ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 Справа № 914/2200/25

За позовною заявою: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Маляр, м.Львів

про стягнення 413643,78 грн штрафних санкцій за договором №ЦЗВ-02-00425-01 від 23.01.2025

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача: В.П.Головко - представник

Від відповідача: Б.М.Ткачук - представник

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 справу №914/2200/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

04.08.2025 від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та клопотання участь в судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 31.07.2025 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, але задоволено в частині призначення судового засідання у справі, яке призначено на 04.09.2025.

14.08.2025 від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. За змістом вказаної заяви позивач просить зменшити розмір позовних вимог акціонерного товариства «Українська залізниця» з 413 643,78 грн до 400 879,00 грн, а також повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» з Державного бюджету України частину судового збору в сумі 153,18 грн, сплаченого згідно з платіжною інструкцією від 11.07.2025 № 437559.

У судовому засіданні від 04.09.2025 оголошено перерву до 18.09.2025.

Представник позивача в судовому засіданні від 18.09.2025 підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

У судовому засіданні від 18.09.2025 представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просив зменшити суму штрафу на 90%.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

23.01.2025 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (далі АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ», позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маляр» (далі ТОВ «Маляр», відповідач, постачальник) укладено договір про закупівлю матеріальних ресурсів № ЦЗВ-02-00425-01, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю кабелі та супутню продукцію (кабельно-провідникову продукцію), а покупець прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно з п. 4.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.

Строк поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.

Пунктом 4.5. розділу 4 договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цих договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопій відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. договору).

На виконання умов договору 20.09.2024 позивач направив на електронну та поштову адреси відповідача такі рознарядки (дозволи) на поставку товару:

- від 05.03.2025 № ЦЗВ-31/141 на відвантаження товару на суму 354 825,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-1), кінцевий термін поставки товару 07.04.2025 включно;

- від 11.03.2025 № ЦЗВ-31/183 на відвантаження товару на суму 784 350,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-2), кінцевий термін поставки товару 11.04.2025 включно;

- від 13.03.2025 № ЦЗВ-31/197 на відвантаження товару на суму 717 120,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-3), кінцевий термін поставки товару 16.04.2025 включно.

Як зазначив позивач, протягом терміну дії вищевказаних рознарядок товар, обумовлений договором, відповідачем на адресу позивача не поставлено. На день подання цього позову товар поставлено не було, відтак відповідач порушив вимоги пунктів 1.1. та 4.2. договору.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. договору передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

З огляду на вказане позивач нарахував відповідачу штрафні санкції за непоставку товару за договором в загальній сумі 357 954,93 грн та направив претензію від 10.06.2025 № ЦЗВ-20/2462 з вимогами сплатити нараховану суму штрафних санкцій за невиконання умов договору на рахунок позивача. Проте, вказана претензія відповідачем залишена без задоволення.

Під час розгляду справи відповідач зазначив, що прострочення відповідачем поставки товару не було зумовлено обставинами непереборної сили, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити настання форс-мажорних обставин у відповідача, а відтак підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору відсутні. Договір був укладений під час дії правового режиму воєнного стану на всій території України, у зв`язку з чим відповідач усвідомлював та повинен був усвідомлювати можливість настання негативних комерційних ризиків здійснення власної господарської діяльності.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав взятих зобов`язань щодо своєчасної поставки товару. Відтак, АТ «Укрзалізниця» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 278444,25 грн штрафу та 122434,75 грн пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши таке.

Усі рознарядки на загальну кількість 24850 кг та на загальну суму 1856295,00 грн були отримані відповідачем лише 28.03.2025, згідно з трекінгом відправлень АТ «Укрпошта».

Таким чином, за твердженням відповідача відповідно до умов договору, граничний строк постачання товару припадав на 27.04.2025.

Разом з тим відповідач зазначив, що в умовах економічної нестабільності ціни на товари на ринку суттєво коливаються від моменту підписання договорів. У зв`язку з цим постачальники, укладаючи договори, можуть розраховувати на одні умови, однак у процесі виконання зіштовхуються з обставинами, що потребують перегляду ціни.

У подібній ситуації опинився і відповідач. З метою належного реагування на зміну ринкової ситуації, постачальник направив покупцю лист №35 від 15.04.2025 про істотне зростання вартості товару в середньому на 11,17%. На підтвердження відповідач надав довідку №19-09/300 від 14.04.2025 про коливання ціни з Львівської торгово-промислової палати. У листі також було зазначено посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22, відповідно до якої ціна товару не може бути змінена більш ніж на 10% від визначеної в договорі ціни, що встановлена за результатами закупівельної процедури.

З метою уникнення спору та врегулювання ситуації, відповідач запропонував дострокове розірвання договору. Однак лише майже через два місяці після отримання відповідного листа позивач надіслав відповідь, чим істотно перевищив розумний строк для реагування на пропозицію, що стосувалась нагальних умов, пов`язаних із коливанням цін. У своїй відповіді позивач відмовився від запропонованих умов, не погодився з викладеними аргументами та наполіг на виконанні договору в його первісній редакції.

Водночас, прагнучи досягти компромісу та добросовісно виконати умови договору, відповідач утримався від його розірвання та листом від 11.06.2025 повторно звернувся до покупця з пропозицією про підвищення ціни лише на 9,98%. Зазначене коригування не суперечило вимогам чинної судової практики та могло забезпечити баланс інтересів обох сторін. Однак, відповідь на вказаний лист позивач не надав, що на думку відповідач, свідчить про повторне порушення розумних строків реагування та потенційно може розцінюватися як зловживання правами з боку позивача в межах виконання договору.

Листом від 10.06.2025 №ЦЗВ-20/2462 позивач повідомив відповідача про недопоставку товару та порушення строків постачання, на підставі чого нарахував штрафні санкції на загальну суму 357954,93 грн.

Відповідач звернув увагу, що протермінування постачання товару відбулося виключно внаслідок дії об`єктивних та непередбачуваних обставин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, зокрема: частими та тривалими повітряними тривогами; перебоями у логістичному сполученні; затримками транспортування; загальною економічною нестабільністю; порушенням розумних строків для надання відповіді від позивача, що унеможливлювало оперативне узгодження подальших дій та поставило відповідача в стан правової невизначеності.

При цьому, відповідач здійснив постачання всього обсягу замовленого товару згідно з: видатковою накладною №380 від 27.06.2025 (товарно-транспортна накладна №439 від 27.06.2025) у кількості 18000,00 кг на загальну суму 1344600,00 грн; видатковою накладною №402 від 03.07.2025 (товарно-транспортна накладна №467 від 03.07.2025) у кількості 6850,00 кг на загальну суму 511695,00 грн.

За твердженням відповідача в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про завдання позивачу збитків або іншої шкоди внаслідок затримки постачання. Заявлені позивачем штрафні санкції є безпідставними та непропорційними.

За розрахунком позивача пеня могла бути нарахована лише за період з 13.05.2025 по 27.06.2025 щодо тієї частини товару, яка була поставлена до завершення дії договору, а по іншій частині - лише до 03.07.2025 на момент фактичного виконання зобов`язання. Відтак, відповідач вважає, що загальна сума пені становить 88 459,74 грн.

Крім того, відповідач просив скасувати заявлену до стягнення суму штрафу у розмірі 278444,25 грн як таку, що не підтверджена належними доказами спричинення позивачу реальних збитків, а суму пені, просив зменшити у цій справі на 90%.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір про закупівлю матеріальних ресурсів № ЦЗВ-02-00425-01 від 23.01.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2. договору визначено, що строк поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.

Так, позивач направив на електронну та поштову адреси відповідача такі рознарядки (дозволи) на поставку товару: від 05.03.2025 № ЦЗВ-31/141 на відвантаження товару на суму 354 825,00 грн з ПДВ; від 11.03.2025 № ЦЗВ-31/183 на відвантаження товару на суму 784 350,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-2), від 13.03.2025 № ЦЗВ-31/197 на відвантаження товару на суму 717 120,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка-3).

З огляду на погоджений сторонами в п. 4.2 договору порядок поставки, відповідач повинен був виконати свій обов`язок з поставки: по Рознарядці-1 до 07.04.2025 включно; по Рознарядці-2 до 11.04.2025 включно; по Рознарядці-3 до 16.04.2025 включно

Судом встановлено, що відповідачем було несвоєчасно поставлено товар за рознарядками, що підтверджено наявними в матеріалах справи: видатковою накладною №380 від 27.06.2025 (товарно-транспортна накладна №439 від 27.06.2025) товар у кількості 18000,00 кг на загальну суму 1344600,00 грн; згідно з видатковою накладною №402 від 03.07.2025 (товарно-транспортна накладна №467 від 03.07.2025) товару кількості 6850,00 кг на загальну суму 511695,00 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Покликання відповідача про виникнення в нього обов`язку поставки товарів з дати отримання рознарядок засобами поштового зв`язку суд відхиляє, зважаючи на положення п. 4.5 договору, в якому передбачено, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів (на розсуд сторін):

- па поштову адресу постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальнику під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем па електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

До матеріалів справи долучено докази надіслання рознарядок на електронну адресу постачальника, яка зазначена в спірному договорі.

Отже, спосіб направлення, так і підтвердження такого направлення відповідає умовам п. 4.5. договору. При цьому, сам факт отримання рознарядок відповідачем не заперечено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.

Пунктом 9.3.1 договору передбачено, що при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару па умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок суми пені (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог), судом встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки. Так, в цьому спорі з відповідача підлягає до стягнення 122074,73грн пені, замість нарахованої позивачем суми 122434,75грн пені в заяві про зменшення позовних вимог.

Щодо суми нарахованої пені - відповідач просив її зменшити на 90%.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі № 902/653/21).

У постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертає увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Водночас сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови щодо неустойки: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, - у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Отже, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оцінний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат.

Господарські санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Суд враховує, що договір укладено під час дії воєнного стану, що вказує на обізнаність відповідача з проблемами, які можуть виникнути під час виконання договору, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин, станом на дату розгляду спору, зменшити розмір неустойки, оскільки у даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до статті 551 ЦК України.

Зважаючи на заявлене клопотання, враховуючи економічну ситуацію в країні та повне виконання відповідачем взятих зобов`язань, відсутність збитків у позивача, розумним є зменшення фінансового навантаження на підприємство. Тому, з врахуванням інтересів обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 30% в частині суми несвоєчасно поставленого товару, тобто 194910,98грн штрафу, 85452,31грн пені.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо заяви позивача про повернення судового збору слід зазначити таке.

14.08.2025 від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог. За змістом вказаної заяви позивач просить зменшити розмір позовних вимог та повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» з Державного бюджету України частину судового збору в сумі 153,18 грн, сплаченого згідно з платіжною інструкцією від 11.07.2025 № 437559.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

У матеріалах справи наявна копія платіжної інструкції №437559 від 11.07.2025 про сплату судового збору в розмірі 4963,73грн, а також судом перевірено підтвердження зарахування вказаного судового збору на казначейський рахунок.

Зважаючи на подану заяву, Господарський суд Львівської області приходить до висновку її задоволити та повернути з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 153,18грн.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» (79022, Львівська область, місто Львів, вулиця Городоцька, 174-А, ідентифікаційний код 37363098) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, Київська область, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) 194910,98грн штрафу, 85452,31грн пені та 48062,23 грн судового збору.

3.У задоволенні решти вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5.Повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» (03150, Київська область, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) з державного бюджету 153,18грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №437559 від 11.07.2025.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 24.09.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ