповідних висновків Верховного Суду, дійшов помилкового висновку про необхідність обмеження заявлених витрат на адвоката в сумі 10 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2025 апеляційну скаргу Товариства у справі №910/2160/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2160/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 28.07.2025.

15.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/2160/25.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.01.2023 між Управлінням (замовник) та Товариством (виконавець) укладено договір №107, за умовами пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати до 31.12.2023 Технічне обслуговування мереж центрального опалення, холодного водопостачання, гарячого водопостачання та каналізації, код ДК 021:2015 (CVP) 45330000-9 Водопровідні та санітарно-технічні роботи у відповідності до діючих нормативних документів (далі - послуги), а замовник - прийняти та оплатити за надані послуги їх вартість, згідно з умовами даного договору, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.

На виконання умов договору відповідачу надано визначені умовами договору послуги. Проте відповідач зобов`язань з оплати вартості отриманих послуг в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Управління на користь Товариства основний борг в розмірі 1 072 835,10 грн, три проценти річних в сумі 11 551,35 грн та судовий збір в розмірі 16 265,80 грн.

Під час розгляду справи №910/19257/23, судом встановлено, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання визначених умовами договору послуг та факт неналежного виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим виник борг за надані послуги в сумі 1 072 835,10 грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором від 31.01.2023 №107 по сплаті позивачу вартості наданих послуг у розмірі 1 072 835,10 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, не підлягає повторному доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23 виконано в повному обсязі відповідачем у липні 2024 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями від 23.07.2024 №336 на суму 11 551,35 грн, №337 на суму 16 265,80 грн, №338 на суму 702 299,58 грн, №339 на суму 3228 91,01 грн, №340 на суму 1 201,51 грн, №341 на суму 40 743,00 грн, №342 на суму 4 586,00 грн та №343 на суму 1 114,00 грн.

Відтак, оскільки відповідач основне зобов`язання, наявність якого встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23 виконав несвоєчасно, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 57 868,73 грн за весь час прострочення, оскільки вони не були заявлені під час розгляду справи №910/19257/23 та три проценти річних у розмірі 19 701,02 грн, за період неохоплений рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у справі №910/19257/23 до моменту його фактичного виконання.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 позов задоволено. Стягнуто з Управління на користь Товариства 19 701,02 грн трьох процентів річних, 57 868,73 грн інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру, з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні з відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Апеляційним судом встановлено, що 08.12.2023 між Товариством (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Сайко та Партнери" (бюро) укладено договір про надання правової допомоги №64, предметом якого є представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного, конституційного судочинства та у справах про адміністративні правопорушення, а також в інших державних органах і установах, перед фізичними та юридичними особами.

За умовами пункту 1.4 договору про надання правової допомоги, конкретний зміст правової допомоги, що надаватиметься клієнту, згідно з умовами цього договору, визначається сторонами в додатковій угоді до даного договору.

Гонорар - це винагорода бюро за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів професійної правничої допомоги, що оплачується клієнтом на умовах і в порядку, визначеному у відповідній додатковій угоді (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.6 договору встановлено, що відшкодування витрат здійснюється клієнтом в розмірі, на умовах і в порядку визначеному у відповідній додатковій угоді до договору.

Факт надання послуг підтверджується актом наданої правничої допомоги, який складається бюро у двох примірниках і надається клієнту (пункт 3.7 договору).

17.02.2025 між клієнтом та бюро підписано додаткову угоду №2 до договору, у якій сторони визначили, що клієнту надається повний спектр професійної правничої допомоги, пов`язаної зі стягненням з Управління нарахувань передбачених статтею 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати послуг отриманих за договором від 31.01.2023 №107 та у зв`язку з цим представлення прав та законних інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, а також перед фізичними та юридичними особами.

В розділі "розмір гонорару бюро" сторони погодили, що розмір гонорару бюро - фіксований, а саме 20 000,00 грн та сплачується в безготівковому порядку на рахунок бюро, що вказаний в розділі 6 договору протягом 30-ти банківських днів, з моменту підписання сторонами акта надання правничої допомоги.

Додатковою угодою встановлено, що остання є невід`ємною частиною договору, складена українською мовою у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін.

21.02.2025 між бюро та клієнтом підписано акт про надання правничої допомоги №2 на підставі договору, згідно з яким бюро надало, а клієнт прийняв надану правову допомогу, що полягає у наступному:

- підготування та подача позовної заяви (з доданими до неї документами) до Господарського суду міста Києва про стягнення з Управління на користь Клієнта нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати послуг, отриманих за договором від 31.01.2023 №107, що включає: ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом; опрацювання нормативної бази і судової практики щодо формування доводів позовної заяви; здійснення розрахунку трьох процентів річних та інфляційної складової, відповідно до статті 625 ЦК України; формування додатків до позовної заяви;

- представлення інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва, в тому числі але не виключно: підготування і подача до суду різного роду клопотань і заяв процесуального характеру, заяв по суті справи, участь в судових засіданнях (у разі їх призначення), моніторинг руху позовної заяви, а в подальшому і відповідної справи в Господарському суді міста Києва за даними його вебсторінки (https://kr.arbitr.gov.ua/sud5011/) та вебсторінки Судова влада України (https://court.gov.ua/fair/). Розмір гонорару - 20 000,00 грн.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно з частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

За змістом частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

ЄСПЛ вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" та у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (пункт 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність наявності об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Отже, суд має враховувати: складність справи та виконані адвокатом роботи (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.

Так, згідно з актом про надання правничої допомоги від 21.02.2025 №2 бюро надало клієнту послуги на загальну суму 20 000,00 грн.

Здійснивши аналіз співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних бюро робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданий виконавцем обсяг послуг, не відповідає критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Судом апеляційної інстанції враховано складність справи, з огляду на предмет позову - стягнення 77 569,75 грн, характер правовідносин тощо.

Також, колегія суддів взяла до уваги, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ГК України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що необґрунтованим є включення до відшкодування витрат на правову допомогу такої послуги як представлення інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва, зважаючи на те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і окрім позовної заяви з додатками інших заяви чи клопотань від представника позивача до суду не надходило.

Таким чином, судова колегія вважає необґрунтовано завищеною вартість наданих послуг з правової допомоги.

За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.01.2021 у справі №925/1137/19.

З огляду на наведене, виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, зокрема, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині судових витрат, відповідно до статті 129 ГПК України, судом апеляційної інстанції розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспецмонтаж" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/2160/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2160/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка