ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2025 р. Справа №912/3168/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Карпенко Тетяни Володимирівни б/н від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1529/25 від 20.05.2024)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2024 (повний текст рішення складено 01.05.2024, суддя О.Г. Проскурняк)

у справі № 912/3168/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Карпенко Тетяни Володимирівни

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Самборського Юрія Олександровича

про стягнення заборгованості в сумі 71 925,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Карпенко Тетяна Володимирівна звернулась до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Самборського Юрія Олександровича про стягнення заборгованості в сумі 71 925,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 30 грудня 2024 року вирішено позовну заяву від 25 грудня 2024 року з додатками направити за підсудністю до Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10 лютого 2025 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що 31 серпня 2024 року між Фізичною особою-підприємцем Карпенко Тетяною Володимирівною та Фізичною особою-підприємцем Самборським Юрієм Олександровичем було укладено договір підряду на будівництво промислової теплиці №Т31/3108.

Позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов`язання за договором, зокрема, щодо здійснення попередньої оплати на користь відповідача.

При цьому, відповідач у строк передбачений Договором не виконав роботи по будівництву промислової теплиці, з огляду на що позивач вважає про наявність правових підстав для повернення попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що відповідачем не виконано належним чином та у визначений Договором термін, роботи з будівництва промислової теплиці.

При цьому, судом встановлено, що пунктом 10.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі наявності) та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не скористався своїм правом відмовитись від договору, відтак договір є діючим, договірні відносини між Сторонами регулюються умовами Договору.

З огляду на зазначене вище, місцевий суд дійшов висновку, що оскільки Договір є діючим, його умовами не передбачено порядку та можливості повернення попередньої оплати, а тому відсутня правова підстава стягнення здійсненої попередньої оплати в сумі 71 925,00 грн.

Не погодившись з даним рішенням суду Фізична особа - підприємець Карпенко Тетяна Володимирівна звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1529/25 від 20.05.2024) в якій просить скасувати рішення Господарський суд Чернівецької області від 23.04.2025 у справі № 912/3168/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Карпенко Тетяни Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Самборського Юрія Олександровича задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що факт невиконання Виконавцем, взятих на себе по Договору зобов`язань, підтверджується відповідачем у своєму відзиві, а також встановлено судом першої інстанції.

В той же час, оскільки у зобов`язанні встановлений граничний строк його виконання (02.11.2024), то факт не закінчення строку дії договору не впливає на наявність правової підстави для повернення сплаченого авансу.

Відтак, на переконання скаржника, з огляду на той факт, що взяте на себе по договору зобов`язання виконавцем не виконано, а строк його виконання минув, правова підстава набуття виконавцем авансу припинена, а тому вимога позивача щодо повернення авансу є правомірною.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 31 серпня 2024 року між Фізичною особою-підприємцем Карпенко Тетяною Володимирівною (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Самборським Юрієм Олександровичем (далі - Виконавець) було укладено договір підряду на будівництво промислової теплиці №Т31/3108 (далі - Договір).

Частини 1 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, у порядку на та умовах, визначених цим Договором, Виконавець бере на себе зобов`язання своїми засобами за рахунок Замовника виконати роботи по будівництву промислової теплиці, а саме: монтаж сталевого каркасу теплиці, установка перекриття у п. 1.2 цього Договору (надалі - Роботи) за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Зелене, вул. Миру, буд. 1Б, надалі Об`єкт, а Замовник зобов`язується прийняти результат таких робіт і сплатити Виконавцеві вартість виконаних робіт.

Згідно пункту 1.2. Договору, обсяг Робіт за цим Договором передбачає здійснення Виконавцем будівництва однієї промислової теплиці, за Об`єктом Замовника відповідно до Додатку № 1 до цього Договору, що є невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, вартість Робіт визначена згідно Кошторису, наведеного у Додатку № 2 до цього Договору, є договірною, твердою і складає 143 850 грн.

Пунктом 2.2. Договору унормовано, що оплата вартості Робіт по цьому Договору здійснюється шляхом 50% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 7 (семи) робочих днів з дати укладання Договору в розмірі 71 925 грн.

Відповідно до статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно пункту 5.1. Договору, строк виконання Робіт за цим Договором складає 60 днів з дати отримання Виконавцем платежу, визначеного п. 2.2. цього Договору за умови виконання Замовником обов`язків, визначених пунктами 3.2.1 3.2.3 цього Договору.

Відповідно до рахунку-фактури № 20 від 02 вересня 2024 року, Виконавцем робіт ФОП Самборським Ю.О. виставлено рахунок для здійснення попередньої оплати в сумі 71 925,00 грн.

Як вбачається з платіжної інструкції № 70, 03 вересня 2024 року Карпенко Т.В. сплатила 71 925,00 грн на користь Самборського Ю.О.

Відтак, за змістом укладеного між Сторонами договору, кінцева дата виконання робіт 02 листопада 2024 року.

Згідно положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, роботи по будівництву промислової теплиці не були виконані.

Пунктом 6.1. Договору унормовано, що сторони несуть відповідальність за невиконання зобов`язань за цим Договором у відповідності до чинного законодавства України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, пунктом 10.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі наявності) та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Статтею 849 ЦК України визначено права замовника під час виконання роботи, зокрема, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на порушення умов Договору позивач не скористалась свої правом відмовитися від договору підряду та його розірвання.

Отже, з огляду на зазначене вище, оскільки позивач не скористався своїм правом відмовитись від договору, договір є діючим, договірні відносини між Сторонами регулюються умовами Договору.

В той же час, умовами укладеного між сторонами Договору, порядку та строків повернення передплати не врегульовано.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки Договір є діючим, його умовами не передбачено порядку та можливості повернення попередньої оплати, а тому відсутня правова підстава стягнення здійсненої попередньої оплати в сумі 71 925,00 грн.

Окрім того, у випадку порушення Виконавцем строків виконання робіт, пунктом 6.2. Договору передбачено інший спосіб юридичної відповідальності.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2024 у справі №912/3168/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Карпенко Тетяни Володимирівни б/н від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1529/25 від 20.05.2024) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.04.2024 у справі №912/3168/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Н.М. Кравчук