ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа№ 910/14690/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - не з`явилися;

відповідача 1 - не з`явилися;

відповідача 2 - Анісової О.І.;

відповідача 3 - Анісової О.І.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025

у справі №910/14690/24 (суддя - Щербаков С.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперокс";

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн";

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Груп" (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперокс"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент", в якому просило суд:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперокс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" заборгованість за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 у розмірі 2815100,39 грн, з яких: 2067629,47 грн - заборгованість по тілу кредиту, 747470,92 грн - заборгованість по відсотках;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперокс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" заборгованість за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 у розмірі 2815100,39 грн, з яких: 2067629,47 грн - заборгованість по тілу кредиту, 747470,92 грн - заборгованість по відсотках.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 та враховуючи, що зобов`язання відповідача-1 були забезпечені порукою і заставою, позивач вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 відкрито провадження у справі №910/14690/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 (повне рішення складене 04.07.2025) у справі №910/14690/24 позов Акціонерного товариства "Кредобанк" задоволено повністю, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперокс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" на користь позивача 2067629,47 грн заборгованості по тілу кредиту та 747470,92 грн заборгованості по відсотках.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, згідно яких просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги (які є ідентичними за змістом) мотивовані тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та порушено приписи процесуального права.

Основними аргументами апеляційних скарг є наступне:

- при дослідженні обставин існування договорів поруки і оцінці обґрунтованості вимог позивача до відповідачів-2, 3 судом першої інстанції допущено грубе порушення вимог ст. ст. 73, 76-79, 91 ГПК України. Суд встановивши відсутність оригіналу договорів поруки, про існування якого стверджує позивач, а також про укладення якого заперечують відповідачі-2, 3, в порушення стандартів доказування у господарському процесі, безпідставно та необґрунтовано встановив факт укладення неіснуючого договору поруки та стягнув на його виконання з відповідачів-2, 3 солідарно з відповідачем-1 грошові кошти;

- судом невірно застосовано до спірних правовідносин приписи ст. ст. 546, 547, 638-640, 1050, 625 ЦК України, а також проігноровані умови укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019, що призвело до необґрунтованого задоволення позовних вимог. Спірним договором овердрафту чітко визначений строк кредитування, яким є строк остаточного повернення кредиту - 30.04.2022. Відтак, у випадку не повернення позичальником суми кредиту у вказаний строк, на суму кредиту нараховуються проценти, встановлені п. 2.2 договору, виключно за період до 30.04.2022, а з 01.05.2022 до позичальника застосовуються заходи відповідальності у вигляді відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, що нараховуються на суму овердрафту (що узгоджується з правовою позицією наведеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/22, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16). Одночасно згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, не зважаючи на формальне виникнення у позивача права на нарахування відсотків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на суму кредиту не поверненого протягом строку кредитування (до 30.04.2022) відповідач-1 звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України;

- судом невірно розраховано основну суму заборгованості, оскільки позивач неправомірно зарахував сплачені відповідачем-1 кошти у розмірі 460831,37 грн в рахунок погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, нарахованих починаючи з квітня 2022 року, а не в рахунок погашення основної суми заборгованості (кредиту).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 апеляційні скарги у справі №910/14690/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/14690/24, справу призначено до розгляду на 16.09.2025, встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

05.08.2025 до суду від Акціонерного товариства "Кредобанк" надійшов відзив на апеляційні скарги, згідно якого позивач заперечує проти доводів апеляційних скарг, просить суд залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Позивач зауважує, що наявними матеріалами справи підтверджується факт укладення договорів поруки. Зокрема, у договорі №5 про внесення змін до договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 сторони передбачили, що у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором третіми особами надаються наступні види забезпечення: порука Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн", що буде оформлена не пізніше ніж до 31.12.2021. Також до матеріалів справи долучено рішення №2 одноособових учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" щодо укладення договору поруки за овердрафтом №77, а також довідки вказаних товариств, якими підтверджено, що генеральним директором товариств є ОСОБА_1., який підписав договори поруки від імені поручителів. При цьому, до моменту звернення позивача до суду поручителі не висували жодних заперечень щодо дійсності поруки.

В спростування тверджень апелянтів щодо нарахування процентів після закінчення дії договору овердрафту позивач стверджує, що умовами договору сторони погодили сплату процентів за договором до моменту повернення овердрафту.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперокс" не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

11.08.2025 представниця скаржника подала додаткові пояснення у справі, у відповідності до яких заперечує проти відзиву на апеляційні скарги та вказує, що відсутність оригіналів договорів поруки унеможливлює встановлення та доведення належності підписів на копіях документів керівникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн", що спростовує їх доказову силу.

На електронну адресу суду 04.09.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" про участь у судовому засіданні 16.09.2025 у справі №910/14690/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

16.09.2025 до суду від Акціонерного товариства "Кредобанк" надійшла заява, згідно якої позивач просить суд здійснювати розгляд справи без участі його представника, з урахуванням документів та пояснень, що наявні в матеріалах справи.

У судове засідання 16.09.2025, яке відбулося в режимі відеоконференції, з`явився представник скаржників, натомість представник відповідача-1 не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Представник позивача вказав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача-1.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, а також на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності представника відповідача-1 за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Як встановлено матеріалами справи, 18.09.2019 між Акціонерним товариством "Кредобанк" (далі-банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп", найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Груп", а в подальшому на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперокс" (позичальник) укладено договір №77 про надання овердрафту, умовами якого передбачено, що банк зобов`язується, при відсутності/ недостатності коштів на визначеному цим договором поточному рахунку позичальника, надалі поточний рахунок, надати позичальнику, в межах встановленого, у розмірі та на умовах обумовлених договором ліміту заборгованості по овердрафту, кредит у формі овердрафту, надалі кредит або овердрафт, тобто надання у власність позичальника грошові кошти у національній валюті, шляхом дебетування поточного рахунку за рахунок кредитних коштів банку на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку, для оплати визначених договором розрахункових документів, а позичальник зобов`язується повернути овердрафт і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до розділу 2 договору, банк надає позичальнику овердрафт, а позичальник приймає його на наступних умовах, зокрема:

2.1. ліміт заборгованості по овердрафту - 8500000 грн;

2.2. Процентна ставка: річна процентна ставка встановлюється в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника (строку використання овердрафту), а саме: 21,5 % річних - від 1 до 3 днів; 22,0 % річних - від 4 до 7 днів; 22,5 % річних - від 8 до 15 днів; 23,0 % річних - від 16 до 30 днів; 23,5 % річних - від 31 до 45 днів; 24,0 % річних - від 46 до 60 днів; 24,0 % річних - від 61 дня.

2.4. Термін остаточного повернення овердрафту - 17.09.2020.

Згідно п. 3.2. договору, проценти за користуванням овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт /360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 (триста шістдесят) днів у році) за ставкою, визначеною у п. 2.2 цього договору з урахуванням строку користуванням овердрафтом, з дня видачі овердрафту до дня повернення овердрафту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. У випадку надання і погашення овердрафту протягом одного операційного дня, проценти не нараховуються.

Пунктом 4.1. договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені договором та/ або додатками до нього.

За умовами п. 4.6. договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступній черговості: сума перевищення діючого ліміту заборгованості по овердрафту; прострочені платежі по сплаті комісій за користування овердрафтом; прострочені платежі по сплаті процентів за користування овердрафтом; строкові платежі по сплаті нарахованих комісій за користування овердрафтом, термін сплати яких наступає в поточному місяці; строкові платежі по сплаті нарахованих процентів за користування овердрафтом, термін сплати яких наступив в момент надходження коштів; проценти за користування овердрафтом, термін сплати яких наступає в поточному місяці; пеня, штрафи та інші види неустойки по овердрафту; строкові платежі по поверненню овердрафту (основного боргу). У випадку надходження від позичальника коштів з призначенням платежу, яке порушує встановлений цим договором порядок погашення заборгованості, банк проводить погашення заборгованості позичальника відповідно до положень цього пункту, незалежно від вказаного позичальником призначення платежу. Банк має право самостійно, або на підставі клопотання позичальника, змінити встановлену черговість погашення заборгованості за цим договором, та письмово довести про це до відома позичальника за 10 (десять) календарних днів до запровадження такої зміни.

Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (п. 10.1. договору).

В подальшому між позивачем та відповідачем-1 було укладено ряд договорів яким вносилися зміни до договору №77 про надання овердрафту від 18.09.2019, а саме: договір №1 від 11.03.2020; договір №2 від 17.04.2020; договір №3 від 27.05.2020; договір №4 від 03.08.2020; договір №1 від 17.09.2020; договір №2 від 27.10.2020; договір №3 від 30.11.2020; договір №5 від 30.11.2021.

Так, договором №2 від 17.04.2020 про внесення змін і доповнень до договору №77 про надання овердрафту від 18.09.2019 сторонами, крім іншого, було внесена зміни до п. 2.2. договору, виклавши його наступним чином: починаючи з 01.11.2020 встановлюється процентна ставка в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника (строку використання овердрафту), а саме: 14,0 % річних - від 1 до 3 днів; 14,5 % річних - від 4 до 7 днів; 15,0 % річних - від 8 до 15 днів; 15,0 % річних - від 16 до 30 днів; 15,0 % річних - від 31 до 45 днів; 15,0 % річних - від 46 до 60 днів; 15,0 % річних - від 61 дня.

30.11.2021 між Акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" було укладено договір №5 про внесення зміни до договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019, яким змінено терміни остаточного повернення овердрафту до 30.04.2022.

Окрім того вказаним договором про внесення змін п. 2.7 договору овердрафту доповнено пп. 2.7.5 договору, згідно якого у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором третіми особами надаються наступні види забезпечення:

1. Порука Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал ФМ" (), що буде оформлена не пізніше ніж до 31.12.2021;

2. Порука Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" (), що буде оформлена не пізніше ніж до 31.12.2021;

15.12.2021 між Акціонерним товариством "Кредобанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" (далі - боржник) зобов`язання в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019, укладеним між боржником та кредитором (далі - кредитний договір).

Відповідно до вищевказаного кредитного договору боржнику кредитором надаються кредити на наступних умовах:

1.1.1. Максимальний ліміт заборгованості по овердрафту - 8500000 грн;

1.1.2. Дата остаточного повернення овердрафту - 30.04.2022.

1.1.3. Розмір процентної ставки становить - 15,0 % річних.

Також 15.12.2021 між Акціонерним товариством "Кредобанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" (далі - боржник) зобов`язання в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019, укладеним між боржником та кредитором (далі - кредитний договір).

Відповідно до вищевказаного кредитного договору боржнику кредитором надаються кредити на наступних умовах:

1.1.1. Максимальний ліміт заборгованості по овердрафту - 8500000 грн;

1.1.2. Дата остаточного повернення овердрафту - 30.04.2022.

1.1.3. Розмір процентної ставки становить - 15,0 % річних.

Колегією суддів встановлено, що наведені договори поруки ідентичні за змістом.

Згідно п. 2.1. та п. 2.2. договорів поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

За умовами п. 2.6. договорів, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, поручитель своїм підписом на цьому договорі підтверджує, що як поручитель він несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань боржника, а також за будь-якого іншого боржника, в разі пред`явлення боргу/заміни боржника на підставі або у зв`язку з кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2 договорів поруки поручитель своїм підписом на договорі підтверджує, що він ознайомився та зрозумів умови кредитного договору, та не має зауважень чи заперечень щодо його змісту.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до повного його виконання. Порука за цим договором припиняється після спливу трирічного строку, який відлічується від дня настання строку виконання забезпеченого цією порукою зобов`язання/зобов`язань за кредитним договором згідно з умовами кредитного договору або з дня настання зміненого строку виконання забезпеченого такою порукою зобов`язання/зобов`язань (п. п. 4.6, 4.7 договорів).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8500000 грн, що підтверджується випискою по особовим рахункам за період з 18.09.2019 по 03.10.2024.

У свою чергу, позичальник свої зобов`язання за договором в частині повернення суми кредиту належним чином не виконав, грошові кошти згідно умов договору не повернув, внаслідок чого за відповідачем-1 утворилась заборгованість у розмірі 2067629,47 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань та неповернення коштів у зазначені в договорі строки, позивач направив позичальнику повідомлення №85-231023МВП-1 від 23.10.2023, в якому вимагав повернути всю суму заборгованості за договором у розмірі 2579112,82 грн.

Також позивачем на адреси відповідачів направлялись досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 09.10.2023 №85-091023МВП-1, №85-091023МВП-2 та №85-091023МВП-3, в яких позивач вимагав повернути всю суму заборгованості у розмірі 2579112,82 грн, що підтверджується описами вкладення у цінний лист та копіями фіскальних чеків.

Листами №1210/2023 від 12.10.2023 та №20/11/23-1 від 20.11.2023 відповідач-1 надав відповідь на вищезазначені вимоги позивача, в яких зазначив, що в разі перерахунку банком сплачених відсотків в рахунок погашення заборгованості за договором овердрафту у Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" відсутня заборгованість перед Акціонерним товариством "Кредобанк".

Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2067629,47 грн та 747470,92 грн заборгованості по відсоткам.

Задовольняючі позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором овердрафту №77 від 18.09.2019 щодо своєчасного погашення кредиту, та невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн", як поручителями Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп", зобов`язань за вказаним договором, що забезпечені договорами поруки від 15.12.2021.

З такими висновками Господарського суду міста Києва погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За статтею 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, укладений між Акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперокс" договір №77 від 18.09.2019 є кредитним договором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем-1 виникли цивільні права та обов`язки внаслідок укладання договору овердрафту №77 від 18.09.2019.

Вказаний договір підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень. Жодних повідомлень щодо незгоди із умовами надання грошових коштів від відповідача-1 не надходило.

Факт видачі кредиту у розмірі 8500000 грн підтверджується матеріалами справи (банківською випискою позивача) та не заперечується відповідачем-1, що відповідно свідчить про належне виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором овердрафту.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено судом, згідно договору №5 від 30.11.2021 про внесення змін до договору надання овердрафту термін остаточного повернення овердрафту - 30.04.2022. Отже, строк повернення кредитних коштів є таким, що настав.

23.10.2023 позивачем на адресу відповідача-1 направлялось повідомлення про повернення заборгованості за договором у розмірі 2579112, 82 грн.

Також позивачем було направлено на адреси відповідачів-2, 3, як поручителям за кредитним договором, досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, в яких позивач вимагав повернути всю суму заборгованості у розмірі 2579112,82 грн.

Проте, після отримання претензії відповідач-1 не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, будь-яких належних та допустимих доказів повернення позивачу кредиту, відповідачем-1 суду не надано.

Згідно банківської виписки, сформованої 03.10.2024, та наданого позивачем розрахунку заборгованості, непогашена сума кредиту станом на 03.10.2024 становила 2067629,47 грн.

Колегія суддів зауважує, що згідно сталої практики суду касаційної інстанції виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 у справі №910/16143/18, від 26.02.2020 у справі №911/1348/16, від 19.11.2020 у справі №910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі №381/1647/21, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц).

З огляду на це надані позивачем банківські виписки, згенеровані автоматизованою системою банку, є належним та допустимим доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (подібний висновок наведено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі №712/4821/16-ц). При цьому, слід зауважити, що відповідачами не надано жодних доказів в спростування інформації, що міститься в банківських виписках з рахунку відповідача-1, як і не надано доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Північний апеляційний господарський суд здійснивши арифметичну перевірку наданих позивачем розрахунків основної заборгованості по кредиту у розмірі 2067629,47 грн, погоджується з висновками місцевого господарського суду про їх обґрунтованість, відтак вимога про їх стягнення з відповдіача-1 є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем процентів за договором овердрафту у розмірі 747470,92 грн, колегія суддів встановила наступне.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом позивач посилається на те, що у договорі овердрафту сторонами було встановлено, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів.

У свою чергу скаржники заперечують щодо такого нарахування вказуючи, що оскільки строк кредитування визначено до 30.04.2022, то і проценти за користування кредитом мають нараховуватися виключно до 30.04.2022, а з 01.05.2022 до позичальника застосовуються заходи відповідальності у вигляді відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, що нараховуються на суму овердрафту. У той же час згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нараховані проценти мають бути списані банком.

З цього приводу суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (п. п. 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи ч. ч. 2 та 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України.

Північний апеляційний господарський суд вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17.

Як слідує з матеріалів справи, згідно п. 2.2. договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 процентна ставка: річна процентна ставка встановлюється в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника (строку використання овердрафту), а саме: 21,5 % річних - від 1 до 3 днів; 22,0 % річних - від 4 до 7 днів; 22,5 % річних - від 8 до 15 днів; 23,0 % річних - від 16 до 30 днів; 23,5 % річних - від 31 до 45 днів; 24,0 % річних - від 46 до 60 днів; 24,0 % річних - від 61 дня.

В подальшому, договором №2 від 27.10.2020 про внесення змін до договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 сторонами було внесено зміни до п. 2.2. договору щодо процентної ставки, виклавши його наступним чином: починаючи з 01.11.2020 встановлюється процентна ставка в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника (строку використання овердрафту), а саме: 14,0 % річних - від 1 до 3 днів; 14,5 % річних - від 4 до 7 днів; 15,0 % річних - від 8 до 15 днів; 15,0 % річних - від 16 до 30 днів; 15,0 % річних - від 31 до 45 днів; 15,0 % річних - від 46 до 60 днів; 15,0 % річних - від 61 дня.

Згідно п. 3.2. договору овердрафту, проценти за користуванням овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт /360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 (триста шістдесят) днів у році) за ставкою, визначеною у п. 2.2 цього договору з урахуванням строку користуванням овердрафтом, з дня видачі овердрафту до дня повернення овердрафту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. У випадку надання і погашення овердрафту протягом одного операційного дня, проценти не нараховуються.

Отже, за умовами договору сторони погодили сплату процентів за неправомірне користування грошовими коштами після настання строку його погашення, відповідні проценти мають сплачуватися позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. Після закінчення строку кредитування (30.04.2022) позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 15% річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з п. п. 3.2, 2.2 договору овердрафту.

З наведеного слідує, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. Установивши зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів у розмірі 747470,92 грн.

При цьому є безпідставними покликання скаржників на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення), оскільки дослідивши умови спірного договору овердрафту та наданий позивачем розрахунок заборгованості колегія суддів встановила, що за період непогашення ліміту коштів на суму 4067629,47 грн на дату квітень 2020 року нараховано відсотки, які були розтерміновані до оплати першого платежу у квітні 2022 року. Тобто, нарахування позивачем відсотків на суму овердрафту, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, здійснювалося за період до 24.02.2022, що виключає можливість застосування у даному випадку приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З огляду на викладене вище не знайшли свого підтвердження доводи скаржників стосовно неправомірного, на їх думку, зарахування позивачем сплачених відповідачем-1 коштів у розмірі 460831,37 грн в рахунок погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, нарахованих починаючи з квітня 2022 року, а не в рахунок погашення основної суми заборгованості (кредиту). При цьому умовами договору (п. 4.6) сторонами визначено черговість погашення заборгованості, яка була дотримана позивачем.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач звернувся про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою та порукою.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до приписів ст. 555 ЦК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі; якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Судом встановлено, що 15.12.2021 для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 між Акціонерним товариством "Кредобанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн", Товариством з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" укладено договори поруки, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарні із позичальником боржники.

У відповідності до п. п. 4.6, 4.7 договорів, договори поруки вступають в дію з моменту його підписання сторонами та діють до повного його виконання. Порука за цим договором припиняється після спливу трирічного строку, який відлічується від дня настання строку виконання забезпеченого цією порукою зобов`язання/зобов`язань за кредитним договором згідно з умовами кредитного договору або з дня настання зміненого строку виконання забезпеченого такою порукою зобов`язання/зобов`язань

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору овердрафту №77 від 18.09.2019, банк 09.10.2023 направив поручителям вимоги про виконання зобов`язань за договорами поруки, в яких просив поручителів погасити існуючу заборгованість позичальника та здійснити повне погашення кредиту в загальній сумі 2579112,82 грн.

Відповідей на вимоги банком отримано не було, заборгованість не погашено. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У той же час відповідачі-2, 3 заперечують проти наявності підстав для солідарного стягнення з них заборгованості за договором овердрафту, вказуючи, що вони не укладали договорів поруки, тоді як позивачем не надано його оригіналу.

Надаючи оцінку наведеним доводам скаржників колегія суддів встановила наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №906/521/20).

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №385/344/16-ц.

За змістом ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Заперечуючи проти позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" посилаються на те, що їм стало відомо про існування договорів поруки лише після звернення позивача до суду з даним позовом, а отже вказані договори ними не підписувалися та є неукладеними.

В підтвердження доказів щодо укладення між банком та відповідачами-2, 3 договорів поруки позивачем надано суду:

- копії договорів поруки;

- рішення №2 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал фасіліті менеджмент" від 13.12.2021, які підписано п. Сильвія-Красонь-Копаніаж, яка володіє 100% статутного фонду товариств;

- довідки №4 від 15.12.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та №20 від 15.12.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент", якими підтверджено що генеральним директором вказаних товариств є ОСОБА_1 , який підписав договори поруки від імені відовідача-2 та відповідача-3.

Зважаючи на заперечення відповідачів-2, 3 щодо укладення договорів поруки, господарський суд ухвалою від 23.01.2025 зобов`язав позивача надати для огляду оригінали вказаних договорів.

На виконання вимог ухвали суду 02.04.2025 Акціонерним товариством "Кредобанк" було надано довідку №85-7679/25 від 01.04.2025, згідно якої повідомлено, що за результатами проведеної перевірки матеріалів кредитної справи по договору №77 про надання овердрафту укладеного 18.09.2019 між Акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" встановлено відсутність в архівах банку оригіналів договору поруки від 15.12.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та договору поруки від 15.12.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент". Водночас відмічено, що в електронному архіві банку зберігаються копії зазначених документів, що містять печатки та підписи сторін.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (ст. ст. 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до положень ст. 78 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №917/483/19.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Колегія суддів також зазначає, що у п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Враховуючи стандарт доказування "вірогідності доказів" колегія суддів зазначає, що надані банком: - копії договорів поруки від 15.12.2021, які підписані генеральним директором товариств ОСОБА_1 та представником банку, а також скріплені печатками сторін; - довідки №4 від 15.12.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та №20 від 15.12.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент", якими підтверджено що генеральним директором вказаних товариств є ОСОБА_1 ; - рішення №2 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" від 13.12.2021, які підписано п. Сильвія-Красонь-Копаніаж, яка володіє 100% статутного фонду товариств про погодження клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" та надання згоди виступити фінансовим поручителем за договором овердрафту №77 від 18.09.2016 з лімітом 8500000 грн є більш вірогідними ніж твердження скаржників про неукладення ними вказаних договорів.

Також при дослідженні питання щодо укладення спірних договорів поруки колегія суддів застосовуючи стандарт переваги більш вагомих доказів враховує, що згідно договору №5 від 30.11.2021 про внесення змін до договору про надання овердрафту №77 від 18.09.2019 однією з умов продовження терміну повернення овердрафту сторони визначили обов`язок позичальника укласти договори поруки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент". Окрім того колегією суддів встановлено, що станом на час укладення договору овердрафту та договорів поруки бенефіціарними власниками позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Грук" (згодом змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперокс") () та поручителів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" (), Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" (), були одні і ті ж особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.10.2024 (а.с. 26-33, т. 1), що в сукупності з іншими доказами в справі (підготовка до укладення договорів поруки) дозволяє дійти висновку, що факт укладення відповідачами-2, 3 договорів поруки є більш вірогідним, ніж протилежні твердження скаржників. Разом з тим, згідно принципу тлумачення «favor contractus» сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності, виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17).

До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції договори поруки крім підписів генерального директора містять також відтиски печаток товариств. Відповідачами-2, 3 не надано до суду фактів протиправного використання своїх печаток та доказів їх втрати.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що договори поруки від 15.12.2021 були укладені між сторонами на умовах визначених у вказаних договорах, а відсутність оригіналів вказаних договорів (за наявності скан-копій договорів, які містяться в електронному архіві банку) не свідчить про їх неукладення чи укладення на інших умовах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не доведення достатніми доказами відповідачами-2, 3 обставин неукладення договорів поруки, оскільки наявність в матеріалах справи зазначених вище документів, надання яких передує та є необхідним для укладення договору, відсутність вчинення відповідачами-2, 3 до моменту звернення позивача до суду з даним позовом жодних дій з приводу підроблення підписів на договорах поруки, не ставить під сумнів справжність договорів поруки від 15.12.2021, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" є солідарними боржниками разом з Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперокс" перед Акціонерним товариством "Кредобанк" за зобов`язаннями по договору №77 про надання овердрафту від 18.09.2019, у сумі 2815100,39 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за договором овердрафту у розмірі 2815100,39 грн є обґрунтовую та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин справи, інші доводи апелянтів за текстом їх апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/14690/24 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Юкрейн" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікал Фасіліті Менеджмент" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/14690/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 22.09.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов