ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2025 р. Справа № 916/1959/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу

за позовом: Комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д; ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАМС-С" (65014, м. Одеса, пров. Барятинський (Нахімова), буд. 3, кв. 7; ),

про стягнення 20855,82 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

Комунальна установа "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "СІАМС-С" про відшкодування збитків у розмірі 20855,82 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 справу № 916/1959/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою суду від 26.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/1959/25 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановив відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Зобов`язав відповідача повідомити суду офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти. Роз`яснив сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) встановлено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях ГПК України, а саме у підпунктом 17.1 пункту 17 встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача та до електронного кабінету позивача в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".

Ухвала суду від 26.05.2025 не отримана відповідачем у справі, про що свідчить повернуте на адресу суду поштове повідомлення з відміткою пошти „адресат відсутній за вказаною адресою (т. 1, а.с. 90-91).

Станом на 17.09.2025 від відповідача у справі відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом також враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги військовий стан в Україні, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 01 лютого 2024 року головним фахівцем відділу інспекційної роботи КУ "Одесреклама" Бичем О.Г. було складено акт фіксації недотримання вимог Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Одесі, Порядку розміщення вивісок на території м. Одеси, відповідно до якого ТОВ "Сіам-С," за адресою вул. Канатна, 5, було розміщено зовнішню рекламу, а саме: маркізи 1 шт. розмір: 1,7м. х 0,6м. х 1сторона за відсутності договору з КУ "Одесреклама"; рекламний засіб на фасаді - 6 шт. розміром: 1,1м. х 1,8м. х 1 сторону за відсутності відповідних дозвільних документів.

Позивач стверджує, що при складанні вищезазначеного акту фіксації від працівника відповідача було отримано інформацію, що саме ТОВ "Сіам-С" здійснює підприємницьку діяльність на даному об`єкті та рекламні засоби належать йому. Також вказана інформація була підтверджена копіями документів на здійснення підприємницької діяльності.

На підставі акта фіксації Управлінням реклами Одеської міської ради винесено припис про усунення порушень № 01-20/684 від 07.02.2024 та № 01-20/685 від 07.02.2024 з вимогою здійснити демонтаж рекламної конструкції протягом п`яти днів з моменту отримання даних приписів. Приписи було вручено за місцем здійснення господарської діяльності.

Позивач наголошує, що відповідь на припис відповідач не надав, вимогу щодо самостійного демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів не виконав.

23 квітня 2024 року рекламний засіб відповідача було демонтовано, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом проведення демонтажу № 299.

В подальшому, демонтовані рекламні засоби було транспортовано до приміщень складу, які належать КУ "Одесреклама" Одеської міської ради на праві оренди.

Позивач для демонтажу, транспортування та зберігання рекламного засобу відповідача використовував послуги суб`єктів господарювання на підставі відповідних договорів.

24 травня 2024 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості з проведення демонтажу рекламного засобу, його транспортування та зберігання в загальній сумі 5854,66 грн. (витрати, пов`язані з проведенням демонтажу рекламного засобу та його транспортування - 4510,00 грн, витрати, пов`язані зі зберіганням демонтованого рекламного засобу (станом на 24.05.2024) - 1344,66 грн).

На підтвердження обставин понесення витрат з проведення демонтажу та транспортування рекламного засобу ТОВ "Сіам-С", окрім зазначеного вище, позивачем долучено такі докази: договір від 15.02.2024 № 15/02/2024, акт наданих послуг № 150224/З від 20.05.2024 та платіжну інструкцію.

Так, 15.02.2024 між КУ "Одесреклама" Одеської міської ради (замовник) та ФОП Свєтлова В.Г. (виконавець) укладено договір, за яким виконавець надає комплекс інженерних послуг за кодом ДК 021:2015-71340000-3 (послуги з демонтажу та транспортування рекламних конструкцій за замовленнями), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до умов даного договору, найменування, кількість та ціна послуг, що надаються згідно з цим договором, визначені у таблиці цін демонтажу та транспортування рекламних конструкцій за замовленнями (додаток №1 до договору). Ціна укладеного договору становить 699970,00 грн. без ПДВ. Строк дії договору до 31.12.2024.

Додатком № 1 до укладеного договору визначено перелік цін демонтажу та транспортування рекламних конструкцій.

Позивач стверджує, що фактично понесені витрати на демонтаж та транспортування рекламного засобу відповідача згідно умов вище вказаного договору становлять 4510,00 грн. Проведення демонтажу рекламного засобу ТОВ "Сіам-С" згідно договору від 15.02.2024 підтверджується підписаним між сторонами актом наданих послуг № 150224/З від 20.05.2024.

Надані ФОП Свєтловою В.Г. послуги були повністю оплачені позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 1072 від 20.05.2024 на суму 212826,10 грн (у тому числі 4510,00 грн за демонтаж конструкції відповідача).

На підтвердження обставин понесення витрат на зберігання демонтованого рекламного засобу ТОВ "Сіам-С", окрім зазначеного вище, позивачем долучені такі докази: договори оренди, акти наданих послуг, платіжні інструкції.

Так, в матеріалах справи наявні договори оренди № 30/24 від 19.01.2024 (застосовується до відносин між сторонами з 01.01.2024) та № 47/25 від 21.01.2025 (застосовується до відносин між сторонами з 01.01.2025), укладені між КУ "Одесреклама" Одеської міської ради (орендар) та ТОВ "ВІ-ТАЛ" (орендодавець), за умовами п. 1.1. яких орендодавець передає орендареві за плату, на певний строк у користування нежитлове приміщення для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди є нежитлове приміщення площею 250,00 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 9/1.

На підтвердження понесених витрат зі зберігання рекламного засобу відповідача за договорами № 30/24 від 19.01.2024 та № 47/25 від 21.01.2025 позивачем надано копії актів надання послуг та платіжних інструкцій, що свідчать про оплату послуг оренди за цими договорами.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку витрат на зберігання демонтованої рекламної конструкції відповідача, загальна вартість зберігання за період з 23.04.2024 по 16.05.2025 становить 16345,82 грн.

Проте, витрати позивача ні за демонтаж рекламного засобу, ні за його зберігання відповідачем не компенсовані, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу", розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб). Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Типові Правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (зі змінами), регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Згідно з п. 3 Типових правил, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

За умовами п. 5 Типових правил, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган).

Відповідно до умов п. 45 та п. 46 Типових правил, контроль за додержанням цих правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства. У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 № 434 затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі (Правила №434) (із змінами та доповненнями), які регламентують порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та процедуру їх переоформлення, зміни й анулювання, визначають вимоги до технічного стану, художньо - естетичного вигляду та порядку розміщення рекламних засобів, умови користування місцями для розміщення зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, підстави та порядок здійснення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів, а також порядок здійснення контролю за дотриманням положень цих Правил. Дія цих Правил поширюється на всю територію міста Одеси, включаючи розташування рекламних засобів на будинках (будівлях) і спорудах, на відкритих майданчиках, на міських вулицях (дорогах), площах та інших територіях, у зелених зонах, на елементах вуличного обладнання, зовнішніх та внутрішніх поверхнях підземних переходів, інших об`єктах, розташованих на відкритій місцевості, незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування.

Згідно пункту 1.5. Правил № 434, в якості робочого органу визначено Управління реклами Одеської міської ради, яке уповноважене Одеською міською радою регулювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами у межах міста Одеси, а КУ "Одесреклама" - Комунальна установа "Одесреклама" Одеської міської ради, створена для реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у сфері зовнішньої реклами, виконання інших завдань та функцій, визначених цими Правилами, іншими актами органів місцевого самоврядування та міського голови.

За змістом пункту 3.1. Правил № 434, робочий орган в межах своїх завдань та повноважень, зокрема, реєструє та видає дозволи на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Одеської міської ради; забезпечує контроль за дотриманням цих Правил фізичними та юридичними особами; видає направлення на здійснення перевірок дотримання цих Правил; надає фізичним та юридичним особам обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами, а також Правил благоустрою території міста Одеси в частині утримання і забезпечення належного технічного стану та зовнішнього вигляду рекламних засобів; контролює виконання цих приписів; видає направлення на здійснення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів.

Згідно із пунктом 4.1. Правил №434, КУ "Одесреклама" в межах покладених на неї завдань та функцій, зокрема, за направленням робочого органу перевіряє додержання фізичними та юридичними особами вимог цих Правил та надає робочому органу матеріали щодо виявлених порушень; на підставі направлення робочого органу організовує та/або здійснює власними силами у встановленому порядку демонтаж протиправно розміщених рекламних засобів;

У відповідності до пункту 6.1. Правил № 434, розміщення зовнішньої реклами в межах міста провадиться на підставі дозволів, які видаються робочим органом на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради.

Розділом 13 Правил № 434 врегульовано порядок здійснення демонтажу рекламних засобів.

Згідно з п. 13.1. та п. 13.2. Правил № 434, демонтаж рекламних засобів здійснюється КУ "Одесреклама" Одеської міської ради за направленням робочого органу. Для виконання цих функцій підприємство може використовувати послуги суб`єктів господарювання на підставі відповідних договорів. Демонтаж рекламного засобу здійснюється відповідно до цих Правил у наступних випадках, зокрема: рекламний засіб є протиправно розміщеним (абз. "а").

Відповідно до п. 13.3. Правил № 434, у випадках, визначених абзацом "а" пп. 13.2. цих Правил, демонтаж рекламного засобу здійснюється його власником за приписом робочого органу у термін, визначений приписом. Про виконання припису власник рекламного засобу зобов`язаний письмово повідомити робочий орган не пізніше наступного дня від дати демонтажу рекламного засобу. У разі невиконання зазначеного припису у встановлений робочим органом термін, демонтаж рекламного засобу здійснюється КУ "Одесреклама" Одеської міської ради.

За умовами п. 13.5. Правил №434, демонтовані рекламні засоби транспортуються для подальшого зберігання на територію, що знаходиться у віданні КУ "Одесреклама" Одеської міської ради. Витрати, пов`язані з проведенням демонтажу рекламного засобу, його транспортуванням та зберіганням, відшкодовуються власником демонтованого рекламного засобу. КУ "Одесреклама" Одеської міської ради вправі вимагати відшкодування таких витрат у судовому порядку шляхом звернення з відповідним позовом згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з п. 13.7. та п. 13.9. Правил № 434, факт проведення демонтажу рекламного засобу засвідчується актом проведення демонтажу, що складається не пізніше наступного дня від дати проведення демонтажу. За необхідності до акта додається фотофіксація місця розташування до та після демонтажу рекламного засобу. Акт проведення демонтажу складається в двох примірниках, один з яких спрямовується на зберігання КУ "Одесреклама" Одеської міської ради, а другий вручається власнику рекламоносія (у разі його встановлення) або надсилається йому поштою з повідомленням про вручення. Повернення демонтованого рекламного засобу розповсюджувачу зовнішньої реклами здійснюється на підставі його письмової заяви, що подається до КУ "Одесреклама" Одеської міської ради у довільній формі.

Відповідно до п. 15. Правил, контроль за дотриманням цих Правил здійснює в межах своїх повноважень робочий орган, КУ "Одесреклама" Одеської міської ради, а також інші органи чи організації згідно із законодавством.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України (в редакції чинній на час виникнення між сторонами правовідносин).

Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла 6 реально одержати за звичайних обставин, якби й право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Так, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Слід зазначити, що доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено саме на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, КУ "Одесреклама" Одеської міської ради було встановлено факт розміщення відповідачем зовнішньої реклами за відсутності відповідних правових підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що не зважаючи на припис на здійснення демонтажу рекламної конструкції, виданий управлінням реклами, відповідач, всупереч положень Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, не здійснив власними силами демонтаж своєї рекламної конструкції, у зв`язку з чим ці дії був вимушений здійснити позивач на підставі відповідного направлення та відповідно до вимог Правил.

Судом встановлено, що для виконання функцій зі здійснення демонтажу, транспортування та зберігання рекламної конструкції відповідача позивачем було залучено суб`єктів господарювання на підставі відповідних договорів, що цілком відповідає вимогам Правил.

Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку слідує, що витрати позивача, які пов`язані зі здійсненням демонтажу та зберіганням рекламної конструкції відповідача, становлять 4510,00 грн та 16345,82 грн відповідно. При цьому, відповідачем розрахунок позивача та обставини понесення останнім збитків у вищевказаному розмірі не спростовані.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 623 ЦК України встановлено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена у постанові від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20.

Пред`явлення вимоги про відшкодування збитків, зокрема, покладає на кредитора обов`язок довести, що ці витрати не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були понесені внаслідок неналежного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості понесення витрат ще не є підставою для їх стягнення.

Водночас, необхідно враховувати, що відшкодуванню підлягають не будь-які витрати управненої сторони, які складають реальну шкоду, а лише так звані вимушені, необхідні, "корисні" витрати, тобто витрати, які є дійсно необхідними, мінімальними за даних умов, в даній конкретній ситуації, щоб усунути наслідки невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (вчинення господарського правопорушення). До таких витрат відносять також витрати, які були понесені з метою запобігти збиткам або зменшити їх розмір. Втім, витрати на реалізацію цих заходів не повинні перевищувати самих збитків, в іншому разі вони підлягають відшкодуванню лише в межах понесених збитків. Не підлягають відшкодуванню витрати, які дійсно були зроблені, але з перевищенням їх нормально допустимого рівня.

Так, на підтвердження розміру збитків у вигляді витрат на проведення демонтажу та транспортування протиправно розміщених рекламних засобів у сумі 4510,00 грн позивачем надано платіжну інструкцію №1072 від 20.05.2024.

На підтвердження розміру збитків у вигляді витрат на зберігання демонтованих рекламних засобів позивачем надано наступні платіжні інструкції: № 1063 від 08.05.2024 (оплата оренди за квітень 2024); № 1083 від 06.06.2024 (оплата за травень 2024); № 1132 від 25.07.2024 (оплата за червень 2024); №1188 від 22.08.2024 (оплата за липень 2024); № 1206 від 05.09.2024 (оплата за серпень 2024); № 1300 від 10.10.2024 (оплата за вересень 2024); № 1349 від 07.11.2024 (оплата за жовтень 2024); №1383 від 09.12.2024 (оплата за листопад 2024); № 1408 від 17.12.2024 (оплата за грудень 2024); № 1453 від 11.02.2025 (оплата за січень 2025); № 1476 від 11.03.2025 (оплата за лютий 2025).

Доказів здійснення позивачем оплати за оренду приміщення, в якому зберігається рекламний засіб відповідача, з березня 2025 по травень 2025 до суду не подано. Тобто, позивачем не доведено фактичне понесення збитків у вигляді оплати за зберігання рекламного засобу починаючи з 01.03.2025 по 16.05.2025.

З урахуванням наведеного, судом здійснено розрахунок понесених позивачем збитків у вигляді витрат на зберігання демонтованих рекламних засобів за період з 23.04.2024 по 28.02.2025.

За розрахунком суду, документально підтвердженими є збитки у вигляді витрат на зберігання демонтованих рекламних засобів за період з 23.04.2024 по 28.02.2025 в загальному розмірі 13110,27 грн, а саме за маркізи (1,97 грн х 3,06 кв.м. х 1 х 312 дні = 1880,80 грн) та за рекламний засіб (1,97 грн х 3,045 кв.м. х 6 х 312 дні = 11229,47 грн).

Отже, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, лише у розмірі 17620,27 грн (4510,00 + 13110,27).

В іншій частині вимог щодо стягнення 3235,55 грн збитків, то ці вимоги заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СІАМС-С" (65014, м. Одеса, провулок Барятинський, буд. 3, кв. 7; ) на користь комунальної установи "ОДЕСРЕКЛАМА" Одеської міської ради (65091, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д; ) суму збитків у вигляді витрат за проведення демонтажу та транспортування протиправно розміщених рекламних засобів у розмірі 4510,00 грн та суму збитків у вигляді витрат на зберігання демонтованих рекламних засобів у розмірі 13110,27 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2046,59 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення підписано 18.09.2025.

Суддя Нікітенко С.В.