ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. Справа№ 925/362/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 09.09.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 (повний текст складено 19.06.2025)

у справі №925/362/20 (суддя Г.М. Скиба)

за скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 03.04.2025 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та зобов`язання вчинити певні дії у справі

за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фред Капітал»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспрія насіння»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фред Агро Торговий дім»

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Юлія»

5) Товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро»

6) Фермерського господарства «Первомайське-Д»

7) громадянина Франції ОСОБА_1

про солідарне стягнення 5533386,22 грн заборгованості та санкцій за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі, Банк або стягувач) звернулось до Господарського суду Черкаської області зі скаргою від 03.04.2025 (далі, Скарга) на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3 із такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. (далі, приватний виконавець) щодо непередання на реалізацію належного ОСОБА_1 (далі, боржник у ВП) житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного виконавця передати на реалізацію належне ОСОБА_1 майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за вказаною адресою, на виконання виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Скарга мотивована тим, що 27.03.2025 на направлене стягувачем клопотання від 17.03.2022 вих.№КНО-61.1.3.1/100 про вчинення виконавчих дій з передачі для реалізації на електронних торгах арештованого майна боржника отримано відповідь приватного виконавця від 26.03.2025 вих.№14675 з відомостями про встановлення останнім в ході повторної підготовки до реалізації майна боржника ОСОБА_1 (земельної ділянки загальною площею 0,1 га (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:003:0980 та розташованого на ній житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 ), внесення 30.07.2024 державним реєстратором Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №56069534 вказаного майна, вид обтяження: податкова застава; відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач - Державна податкова служба України (3); можливість відчуження: за погодженням з обтяжувачем; документи, подані для державної реєстрації: інший тип договору, акт опису майна, серія та номер: 227/23-00-13-04-17, виданий 29.07.2024, видавник: Головне управління ДПС у Черкаській області; інший тип договору, рішення про опис майна у податкову заставу, серія та номер: 299/23-00-50-10-019, виданий 17.09.2019, видавник: Головне управління ДПС у Черкаській області. На направлений приватним виконавцем на адресу Головного управління ДПС у Черкаській області запит про надання відомостей про дату і підстави виникнення податкового боргу, його розмір та згоду на реалізацію земельної ділянки загальною площею 0,1 га (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:003:0980 та розташованого на ній житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні (АТ «ПУМБ»), отримано відповідь податкового органу від 21.08.2024 №6213/5/23-00-1304-12 з відмовою у наданні такого дозволу, мотивованою наявністю податкового боргу по платнику податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Відтак, наявність податкової заборгованості та відсутність дозволу Головного управління ДПС у Черкаській області унеможливлюють реалізацію описаного та арештованого приватним виконавцем Чупис Т.П. у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_4 майна боржника ОСОБА_1 , до погашення останнім податкового боргу.

На думку стягувача приватним виконавцем безпідставно застосовано норми статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для отримання згоди від податкового органу на примусову реалізацію майна боржника (оскільки вказана норма регулює порядок звернення стягнення на заставлене майно, яким майно боржника ОСОБА_1 не є, і порядок його реалізації регулюється статтями 50, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження»), що, в свою чергу, призвело до виникнення помилкової підстави для непередання на реалізацію арештованого та описаного майна боржника всупереч норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна від 29.06.2016 №2831/5.

Стягувач наголошує, що пунктом 90.1 статті 90 Податкового кодексу України визначено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону. Враховуючи недостатнє визначення пріоритетності обтяжень нерухомого майна у діючому законодавстві, існує можливість використання методу аналогії закону у даному випадку, який полягає у використанні норм, встановлених нормативно-правовим актом у відносинах, подібних до тих, які мають недостатнє відображення в існуючому законодавстві. Так, згідно з нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені такі поняття, як «пріоритет» - переважне право обтяжувача відносно іншої особи на те ж саме рухоме майно» та «вищий пріоритет» - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж нерухомого майна (ст.2); до публічних обтяжень належать: 1) податкова застава; 2) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця (ст.37); публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п`яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов`язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган (особу) або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону (ст.39). Таким чином, податкова застава не має окремого пріоритету в порівнянні з іншими обтяженнями. Пріоритет податкової застави у випадку його реєстрації в державному реєстрі буде визначатись тільки черговістю його реєстрації (аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного суду від 06.03.2018 у справі №813/4672/16, від 02.11.2022 у справі №916/2016/21, в межах справи №813/4551/17 (адміністративне провадження №К/9901/59536/18/). Такий самий підхід щодо залежності пріоритетності задоволення зареєстрованих прав вимоги на нерухоме майно від черговості їх державної реєстрації містить і Закон України «Про іпотеку» (правові позиції викладені у постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №806/1751/17, від 05.02.2019 у справі №813/1662/13-а, від 07.02.2019 у справі №813/4551/17, від 06.11.2020 у справі №640/658/19).

Отже, як стверджує стягувач, чинне законодавство та існуюча судова практика підтверджують, що відмова приватного виконавця Чупис Т.П. передати на примусову реалізацію майно боржника без згоди органів податкової служби є безпідставною та необґрунтованою.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» від 03.04.2025 (вх.суду №5277/25 від 04.04.2025) на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відмовлено.

Приймаючи вказану ухвалу, суд, пославшись на положення Податкового кодексу України, зазначив, що відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, може відбуватися тільки за згодою контролюючого органу, якої в даному випадку приватному виконавцю надано не було.

Вчинення приватним виконавцем Чупис Т.П. дій щодо майна, яке перебуває у податковій заставі (у даному випадку, з його реалізація), без попередньої згоди податкового органу, матиме наслідком застосування передбаченої законом відповідальності, оскільки під час дії податкової застави ні власник, ні особи, які вважать себе власниками майна, що перебуває у податковій заставі, без дозволу податкового органу не можуть вчиняти дії щодо цього майна, у тому числі і укладення правочинів.

З огляду на викладене судом не встановлено бездіяльності в межах повноважень приватного виконавця Чупис Т.П..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 27.06.2025 через підсистему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20.

Узагальнені доводи апеляційної скарги стягувача зводяться до такого:

- за змістом положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, податкова застава не має окремого пріоритету в порівнянні з іншими обтяженнями. Пріоритет податкової застави у випадку її реєстрації в державному реєстрі буде визначатись тільки черговістю її реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена у ряді постанов Верховного Суду: від 06.03.2018 у справі №813/4672/16, від 07.02.2019 у справі №813/4551/17, від 02.11.2022 у справі №916/2016/21.

Однак, судом першої інстанції у даній справі не враховано, що реєстрація податкової застави в Державному реєстрі речових прав відбулася після реєстрації обтяження нерухомого майна у виконавчому провадженні № 69375010, відкритому за заявою АТ «ПУМБ», та на його користь, а тому необхідно керуватися відповідними нормами чинного законодавства щодо пріоритету задоволення вимог кредиторів;

- у відповідності до п. 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.06.2025 у справі №925/362/20 суд зобов`язав зацікавлену особу (ДПІ) до дня засідання подати до суду документи щодо підтвердження виникнення податкового боргу, все листування з цього питання з Приватним виконавцем Чупис Т.П. та свої пропозиції по суті скарги, інше. Документи, витребувані судом першої інстанції, податковим органом не надано. Отже наявність акту опису, складеного податковим органом, не підтверджена. Суд, утім, не відреагував на даний факт, розгляд Скарги відбувся без витребуваних документів, що на погляд АТ «ПУМБ» не сприяє об`єктивному та повному з`ясуванню взаємовідносин сторін, пріоритетів обтяжень нерухомого майна та недопущення порушень прав третіх осіб;

- перелік інформації та документів для передачі на реалізацію, які зазначені у Порядку реалізації арештованого майна №2831/5, є вичерпним, і він не містить необхідності отримання згоди органів податкової служби для передачі приватним виконавцем на примусову реалізацію на електронному аукціоні арештованого майна боржника.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи проти апеляційної скарги

Приватний виконавець та боржник письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/362/20; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

14.07.2025 матеріали справи №925/362/20 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 26.08.2025.

15.08.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла заява про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 заяву представника Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про участь його у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні, призначеному на 26.08.2025, брала участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представниця Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

Приватний виконавець та боржник у ВП (ОСОБА_1) у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у матеріалах справи містяться довідка про доставку ухвали суду від 17.07.2025 до електронного кабінету приватного виконавця у підсистемі «Електронний суд» та поштове відправлення, що повернулося до суду з адреси боржника з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд у судовому засіданні 26.08.2025 розпочав розгляд апеляційної скарги по суті, заслухавши пояснення представника Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 у розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 оголошено перерву до 09.09.2025.

У судовому засіданні 09.09.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка учасників судового процесу

У судове засідання 09.09.2025 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з`явилася представниця Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

Приватний виконавець та боржник у ВП (ОСОБА_1) у судове засідання знову не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників приватного виконавця та боржника.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 у даній справі, позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволено повністю:

присуджено до солідарного стягнення з відповідачів: ТОВ «Фред Капітал» (вул.Низова, буд.65, м.Шпола, Черкаська область, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий), ТОВ «Аспрія насіння» (Черкаська область, м.Шпола, вул.Слобідська,108, , номер рахунку в банку невідомий), ТОВ «Фред Агро Торговий Дім» (вул.Низова,65, м.Шпола, Черкаська область, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий), ТОВ «Агрофірма Юлія» (Кіровоградська область, м.Мала Виска, вул.Шевченка,60, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий), ФГ «Первомайське - Д» (Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Гаївка, вул. Лісова, 2, , номер рахунку в банку невідомий), ТОВ «Діелсісі Агро» (Черкаська область, м.Шпола, вул.Низова,65, , номер рахунку в банку невідомий), громадянина Франції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», м.Київ, вул.Андріївська,4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 3000000,00 грн заборгованості за кредитом, 973447,48 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 1384288,74 грн пені, 175650,00 грн штрафу за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

присуджено до стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕД КАПІТАЛ» (вул.Низова, буд.65, м.Шпола, Черкаська область, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул.Андріївська,4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аспрія насіння» (Черкаська область, м.Шпола, вул.Слобідська, 108, , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул.Андріївська,4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фред Агро Торговий Дім» (вул.Низова, буд.65, м.Шпола, Черкаська область, ідентифікаційний ) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул. Андріївська, 4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Юлія» (Кіровоградська область, м.Мала Виска, вул.Шевченка,60, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул.Андріївська,4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: Фермерського господарства «Первомайське - Д» (Кіровоградська область, Маловисківський район, с.Гаївка, вул.Лісова,2, , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», м.Київ, вул.Андріївська,4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро» (Черкаська область, м.Шпола, вул.Низова,65, , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (м.Київ, вул. Андріївська, 4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11857,26 грн судового збору;

присуджено до стягнення з відповідача: громадянина Франції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача: Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», м.Київ, вул.Андріївська, 4, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий) 11 857,26 грн судового збору.

14.02.2022 на виконання зазначеного рішення видано відповідні накази.

07.07.2022 та 08.07.2022 Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» в порядку, передбаченому статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. із заявами про відкриття виконавчих проваджень з виконання наказів Господарського суду Черкаської області від 14.02.2022 у справі №925/362/20 (том 8, а.с.19-20).

Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. винесено постанови:

від 08.07.2022 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 (том 8 а.с. 21) з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 14.02.2022 у справі №925/362/20 про солідарне стягнення з громадянина Франції ОСОБА_1 , ТОВ «Фред Капітал», ТОВ «Аспрія Насіння», ТОВ «Фред Агро Торговий Дім», ТОВ «Агрофірма Юлія», ФГ «Первомайське-Д», ТОВ «Діелсісі Агро» на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 3000000,00 грн заборгованості за кредитом, 973447,48 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 384 288,74 грн пені, 175 650,00 грн штрафу за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

від 13.07.2022 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 (том 8, а.с. 22-23) з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 14.02.2022 у справі №925/362/20 про стягнення з громадянина Франції ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 11 857,26 грн судового збору;

від 12.08.2022 про опис та арешт майна (коштів) боржника у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_4, а саме: житлового будинку загальною площею 169,6 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:003:0980, на якій він розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 8, а.с.26-28).

Накази суду у справі №925/362/20 тривалий час знаходяться на виконанні.

Як вбачається із долучених до Скарги документів, 17.03.2025 стягувач (Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк») звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. із клопотанням №КНО-61.1.3.1/184 (том 10, а.с. 147) про вчинення виконавчих дій, а саме: передачі для реалізації на електронний торгах арештованого майна боржника, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 : житлового будинку загальною площею 169,6 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га (на якій він розташований) з кадастровим номером :01:003:0980.

19.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. на адресу Головного управління ДПС у Черкаській області направлено вимогу №12953 (том 11, а.с. 83) про надання відомостей про дату та підстави виникнення податкового боргу, його розмір та згоду на реалізацію житлового будинку загальною площею 169,6 кв.м та земельної ділянки площею 0,1 га (на якій він розташований) з кадастровим номером :01:003:0980, належних ОСОБА_1 , для задоволення вимог стягувача Акціонерного товариства «ПУМБ» у виконавчому провадженні.

21.03.2025 Головним управлінням ДПС у Черкаській області на адресу приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. направлено відповідь №1847/5/23-00-13-02-12 (том 11, а.с.84) з відомостями про те, що:

за даними ІКС «Податковий блок» станом на 21.03.2025 у платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг по орендній платі з фізичних осіб (код платежу 18010900) в сумі 1663713,80 грн, який виник відповідно до податкових повідомлень-рішень (форма 'Ф') від 01.07.2019 №-2301 на суму 242662,86 грн, від 17.09.2019 №014855033 на суму 500,00 грн, від 17.09.2019 № на суму 23766,29 грн, від 06.02.2020 №25852-5033-2301 на суму 245285,97 грн, від 15.03.2021 №58268-2403-2301 на суму 245285,97 грн, від 20.09.2022 №-2301 на суму 269814,57 грн, від 22.06.2023 №6-2301-ГФ022110 на суму 310286,76 грн, від 26.08.2024 №-2301-ГФ0022110 на суму 326111,38 грн;

у зв`язку із наявністю податкового боргу майно платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перебуває у податковій заставі, тому у Головного управління ДПС у Черкаській області відсутні підстави для надання згоди щодо реалізації земельної ділянки загальною площею 0,1 га (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:003:0980 та житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на вказаній земельній ділянці, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

Головне управління ДПС у Черкаській області може надати згоду на реалізацію даного майна лише за умови спрямування коштів від його реалізації в рахунок погашення податкового боргу.

26.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. на адресу стягувача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» направлено відповідь №14675 (том 11, а.с.24) з відомостями про те, що наявність податкової заборгованості та відсутність дозволу Головного управління ДПС у Черкаській області унеможливлюють реалізацію описаного та арештованого приватним виконавцем Чупис Т.П. у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_4 майна боржника ОСОБА_1 , до погашення останнім податкового боргу.

04.04.2025 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до Господарського суду Черкаської області зі Скаргою від 03.04.2025 №КНО-61.1.3.1/112 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3 щодо непередання на реалізацію належного ОСОБА_1 житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 та проханням зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. передати на реалізацію належне ОСОБА_1 майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за вказаною адресою, на виконання виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_3.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, оцінка аргументів учасників справи

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, враховуючи таке.

Частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Аналогічне положення закріплено в частині 1 статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», законодавець урегулював, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо наявна письмова згода заставодержателя.

Згідно із положеннями Податкового кодексу України:

14.1.155. податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави;

п.87.2 статті 87. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

п.88.1 статті 88. З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу;

п.88.2 статті 88. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення;

п.89.1 статті 89. Право податкової застави виникає: 89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

п.89.2 статті 89. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому;

п.89.3 статті 89. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу;

п.89.5 статті 89. У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно. У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом;

п.89.8 статті 89. Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі;

п.90.1 статті 90. Пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону;

п.92.1 статті 92. Платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди;

п.93.1 статті 93. Майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: 93.1.1. отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; 93.1.2. визнання податкового боргу безнадійним; 93.1.3. набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; 93.1.4. отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; 93.1.6. отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

п.93.4 статті 93. У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

п.95.1 статті 95. Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Механізм застосування податкової застави податковими органами визначений Порядком застосування податкової застави податковими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586, відповідно до якого:

п.2 розд.І. Дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування відповідно до Кодексу або податкових законів, і на яких покладено обов`язок із сплати податків, зборів, платежів згідно з Кодексом;

п.4 розд.І. З метою забезпечення виконання платником податків обов`язків, визначених Кодексом, майно такого платника податків у випадках, встановлених Кодексом, передається у податкову заставу;

п.5 розд.І. Право податкової застави виникає згідно з Кодексом та не потребує письмового оформлення;

п.7 розд.І. Право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної податковим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

п.8 розд.І. День виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства;

п.9 розд.І. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому;

п.1 розд.ІІ. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг;

п.2 роз.ІІ. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна;

п.1 розд.ІV. Податковий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна;

п.2 розд.ІV. Така реєстрація здійснюється, зокрема, щодо нерухомого майна - відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наказу Міністерства юстиції України від 21 листопада 2016 року №3276/5 «Про затвердження Вимог до оформлення заяв та рішень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 листопада 2016 року за №1504/29634;

п.1 розд.V. Платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою податкового органу, а також у разі, якщо податковий орган впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди;

п.1 розд.VІ. У випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості за наявності згоди іпотекодержателя (крім випадків, встановлених Законом України «Про іпотеку») або контролюючого органу (для податкової застави), у тому числі на відчуження або передачу на іншому речовому праві, поділ, об`єднання нерухомого майна або виділ частки з такого майна - у разі якщо обтяженням є іпотека, заборона відчуження, накладена у зв`язку з укладенням іпотечного договору, або податкова застава. Згода контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, не вимагається у випадку, передбаченому пунктом 92.4 статті 92 Податкового кодексу України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, арешт на майно боржника ОСОБА_1 (житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1) накладено приватним виконавцем Чупис Т.П. в ході примусового виконання рішення суду в межах виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість право податкової застави контролюючого органу виникає в момент виникнення податкового боргу платника податків за узгодженими податковими зобов`язаннями. Податкове зобов`язання узгоджується при подачі платником податку декларацій (уточнюючих розрахунків) через отримане податкове повідомлення-рішення. Відповідно до п.89.8 статті 89 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Пунктом 90.1 статті 90 Податкового кодексу України визначено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону. Законом, дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, - є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з указаним Законом обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Податкова застава від звичайної відрізняється тим, що з`являється після невиконання зобов`язання, зокрема із сплати податків, штрафу, пені; кредитором є держава, яку представляє ДПС в особі податкового керуючого. Договору чи й згоди юридичної/фізичної осіб - платників податків на таку заставу не вимагається. Податкова застава є обов`язковою, не потребує письмового оформлення й виникає не через договірні відносини, а через пряму норму закону - п.88.2 стаття 88 Податкового кодексу України (абсолютні правовідносини за законом).

Реалізація майна з податковою заставою, яка по суті є обмеженням на розпорядження таким майном, у виконавчому провадженні здійснюється державним/приватним виконавцем з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та податкової застави, із врахуванням прав та обов`язків платника податків та податкового органу.

Так, приватним виконавцем Чупис Т.П. в ході підготовки до реалізації нерухомого майна, належного боржнику ОСОБА_1 (житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1) встановлено наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 30.07.2024 за №56069534 про державну реєстрацію обтяження - податкової застави, внесеної на підставі рішення Головного управління ДПС у Черкаській області про опис майна у податкову заставу від 17.09.2019 №299/23-00-50-10-019 та акту опису майна від 29.07.2024 №227/23-00-13-04-17.

Податковим кодексом України унормовано, що відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, може відбуватися тільки за згодою контролюючого органу (стаття 92); що з дня отримання згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу, майно платника податків звільняється з податкової застави (п.93.1.6. статті 93).

На вимоги приватного виконавця від 13.08.2024 №46928 та від 19.03.2025 №12953 (том 11, а.с.80-84) Головним управлінням ДПС у Черкаській області направлено відповіді від 21.08.2024 №6213/5/23-00-13-04-12 та від 21.03.2025 №1847/5/23-00-13-02-12 з відмовою у наданні згоди контролюючого органу на відчуження майна платника податків ОСОБА_1, що перебуває у податковій заставі, мотивовані наявністю облікованого за даними «Податковий блок» станом на 21.03.2025 за платником податків ОСОБА_1 податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб в сумі 1663713,80 грн, який виник відповідно до податкових повідомлень-рішень (форма 'Ф') від 01.07.2019 №-2301 на суму 242662,86 грн, від 17.09.2019 №014855033 на суму 500,00 грн, від 17.09.2019 № на суму 23766,29 грн, від 06.02.2020 №25852-5033-2301 на суму 245285,97 грн, від 15.03.2021 №58268-2403-2301 на суму 245285,97 грн, від 20.09.2022 №-2301 на суму 269814,57 грн, від 22.06.2023 №6-2301-ГФ022110 на суму 310286,76 грн, від 26.08.2024 №-2301-ГФ0022110 на суму 326111,38 грн. Одночасно податковий орган зазначив, що надання згоди на реалізацію вказаного обтяженого заставою нерухомого майна боржника можливе лише за умови спрямування коштів від його реалізації в рахунок погашення податкового боргу.

Порядок узгодження продажу нерухомого майна платника, що перебуває в податковій заставі, може включати отримання згоди податкового органу на продаж, а також передачу коштів, отриманих від продажу, для погашення податкового боргу, що не суперечить податковому законодавству.

Суд звертає увагу, що виключною підставою для звільнення майна платника податків з податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів - є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1 статті 93 Податкового кодексу України (зокрема: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу). Проте доказів, які б підтверджували настання подій, зазначених у статті 93 Податкового кодексу України скаржником не надано.

Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд, вчинення приватним виконавцем Чупис Т.П. дій щодо майна, яке перебуває у податковій заставі (у даному випадку, з його реалізація), без попередньої згоди податкового органу, матиме наслідком застосування передбаченої законом відповідальності, оскільки під час дії податкової застави ні власник, ні особи, які вважать себе власниками майна, що перебуває у податковій заставі, без дозволу податкового органу не можуть вчиняти дії щодо цього майна, у тому числі і укладення правочинів.

Про можливість відчуження об`єкту податкової застави лише за погодженням з обтяжувачем зазначено і в долученій стягувачем до Скарги довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №419736813 від 26.032025.

Крім того, як доцільно наголосив суд першої інстанції, норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містять застереження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно у разі наявності зареєстрованих обтяжень речових прав (зокрема, податкової застави) на таке майно. Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 та пункту 5 частини 4 статті 24 вказаного Закону зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно без наявності згоди контролюючого органу (для податкової застави) на відчуження нерухомого майна є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Стягувач як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі посилається на практику Верховного Суду в подібних, за його твердженнями, правовідносинах, зокрема, що стосується питання визначення пріоритетності обтяжень в залежності від черговості їх реєстрації.

Однак, суд критично оцінює доводи і обґрунтування скаржника щодо пріоритету банку (як кредитора за цивільним позовом) на продаж майна боржника у виконавчому провадженні з посиланням на запропоновану ним практику судів, - оскільки обставини справ (№813/4672/16, №916/2016/21, №806/1751/17, №813/1662/13-а, №813/4551/17, №640/658/19), правові висновки Верховного Суду в яких стягувач просить застосувати за аналогією права до спірних правовідносин, - не є тотожними із обставинами даної справи.

Зокрема, у господарській справі №916/2016/21 Верховний Суд сформував висновок щодо пріоритетності обтяжень у правовідносинах з предметом спору про припинення податкової застави за позовом власника майна, який придбав на електронних торгах нерухоме майно, що перебувало в податковій заставі. Питання необхідності отримання приватним виконавцем згоди контролюючого органу на відчуження об`єкту податкової застави в межах виконавчого провадження у даній справі не досліджувалось.

Стосовно неподання ГУ ДПС у Черкаській області до матеріалів справи документів на підтвердження виникнення податкового боргу, то суд зазначає, що наразі суд не досліджує питання правомірності виникнення податкової застави, а оцінює дії приватного виконавця з точки зору їх відповідності нормам чинного законодавства, яке регламентує порядок виконання судових рішень.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Факт наявної податкової застави підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

У зв`язку з викладеним суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє як такі, що підміняють і нівелюють пріоритет застосування спеціальної норми права - Податкового кодексу України (стосовно податкової застави) над загальною нормою права - Закону України «Про виконавче провадження» (стосовно арешту майна у виконавчому провадженні) доводи скаржника про те, що відмова приватного виконавця Чупис Т.П. передати на примусову реалізацію майно боржника без згоди податкового органу є безпідставною та необґрунтованою.

З огляду на викладене у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відсутні правові підстави для передачі на реалізацію належного ОСОБА_1 майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний №57, місцезнаходженням якого є АДРЕСА_1, та земельну ділянку кадастровий №:01:003:0980, площею 0,1 га за вказаною адресою, у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3, та судом не встановлено бездіяльності в межах повноважень приватного виконавця.

З огляду на встановлені судом обставини, у задоволенні Скарги слід відмовити з мотивів необґрунтованості та недоведеності вимог заявником.

Стосовно решти доводів скаржника, то колегією суддів вони взяті до уваги, однак такі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду в даній справі.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

Судом апеляційної інстанції при ухваленні даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам учасників справи із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене у сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях суду першої інстанції порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.06.2025 у справі №925/362/20 залишити без змін.

Матеріали справи №925/362/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у статтях 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.09.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко