ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
23.09.2025м. ДніпроСправа № 904/2464/25
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Дім 1969 про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім 1969», с. Коженики, Білоцерківський район, Київська область
до Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича, м. Нікополь, Дніпропетровська область
Третя особа -1 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" , м. Київ
Третя особа-2 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Акціонерне товариство "Універсал Банк", м. Київ
про стягнення грошових коштів в розмірі 200 371,90 грн.
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: не з`явився
РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім 1969" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича про стягнення грошових коштів в розмірі 200 371,90 грн.
Ціна позову складається з наступних сум:
- безпідставно набуті грошові кошти в сумі 179 555,62 грн.,
- 3% річних у сумі 3 449,34 грн.,
- інфляційні втрати в сумі 17 366,94 грн.
Рішенням від 15.09.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Дім 1969 до Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича, Третя особа -1 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", Третя особа-2 яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Акціонерне товариство "Універсал Банк" про стягнення грошових коштів в розмірі 200 371,90 грн. задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дім 1969 (вул. Новосельська, 46, с. Коженики, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09171, ) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 179 555,62 грн., 3% річних у розмірі 3 449,34 грн., інфляційні втрати в розмірі 17366,94 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

16.09.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім 1969" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 113 264,60 грн.

Ухвалою від 17.09.2025 призначено судове засідання для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім 1969" про ухвалення додаткового рішення на 23.09.2025.

23.09.2025 сторони в судове засідання не з`явилися.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято додаткове рішення у справі.

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА.

У заяві позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Дім 1969 та адвокатом Мачульним Олександром Івановичем укладено Договір про надання правової допомоги від 15.01.2025

Сторони уклали акт приймання-передачі наданих послуг від 16.09.2025, згідно якого загальна вартість наданих адвокатом послуг по справі №904/2464/25 становить 113 264,60 грн.

Заявник вважає, що такі витрати є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченими ними часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач заперечень не надав.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Докази надання правової допомоги позивачу. 2. Правомірний розмір витрат позивача на оплату правової допомоги. 4. Розподіл витрат на оплату правової допомоги.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування поданої заяви, заявник вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Дім 1969 та адвокатом Мачульним Олександром Івановичем укладено Договір про надання правової допомоги від 15.01.2025.

Також в заяві зазначається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України до даної заяви про ухвалення додаткового рішення у справі надаються наступні документи:

- Договір № б/н про надання правової допомоги від 15.01.2025;

- Додаток №1 до Договору № б/н про надання правової допомоги від 15.01.2025;

- Акт приймання-передачі послуг від 16.09.2025 до Договору № б/н про надання правової допомоги від 15.01.2025.

Заявник зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката складає 113 264,60 грн. за наданий обсяг правової допомоги у справі № 904/2464/25 підтверджено документально та підлягає стягненню на користь ТОВ Дім 1969 з ФОП Пензіна Д.А. шляхом ухвалення відповідного додаткового рішення у цій справі.

При дослідженні доданих до заяви документів судом встановлено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення від 16.09.2025, заявником додано договір про надання правової допомоги від 15.01.2025, який укладено між адвокатом Мачульним Олександром Івановичем, як адвокатом, та фізичною особою Ляшенко Іриною Леонідівною, як клієнтом, а не з Товариством з обмеженою відповідальністю Дім 1969(а.с.231-233).

Крім того, заявник надав розмір адвокатського гонорару (винагороди) за надання правової допомоги (який є додатком № 1 до договору №б/н про надання правової допомоги від 15.01.2025) акт-приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 15.01.2025, які також підписані фізичною особою Ляшенко Іриною Леонідівною, а не Товариством з обмеженою відповідальністю Дім 1969.

Таким чином, подані документи не можуть бути доказами надання адвокатом Мачульним О.І. адвокатських послуг Товариству з обмеженою відповідальністю Дім 1969, яке є позивачем у справі №904/2464/25 та на користь якого в заяві представник просить стягнути судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 113 264,60 грн., оскільки від імені даного підприємства ці документи не укладались.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів надання позивачу адвокатом Мачульним О.І. адвокатських послуг, суд відмовляє в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пензіна Дмитра Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дім 1969 судові витрати у розмірі 113 264,60 грн. за надання правової допомоги адвокатом під час розгляду справи № 904/2464/25 у Господарському суді Дніпропетровської області.

Керуючись статтями 11, 15,73, 79, 123, 126, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Дім 1969 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Додаткове рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне додаткове рішення складено та підписано 24.09.2025.

Суддя Н.Г. Назаренко