ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. Справа№ 910/15934/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача - Мухамеджанов О.С.,

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "ЛІДЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 (суддя Трофименко Т.Ю., повний текст складено - 28.04.2025) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" до Приватного підприємства "ЛІДЕР" про стягнення 8 871 827, 25 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" до Приватного підприємства "ЛІДЕР" про стягнення 8 871 827,25 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 3012 купівлі-продажу щебеневої продукції від 30.12.2021 в частині повної та своєчасної сплати коштів за отриманий товар, що підтверджується судовими рішеннями апеляційної та касаційної інстанції у справі № 910/1944/24, у зв`язку з чим позивачем було нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 8 871 827,25 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 8 871 827,25 грн інфляційних втрат та 106 461,93 грн судового збору.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасності оплати отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на невірність визначення позивачем початкової дати нарахування інфляційних; відсутність погодження сторонами заявок на відвантаження товару; оплату відповідачем вартості товару у обсязі більшому, аніж було поставлено.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач (апелянт) правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, надіслав на адресу суду два клопотання про відкладення слухання справи (подані різними представниками), одне з яких мотивоване участю представника у процесуальній дії по врученню підозри, а інше - участю представника в іншому судовому засіданні.

Дослідивши обставини, заявлених клопотань, колегією суддів відмовляється у їх задоволенні, оскільки відповідачем у справі є товариство, а не два окремих його представника, в свою чергу, Господарський процесуальний кодекс України надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Крім цього, наведені причини не належать до об`єктивних причин неможливості представників відповідача бути присутніми в судовому засіданні у цій справі з огляду на суб`єктивне обрання відповідно до наведених причин представниками відповідача у цій справі поведінки, коли вони на власний розсуд надають пріоритет участі в судових засіданнях/процесуальних діях в інших справах перед участю в судовому засіданні у цій справі.

Крім цього, в минулому судовому засіданні суд за клопотанням відповідача вже відкладав розгляд даної справи.

З урахуванням того, що неявка представника апелянта в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми інфляційних втрат, з наступних підстав.

30.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" (продавець) та Приватним підприємством "Лідер" (покупець) укладено договір купівлі-продажу щебеневої продукції № 3012 (надалі - договір), відповідно до умов пунктів 1.1. та 1.2. якого продавець зобов`язався передати у власність покупця гранітний щебінь та відсів (надалі - товар), а покупець зобов`язався сплатити вартість отриманого товару на умовах укладеного договору.

За умовами п. 1.3 договору товар постачається продавцем у кількості та по цінах згідно з специфікаціями та накладними, які є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна кількість товару, що поставляється, його характеристика, номенклатура погоджуються сторонами у специфікації на кожну окрему партію товару, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка здійснюється окремими партіями, на умовах та в терміни, визначені сторонами у заявках або специфікаціях, після їх складання та узгодження.

Перехід до покупця права власності на товар, що поставляється за договором, відбувається в момент підписання відповідних документів представником продавця (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору ціна договору складається із вартості партій товарів, поставлених протягом строку дії даного договору, відповідно до специфікацій та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

В п. 5.1. договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється на розрахунковий рахунок продавця протягом наступного банківського дня з моменту узгодження сторонами заявки у розмірі 100% від вартості замовленого товару, згідно з сумами, вказаними у накладних або рахунках-фактурах, що надаються продавцем.

Поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати. Покупцю може бути надана відстрочка в оплаті поставленого товару строком до 14 календарних днів. Строк такої відстрочки зазначається сторонами в специфікації на поставку окремої партії товару (п. 5.2. договору).

Після проведення приймання за кількістю та якістю замовленої партії товару покупець зобов`язаний при необхідності провести доплату за фактично отриману партію товару. Сума доплати визначається як різниця між сумою фактично отриманої партії товару та сумою попередньої оплати за цю партію товару. Доплата проводиться згідно виставленого рахунку-фактури від продавця шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок у термін до 2 банківських днів (п. 5.3. договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2022, виключно в частині поставок товару, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 9.1. договору).

30.12.2021 сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, у якій узгоджено поставку 6 найменувань товару (3 позиції гранітного щебню різної фракції, 2 позиції гранітної щебенево-піщаної суміші різних фракцій та 1 позицію відсіву гранітного) на загальну суму 70 630 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 11 771 666, 67 грн).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 3012 від 30.12.2021 в частині повної оплати отриманого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Лідер" про стягнення 9 844 988,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/1944/24 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/1944/24, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" задоволено частково, вирішено стягнути з Приватного підприємства "ЛІДЕР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" заборгованість за договором № 3012 від 30.12.2021 у розмірі 9 633 888,33 грн.

У вказаній справі судом встановлено наступні обставини.

Звертаючись з даним позовом, ТОВ "Українська добувна компанія" зазначало, що у відповідності до видаткових накладних відповідачу передано товар на загальну суму 75 504 100,00 грн.

Однак, за результатами дослідження представлених суду документів, колегією суддів встановлено, що видаткові накладні №305 від 02.10.2023, №306 від 03.10.2023, №307 від 04.10.2023, №309 від 05.10.2023 та №310 від 06.10.2023 містять посилання на договір № 03-09-19 від 18.09.2019 та зі сторони отримувача підписані ТОВ "Світловодське кар`єроуправління", тобто не відповідачем у цій справі. Належних доказів уповноваження відповідачем названого товариства на отримання товару не надано. А тому наведені документи не можуть бути враховані під час визначення загальної суми заборгованості відповідача.

Судом, за результатами дослідження наявних у справі видаткових накладних, що підписані між сторонами цього спору, встановлено, що загальна сума прийняття відповідачем товару становить 75 293 000, 00 грн.

Відповідачем згідно видаткових накладних (повернення) було повернуто товар загальною вартістю 52 887 445,00 грн. Тож різниця між вартістю отриманого (згідно наявних у справі видаткових накладних) та поверненого товару складає 22 405 555, 00 грн (75 293 000, 00 - 52 887 445,00).

Відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 12 771 666,67 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5188 від 30.12.2021 на суму 11 771 666, 67 грн та № 86 від 12.01.2024 на суму 1 000 000,00 грн.

Отже заборгованість відповідача за отриманий, однак не оплачений товар становить 9 633 888,33 грн (22 405 555, 00 - 12 771 666,67), яка і була стягнута в судовому порядку.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення оплати товару, розмір яких за розрахунком позивача становить 8 871 827,25 грн та які не були предметом судового розгляду у справі № 910/1944/24, за загальний період прострочення з 14.01.2022 по 13.02.2024.

Стосовно вказаних позовних вимог та їх розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Обставини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором перед позивачем на суму 9 633 888,33 грн були встановлені судом у справі №910/1944/24.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи вищенаведене, постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 у справі №910/1944/24, яка набрала законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені нею факти повторного доведення не потребують.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

З прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються до їх повного виконання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

Суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахувань. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Нарахуванням позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора (позивача), яке він може реалізувати при неналежному виконанні боржником грошового зобов`язання, що наразі допущено відповідачем (про що буде наведено нижче) та водночас є підставою настання для останнього відповідних правових наслідків, в даному випадку передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Так, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційні втрати як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 5.1. договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється на розрахунковий рахунок продавця протягом наступного банківського дня з моменту узгодження сторонами заявки у розмірі 100% від вартості замовленого товару, згідно з сумами, вказаними у накладних або рахунках-фактурах, що надаються продавцем.

Поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати. Покупцю може бути надана відстрочка в оплаті поставленого товару строком до 14 календарних днів. Строк такої відстрочки зазначається сторонами в специфікації на поставку окремої партії товару (п. 5.2. договору).

Отже, умовами договору безпосередньої встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати у розмірі 100% від вартості замовленого товару, згідно з сумами, вказаними у накладних або рахунках-фактурах.

Враховуючи викладене, строк настання у відповідача обов`язку з оплати товару не пов`язується з моментом пред`явлення до нього вимоги, що є підставою для відхилення судом відповідних доводів скаржника.

Стосовно посилань апелянта на відсутність погодження сторонами заявок на відвантаження товару, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.3 договору поставка здійснюється окремими партіями, на умовах та в терміни, визначені сторонами у заявках або специфікаціях, після їх складання та узгодження.

Так, 30.12.2021 сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, у якій узгоджено поставку 6 найменувань товару (3 позиції гранітного щебню різної фракції, 2 позиції гранітної щебенево-піщаної суміші різних фракцій та 1 позицію відсіву гранітного) на загальну суму 70 630 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 11 771 666, 67 грн).

Отже, сторонами у відповідній специфікації було погоджено кількість та вартість товару.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про відсутність такої узгодженості відхиляються судом.

Крім цього, колегією суддів не приймаються заперечення скаржника щодо кількості отриманого ним товару, оскільки, як вже було вказано, відповідні обставини були встановлені в іншій справі №910/1944/24, мають преюдиціальне значення, повторного доведення не потребують.

З урахуванням наведеного, Суд вказує про узгодження сторонами у договорі умови щодо попередньої оплати у розмірі 100% від вартості замовленого товару.

30.12.2021 сторонами підписано Специфікацію № 1, тобто оплату погодженого в ній товару на загальну суму 70 630 000,00 грн відповідач повинен був здійснити протягом наступного банківського дня.

Однак, відповідач здійснив лише часткову передоплату на суму 11 771 666,67 грн, а наступну оплату в розмірі 1 000 000,00 грн здійснив 12.01.2024.

Позивач, скористався своїм правом, передбаченим п. 5.2 договору та застосував 14-тиденну відстрочку платежу.

Отже, враховуючи, що попередню оплату відповідач повинен був здійснити 31.12.2021, то з урахуванням 14-ти календарних днів відстрочки, наданих позивачем, колегія суддів вважає обґрунтованим визначення початку періоду прострочення з 14.01.2022.

Стосовно розрахунку позивача, який було визнано місцевим господарським судом обґрунтованим, Суд вказує наступне.

Так, колегія суддів погоджується із визначеними позивачем сумами заборгованості та нарахованими за прострочення їх сплати інфляційними за загальний період з 14.01.2022 по 23.05.2022.

Зі здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем враховувались відповідні дати повернення відповідачем товару.

Разом з тим, стосовно періоду з 24.05.2022 по 12.01.2024 та з 13.01.2024 по 13.02.2024, то позивачем було невірно визначено суми заборгованості, на які здійснювалися вказані нарахування.

Так, за період з 24.05.2022 по 12.01.2024 позивач визначив суму боргу у розмірі 10 844 988, 33 грн та здійснив нарахування інфляційних у вказаний період.

Проте, при визначенні вказаної суми позивачем не були враховані обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04.12.2024 у справі №910/1944/24.

Так, встановлено, що видаткові накладні №305 від 02.10.2023, №306 від 03.10.2023, №307 від 04.10.2023, №309 від 05.10.2023 та №310 від 06.10.2023 містять посилання на договір № 03-09-19 від 18.09.2019 та зі сторони отримувача підписані ТОВ "Світловодське кар`єроуправління", тобто не відповідачем у цій справі.

У зв`язку з цим, судом було визначено обґрунтованою сумою заборгованості відповідача за отриманий, однак не оплачений товар - 9 633 888,33 грн (замість заявлених 9 844 988, 33 грн).

В свою чергу, у даній справі суми поставки товару по цих накладних (211 100 грн) включені позивачем до заборгованості, на яку нараховано інфляційні втрати за період з 24.05.2022 по 12.01.2024, що є неправомірним, враховуючи встановлені судом в іншій справі обставини.

Крім цього, позивачем не враховано наступного.

Так, відповідач 12.01.2024 здійснив часткову оплату у розмірі 1 000 000,00 грн.

Колегія суддів звертається до позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, згідно якої сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Таким чином, оскільки часткова сплата боргу відбулась 12.01.2024, тобто погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця.

Тобто, нарахування на оплачену відповідачем суму боргу інфляційних за весь січень є необґрунтованим.

Таким чином, вірним періодом інфляційних є: з 24.05.2022 по 31.12.2023, а сума боргу, на яку такі інфляційні підлягають нарахуванню за вказаний період становить 10 633 888,33 грн (10 844 988,33 грн сума визначена позивачем - 211 100 грн сума поставки, яка не доведена позивачем в межах цього договору, що було встановлено судом в іншій справі).

Отже, обґрунтованою сумою інфляційних втрат за період з 24.05.2022 по 31.12.2023 на суму боргу у розмірі 10 633 888,33 грн є 1 789 045,25 грн.

Наступний період визначений позивачем є з 13.01.2024 по 13.02.2024, сумою боргу вказано 9 844 988, 33 грн.

Вказана сума вже є сумою визначеною позивачем з урахуванням часткової оплати у розмірі 1 000 000 грн, що визнається судом обґрунтованим.

Проте, позивачем у вказані 9 844 988, 33 грн необґрунтовано також включені 211 100 грн.

Отже, вірною сумою боргу, на яку підлягають нарахуванню інфляційні за період з 13.01.2024 по 13.02.2024 (за січень 2024 року) є 9 633 888, 33 грн, а сума інфляційних при цьому становить - 38 535,55 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми інфляційних.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 залишається без змін.

З урахуванням часткового задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за їх подання покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЛІДЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 в частині присудженої до стягнення суми інфляційних втрат.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/15934/24 в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ЛІДЕР" (бульвар Лесі Українки, 34, офіс 310, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 31563452) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" (вул. Шолом-Алейхема, буд. 3/100, кімната 1, м. Коростень, Житомирська область, 11501; ідентифікаційний код 43222436) 8 832 467 грн 39 коп. інфляційних втрат та 105 993 грн 50 коп. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ДОБУВНА КОМПАНІЯ" (вул. Шолом-Алейхема, буд. 3/100, кімната 1, м. Коростень, Житомирська область, 11501; ідентифікаційний код 43222436) на користь Приватного підприємства "ЛІДЕР" (бульвар Лесі Українки, 34, офіс 310, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 31563452) 878 грн 31 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.09.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук