ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

22 вересня 2025 року Справа № 906/960/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Коломис В.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича

на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025

(ухвалене о 15:10 год. у м. Житомирі, повний текст складено 11.07.2025)

у справі № 906/960/24 (суддя Машевська О.П.)

за позовом фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича

до Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

про визнання незаконним та скасування рішення комісії

за участю представників сторін:

від позивача - Мневець О.М.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області додатковим рішенням від 11.07.2025 у справі №906/960/24 заяву представника АТ "Житомиробленерго" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У стягненні 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50 000 грн.

В той же час, врахувавши значення справи для позивача, а також керуючись такими критеріями, як пропорційність, співмірність та розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом, місцевий господарський суд виснував розподілити заявлену суму в розмірі 50 000 грн у спосіб покладення на позивача 20 000 грн таких витрат та 30 000 грн на відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернувся фізична особа-підприємець Мельник Олексій Миколайович із апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025 у справі № 906/960/24 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви представника АТ "Житомиробленерго" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Заявлена до стягнення сума витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки всі процесуальні дії вчинені адвокатом Приведьон В. до укладання відповідачем та його представником Додаткової угоди №67 до Договору № 1 про надання правничої допомоги від 02.01.2019.

Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що працевлаштування адвоката в АТ "Житомиробленерго" можливо на посаду юрисконсульта, а не адвоката. Здійснення адвокатської діяльності на посаді адвоката АТ "Житомиробленерго" Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не передбачено.

Під час розгляду судом першої інстанції заяви адвоката Приведьон В., представник позивача наголошував на тому, що матеріалами справи не підтверджено надання правничої допомоги заявником як самозайнятою особою, при тому, що адвокат Приведьон В. наводив власні розрахунки щодо сплати податків, обов`язкових платежів, які підлягають сплаті після отримання ним 50 000 грн за правничу допомогу адвоката (ЄСВ, ПДФО, військовий збір тощо), оскільки заявником не надано доказів його реєстрації як самозайнятої особи в податковому органі, територіальному органі Пенсійного фонду України, висновки суду першої інстанції про фактичне надання правничої допомоги адвокатом відповідачу не є підтвердженими належними та допустимими доказами.

За наведеного скаржник вважає, що законних підстав для задоволення заяви відповідача та ухвалення судового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу відповідача немає, у зв`язку із чим додаткове рішення має бути скасоване, а нове рішення повинно бути ухвалене відповідно до вимог статті 277 ГПК України.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказує таке.

Документом, який підтверджує законність виконаних робіт є Додаткова угода №67 від 12.12.2024 до договору про надання правничої допомоги №1 від 02.01.2019.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Приведьон В.М. здійснює адвокатську діяльність на підставі договору про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2019 та надає визначений обсяг робіт. Окрім цього, повідомляю, Приведьон В.М. працевлаштований в АТ "Житомиробленерго" на посаді юрисконсульта.

Укладення юридичною особою договору про правову допомогу зі своїм штатним працівником, який одночасно є адвокатом, не суперечить чинному законодавству України. Це підтверджує усталена судова практика Верховного Суду.

Адвокат Приведьон Віталій Миколайович зареєстрований в податкових органах як самозайнята особа, сплачує встановлені законом податки та збори, подає щорічну декларацію про доходи.

Враховуючи вищезазначене відповідач вважає, що Господарський суд Житомирської області надав належну оцінки пред`явленим доказам, зробив висновки, які відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.

Просить апеляційну скаргу ФОП Мельника О.М. залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025 у справі № 906/960/24 - без змін.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 22.09.2025 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі. Просив суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025 у справі № 906/960/24 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат.

В судове засідання 22.09.2025 представник відповідача не з`явився. При цьому, представник подав клопотання, відповідно до якого просить розгляд апеляційної скарги проводити без свої участі.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т. 2, а. с. 205 на звороті), клопотання представника відповідача про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні додаткового рішення норм матеріального та процесуального права, скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що в провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа № 906/960/24 за позовом фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про визнання незаконним та скасування рішення комісії.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 12.12.2024 у справі № 906/960/24 в позові відмовив.

16.12.2024 від представника Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 17.02.2025 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича залишив без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 12.12.2024 у справі №906/960/24 - без змін.

Північно-західний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 10.03.2025 заяву відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з позивача на користь відповідача 7 500 грн витрат на правничу допомогу адвоката. У стягненні 7 500 грн витрат на правничу допомогу відмовив.

Верховний Суд постановою від 01.05.2025 касаційні скарги фізичної особи-підприємця Мельника О.М. залишив без задоволення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025, рішення Господарського суду Житомирської області від 12.12.2024 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 залишив без змін.

Верховний Суд додатковою постановою від 29.05.2025 заяву Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про стягнення витрат на оплату послуг адвоката задовольнив. Стягнув з позивача на користь відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді касаційної інстанції.

Як вказано вище, Господарський суд Житомирської області додатковим рішенням від 11.07.2025 у справі №906/960/24 заяву представника АТ "Житомиробленерго" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У стягненні 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовив.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення заяви відповідача, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Апеляційний господарський суд вказує, що у відзиві, відповідач вказував попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції у розмірі 50 000 грн (т. 1, а. с. 40-43).

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач подав суду першої інстанції заперечення щодо стягнення витрат на послуги адвоката, в яких просив суд відмовити в задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат у розмірі 50 000 грн на правничу допомогу (т. 1, а. с. 167-169).

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може також відступити від вказаного у частині четвертій статті 129 ГПК України загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зауважує, що у відзиві н позов вказано про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога в суді першої інстанції Акціонерному товариству "Житомиробленерго" надавалася адвокатом Приведьоном Віталієм Миколайовичем.

Зокрема, 02.01.2019 між Приведьоном В.М. (адвокат) та АТ "Житомиробленерго" (клієнт) укладено Договір про надання правничої допомоги №1 (далі - Договір) (т. 2, а. с. 4-5), відповідно до п.1.1 якого предметом цього договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

У п.п.4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правничих послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката та компенсація витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

В подальшому, 12.12.2024 між адвокатом та АТ "Житомиробленерго" укладено додаткову угоду №67 до договору, у якій зазначено, що відповідно до п.1.1 та 4.1 Договору сторони домовилися про умови надання адвокатом клієнту наступної професійної правничої допомоги: консультування клієнта, вивчення позову, аналіз законодавства, щодо застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства, збір, підготовка та оформлення зібраних доказів, підготовка відзиву, заперечення на відповідь, інших документів, прийняття участі в засіданнях суду, як представник клієнта, по справі №906/960/24 в суді першої інстанції, а також визначили розмір гонорару 15 000 грн (т. 2, а. с. 161 на звороті).

До матеріалів справи додано детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) від 12.12.2024, згідно договору про надання правничої допомоги №1 від 02.01.2019 та додаткової угоди №67 від 12.12.2024, зі змісту якого слідує, що відповідно до п.1.1 та 4.1 договору адвокатом надані клієнту такі послуги:

консультування клієнта, вивчення та аналіз позовної заяви, законодавства, щодо застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства - вартість 5 000грн;

- збирання доказів та підготовка відзиву - 10 000 грн;

- підготовка заперечення на відповідь на відзив - 10 000 грн;

- підготовка пояснень на пояснення позивача - 5 000 грн;

- підготовка заяви та доказів, згідно ухвали суду - 5 000 грн;

- прийняття участі в трьох судових засіданнях - 15 000 грн.

Всього на суму 50 000 грн (т. 1, а. с. 161).

Суд враховує, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Також суд апеляційної інстанції зважає на те, що адвокат може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладення з такою юридичною особою договору про правову допомогу з дотриманням усіх вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", в тому числі й щодо конфлікту інтересів. Укладення юридичною особою договору про правову допомогу зі своїм штатним працівником, який одночасно є адвокатом, не суперечить чинному законодавству України і є можливим виключно з дотриманням вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 910/10507/21 та від 09.07.2020 у справі № 826/15943/17.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Як вказано вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у додаткових постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тому, з огляду на викладене, враховуючи розумну необхідність судових витрат для цієї справи, оцінюючи надані послуги з правничої допомоги в суді першої інстанції та враховуючи критерій розумної необхідності судових витрат для конкретної цієї справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про розподіл заявленої суми в розмірі 50 000 грн таким чином: покласти на позивача 20 000 грн витрат, а на відповідача - 30 000 грн.

При цьому, суд зауважує, що скаржник не заперечує проти конкретної суми розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, а вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Посилання скаржника на відсутність у Приведьона В.М. повноважень, апеляційний господарський суд вважає помилковим, оскільки між відповідачем та його представником укладений Договір про надання правничої допомоги №1 від 02.01.2019, який є загальним, а укладена 12.12.2024 Додаткова угода № 67 до вказаного вище Договору лише конкретизує професійну правничу допомогу, яка надавалась чи надається в межах конкретного етапу розгляду конкретної судової справи. Факт укладання такої додаткової угоди в день ухвалення відповідним судом кінцевого судового рішення, не свідчить про відсутність повноважень в представника або про не понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вказує, що до відзиву на позов в суді першої інстанції, на підтвердження повноважень представника відповідача, було додано ордер серії АМ №101734 від 22.04.2024 (т. 1, а. с. 68).

Крім того, апеляційний господарський суд, при наданні оцінки послугам з правничої допомоги також врахував, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).

Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).

Крім того, посилання позивача на те, що матеріалами справи не підтверджено, що адвокат Приведьон М.В. зареєстрований, як самозайнята особа, не можуть бути єдиною та безумовною підставою для відмови в покладенні на позивача, понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції і такий розмір, на думку апеляційного господарського суду, враховує розумну необхідність витрат для цієї справи, поведінку сторін, є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, наданими адвокатом послуг в суді першої інстанції, а також відповідає критеріям розумності, пропорційності та співмірності.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо додаткового рішення, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025 у справі № 906/960/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельника Олексія Миколайовича залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 11.07.2025 у справі № 906/960/24 без змін.

2. Справу № 906/960/24 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "25" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Юрчук М.І.