РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2025Справа № 910/3111/25
За позовом Приватного підприємства "Соловій-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ"

про стягнення 132609,32 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" (далі - відповідач) на користь Приватного підприємства "Соловій-Транс" (далі - позивач) 123033 грн суми основного боргу, 984,29 грн інфляційних втрат, 3859,62 грн пені, 4732,67 грн 36-х % річних за надані позивачем послуги по Договору-заявці №324-008246.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивачем було укладено з відповідачем договір-заяву про надання транспортних експедиційних послуг від 13.11.2024. Під час здійснення перевезення позивачем вантажу виник простій транспортного засобу, відшкодування якого відповідачем було узгоджено між сторонами у переукладеному Договорі-заявці.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

Відповідач заперечуючи проти позову стверджує, що не домовлявся з позивачем про відшкодування останньому вартості простою транспортного засобу, та взагалі вважає, що такий простій виник не з вини відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоленскай» як замовником та Приватним підприємством «Соловій-Транс» як перевізником було узгоджено та підписано Договір-заявку №324-008246 про надання транспортно-експедиційних послуг від 13.11.2024 (далі Договір-заявка) для виконання якої перевізником було надано транспортний засіб VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп Schmitz з д.н.з. НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач, сторонами спочатку було підписано Договір-заяву з умовами, що дата завантаження: 15.11.2024; дата розвантаження: 25.11.2024, вартість перевезення: 65915 грн.

З пояснень позивача вбачається, що 18.11.2024 перевізником було здійснено завантаження вантажу замовника, 19.11.2024 перевізник прибув до Львівської митниці, 20.11.2024 в межах кримінального провадження №0000040 в зоні митного контролю ВМО №4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, що за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Дороша Тараса, 20А, було здійснено огляд транспортних засобів VOLVO BC2038ІІ, причіп Schmitz АА9183ХF працівниками ТУ БЕБ у Львівській області та прийнято рішення про їх вилучення. Вилучені транспортні засоби знаходились в зоні митного контролю ВМО №4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці.

Про зазначені обставини позивачем було скеровано листа 21.11.2024 за вих. №2111/1 до відповідача.

21.11.2024 Личаківським районним судом міста Львова винесено ухвалу про дозвіл на обшук у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9268/24 транспортних засобів марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп Schmitz з д.н.з. НОМЕР_2 , та у якій зазначено наступне:

«Зокрема, проведеним аналізом відомостей з інформаційного ресурсу АСМО «Інспектор» встановлено, що службовими особами ТОВ «Фоленскай» до органів Державної митної служби України подано товаросупровідні документи та митну декларацію ЕК10АА UА67U0 для здійснення митного контролю та оформлення товару в режимі «Експорт» сільськогосподарської продукції сої. З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження 20.11.2024 проведено огляд території відділу митного оформлення №4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, за адресою Львівська область, Львівський р-н, с. Малехів, вул. Дороша Тараса, 20-А, в результаті якого встановлено розташовані в зоні митного контролю автомобіль марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_3 з причепом марки SCHMITZ з д.н.з. НОМЕР_2 , якими відповідно до поданих товаросупровідних документів здійснюють перевезення сільськогосподарської продукції сої, відправником якої є ТОВ «Фоленскай». З метою проведення слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) дій і заходів та прийняття в подальшому необхідних процесуальних рішень, вищевказаний автомобіль з причепом вилучено, згідно протоколу від 20.11.2024».

03.12.2024 Личаківським районним судом міста Львова винесено ухвалу про накладення арешту на майно ПП «Соловій-Транс», а саме транспортний засіб марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп Schmitz з д.н.з. НОМЕР_2 , у справі № 463/10730/24 провадження №1-кс/463/9268/24, шляхом заборони користування, розпоряджання чи відчуження.

12.12.2024 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9268/24 скасовано арешт майна, а саме транспортного засобу марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп Schmitz з д.н.з. НОМЕР_2 , накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2024.

Фактичне припинення простою транспортного засобу марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп Schmitz з д.н.з. НОМЕР_2 відбулось 17.12.2024.

Позивач зазначає, що у зв`язку із ситуацією, що сталась, за домовленістю сторін було переукладено Договір-заявку №324-008246, яку підписано та скріплено печатками уповноважених представниками сторін.

Згідно з переукладеним Договором-заявкою №324-008246 вартість перевезення становить 188948 грн: вартість перевезення 65912 грн, вартість простою транспортних засобів 123036 грн.

Перевізником було продовжено виконання перевезення та доставлено вантаж до місця розвантаження 07.01.2025 відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №б/н від 19.11.2024.

Листом №б/н від 19.11.2024 від 07.01.2025 ТОВ «Фоленскай» до ПП «Соловій-Транс» підтверджено доставлення вантажу та відсутність претензій до перевізника.

Відповідно до п. 2 Договору-заявки №324-008246 оплата по даній заявці здійснюється протягом 5 календарних днів, по отриманню оригіналів документів. Документи які перевізник надсилає на адресу замовника після закінчення перевезення:ТТН (CMR) з відміткою вантажоодержувача, два примірника акту виконання робіт, рахунок.

Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено оплату лише на суму 65915 грн та надав відмову від надання послуг на суму 123036 грн за вих. №04/02-1 від 04.02.2025.

Позивачем було заявлено указаний позов про стягнення з відповідача 123036 грн боргу за Договором-заявкою, а також нараховано 984,29 грн інфляційних втрат, 3859,62 грн пені та 4732,67 грн 36% річних.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що дійсно через арешт автомобіля відповідача стався простій, що зумовило необхідність у переукладенні Договору-заявки де було зазначено нові дати завантаження та розвантаження, а також вказано суму завданих позивачу збитків про простій його транспорту.

При цьому, відповідач вважає, що простій транспорту позивача відбувся не через вину відповідача, а тому, підстави для покладення на відповідача таких витрат відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Крім того, з аналізу ч. 1 ст. 929 ЦК випливає, що за предметом договори транспортного експедирування поділяються на договори з виконання послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, договори з організації виконання таких послуг, а також договори, у яких обов`язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер.

При цьому можливим є укладення різних видів договору транспортного експедирування в залежності від обсягу зобов`язань експедитора. Зокрема, сторони можуть укласти договір про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу, договір про транспортно-експедиційне забезпечення завезення (вивезення) вантажів на станції залізниць, у порти (на пристані) та аеропорти, а також договір про окремі транспортно-експедиційні операції та послуги.

За частиною 1 статті 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем умов Договору-заявки, а саме міжнародною автомобільною накладною (CMR) б/н від 19.11.2024.

Так, сторонами було двічі укладено Договір-заяву, в першій редакції за її умовами завантаження мало б відбутися 15.11.2024, а розвантаження 25.11.2024, вартість перевезення 65915 грн.

Разом з тим, у зв`язку із накладенням арешту на автомобіль позивача у справі №463/10730/24 відбувся простій автотранспорту.

Відповідач не заперечує наведених обставин.

Разом з тим, суд відхиляє твердження відповідача, що він не пов`язаний з подіями які зумовили простій транспорту позивача, враховуючи, що підставою для арешту автомобіля позивача було розслідування щодо господарської діяльності відповідача, що вбачається зі змісту ухвали Личаківським районним судом міста Львова від 21.11.2024 у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9268/24.

Крім того, відповідач підписуючи вдруге Договір-заяву був обізнаний про нові умови договірних зобов`язань, зокрема, щодо вартості перевезення.

За умовами Договору-заявки вартість перевезення становить 188948 грн, з яких перевезення 65912 грн, простій авто 123036 грн.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи наведене, сторони скориставшись своїм правом на власний розсуд укладати умови Договору-заявки зазначили погодили вартість перевезення у сумі 188948 грн.

Відповідач не заперечує факту підписання ним відповідних умов Договору-заявки, а отже на нього покладено обов`язок з оплати послуг перевезення у сумі 188948 грн.

Враховуючи, що відповідачем було сплачено лише 65915 грн, за останнім залишається обов`язок з оплати решти суми у розмірі 12303 грн.

Окрім заявленої суми боргу позивачем ще було нараховано за порушення строків оплати вартості перевезення інфляційні втрати, 36% річних та пеню.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 9 Договору-заявки за несвоєчасну оплату наданих послуг «замовник» сплачує «перевізнику» пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день затримки оплати. «Замовник» за користування грошовими коштами «перевізника» на підставі ст. 625 ЦК України сплачує 36% річних.

Відповідно до п. 2 Договору-заявки оплата по даній заявці здійснюється протягом 5 календарних днів, по отриманню оригіналів документів. Документи які перевізник надсилає на адресу замовника після закінчення перевезення:ТТН (CMR) з відміткою вантажоодержувача, два примірника акту виконання робіт, рахунок.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було направлено відповідачу передбачений умовами п. 2 Договору-заявки перелік документів (опис вкладення у цінний лист та чек від 24.01.2025 №303).

Як вбачається з інформації розміщеної на сайті Укрпошти за пошуковим запитом по трекінгу поштового відправлення №303 відповідач отримав надіслані позивачем документи 28.01.2025.

Таким чином, відповідач мав сплатити грошове зобов`язання за Договором-заявкою у період з 29.01.2025 по 03.02.2025 (включно), враховуючи, що п`ятий день оплати припав на вихідний день (неділя).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, про що вказано у ст. 253 ЦК України.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Разом з тим, позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій за період з 03.02.2025 по 13.03.2025, тобто без урахування наведених вище норм цивільного законодавства.

Суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій та зробив висновок, що з відповідача підлягає стягнення 3761,78 грн пені, 4611,21 грн 36% річних та 984,23 грн інфляційних втрат. У задоволенні 97,75 грн пені та 121,35 грн 36% річних суд відмовляє. На розрахунок інфляційних втрат один день, у даному випадку, не впливає.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог позову.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" (м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 2-А; ідентифікаційний код 44107578) на користь Приватного підприємства "Соловій-Транс" (м. Львів, вул. Промислова, 21, квартира 7; ідентифікаційний код 39052784) 123033 (сто двадцять три тисячі тридцять три) грн боргу, 3761 (три тисячі сімсот шістдесят одну) грн 78 коп. пені, 4611 (чотири тисячі шістсот одинадцять) грн 21 коп. 36% річних, 984 (дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 23 коп. інфляційних втрат та 3023 (три тисячі двадцять три) грн судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків