ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа№ 910/3083/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Сітайло Л.Г.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 16.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.06.2025 (повний текст складено та підписано 01.07.2025)

у справі №910/3083/25 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 16 190 575,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство Закарпаттяобленерго з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення 16 190 575,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 19.12.2018, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/7713/21 від 06.09.2021 та рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/13097/23 від 01.12.2023, які набрали законної сили, позивач нарахував до стягнення з відповідача за періоди жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року та за період квітень 2021 року жовтень 2021 року інфляційні втрати у розмірі 15 183 265,78 грн та 3% річних у розмірі 1 007 309,52 грн.

В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій заявник просить стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" 14 074 617,48 грн, з яких інфляційні втрати в розмірі 13 067 307,96 грн (по заборгованості за період жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року та за період квітень 2021 рік жовтень 2021 року), нарахованих за період липень 2023 року по лютий 2025 рік та три відсотки річних в розмірі 1 007 309,52 грн (по заборгованості за період квітень 2021 рік - жовтень 2021 року та за період жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року), нарахованих за період липень 2023 року по лютий 2025 рік; стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" 168 895,41 грн сплаченого ПрАТ Закарпаттяобленерго судового збору за подання позовної заяви, яку суд прийняв до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго інфляційні втрати в розмірі 13 067 307 грн 96 коп., три відсотки річних в розмірі 1 007 309 грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 168 895 грн 41 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування за визначений позивачем період 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 25.06.2025 у справі №910/3083/25 змінити, зменшивши на 90% нараховані позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, прийнятим місцевим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що з огляду на господарську діяльність відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати і його ступінь вини, а також, враховуючи те, що позивач не відмовляється від своїх зобов`язань перед ОСР, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення додаткових нарахувань із вартістю розподілу електричної енергії споживачам, стягнення з ДПЗД Укрінтеренерго 3% річних та інфляційних втрат є надмірно великими та значно перевищують основну суму заборгованості та не може бути джерелом збагачення для ПрАТ Закарпаттяобленерго.

Також апелянт наголосив, що позивач у 2019 та 2020 році, вже заявляв претензії відповідачу, а також звертався з позовом до суду про стягнення сум за прострочення оплати за послуги з розподілу і вже нараховував по відношенню до основної суми стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання згідно рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 та рішення Господарського суду м. Києва від 27.09.2021 у справі №910/7713/21.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

04.08.2025 через підсистему Електронний суд від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У відзиві позивач наголошує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат є правомірним, а відповідач в силу приписів закону зобов`язаний здійснювати такі виплати, та відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних, виключних обставин для зменшення заявлених до стягнення сум. Позивач вважає, що скаржником не доведено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

Також позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи складає 70 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв і клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 апеляційну скаргу у справі №910/3083/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2025, у зв`язку перебуванням судді Тарасенко К.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3083/25.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.07.2025, справу №910/3083/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3083/25. Судове засідання призначено на 16.09.2025.

06.08.2025 через підсистему Електронний суд від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, відповідно до якої заявник заявник просить суд стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" вирати на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи в розмірі 70 000,00 грн.

Також 06.08.2025 позивачем подано клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

07.08.2025 матеріали справи №910/3083/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

У судовому засіданні 16.09.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 16.09.2025, з`явився представник відповідача, який надав свої пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без участі його представника.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.12.2018 постачальник електричної енергії останньої надії Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (надалі відповідач, ДПЗД Укрінтеренерго) подало оператору системи розподілу електричної енергії на території Закарпатської області Приватному акціонерному товариству Закарпаттяобленерго (надалі позивач, ПрАТ Закарпаттяобленерго) заяву-приєднання до договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №б/н від 19.12.2018, відповідно до якої позивач приєднався до умов публічного договору приєднання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, опублікованому на веб-сайті оператора системи розподілу ПрАТ Закарпаттяобленерго (надалі договір про розподіл), яким регулюються питання розподілу електроенергії мережами позивача споживачам відповідних постачальників електроенергії, що підтверджується копіями заяви-приєднання ДПЗД Укрінтеренерго від 19.12.2018 та інших документів щодо укладання договору про розподіл, який є публічним договором приєднання та самим договором про розподіл, що разом з відповідними додатками до нього опублікований на веб-сайті ПрАТ Закарпаттяобленерго за посиланням https://zakarpat.energy/customers/info-for-electricity-market-participants/dogovir elektropostachalnyka-pro-nadannya-poslug-z-rozpodilu-peredachi-elektrychnoyi-energiyi/.

Додатком №1 до договору про розподіл є Порядок розрахунків, умовами якого визначено взаємовідносини з приводу розрахунків між позивачем та постачальниками електричної енергії за обсяги розподіленої електричної енергії (послуга з розподілу електричної енергії)

Підставою укладення зазначеного договору про розподіл було виконання ДПЗД Укрінтеренерго покладеного на нього розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1023-р із змінами, спеціального обов`язку для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, передбаченого ст.ст. 62, 64 Закону України Про ринок електричної енергії.

Однак, як вказує позивач, ДПЗД Укрінтеренерго належним чином не виконувало умови договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електроенергії в певні проміжки часу.

Зокрема, відповідачем належним чином не виконано умови договору про розподіл в частині оплати наданих послуг з розподілу електроенергії в жовтні 2019 року, та у період з листопада 2020 року по березень 2021 року на суму 20 824 585,21 грн, що підтверджується розрахунком основного боргу по ДПЗД Укрінтеренерго. Дана заборгованість ДПЗД Укрінтеренерго охоплена рішенням Господарського суду м. Київ від 06.09.2021 у справі № 910/7713/21.

Також, відповідачем не виконано обов`язок з оплати послуг з розподілу електроенергії за період квітень 2021 року по жовтень 2021 року на суму 1 098 870,33 грн, що підтверджується Розрахунком основного боргу по ДПЗД Укрінтеренерго. Дана заборгованість ДПЗД Укрінтеренерго охоплена рішенням Господарського суду м. Київ від 01.12.2023 у справі № 910/13097/23.

Оскільки, як зазначає позивача, рішення Господарського суду м. Київ від 06.09.2021 у справі № 910/7713/21, набрало законної сили 06.10.2021 та рішення Господарського суду м. Київ від 01.12.2023 у справі № 910/13097/23, набрало законної сили 29.12.2023, підтверджено наявність заборгованості ДПЗД Укрінтеренерго перед ПрАТ Закарпаттяобленерго за послуги з розподілу електроенергії надані за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії за періоди жовтень 2019, листопад 2020-березень 2021 років та за період квітень 2021 жовтень 2021 в зазначених вище розмірах, то їх доказування у даному випадку не вимагається.

Так як, заборгованість не погашена, а тому в порядку ст. 625 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача за періоди жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року та за період квітень 2021 року жовтень 2021 року інфляційні втрати у розмірі 15 183 265,78 грн та 3% річних у розмірі 1 007 309,52 грн.

У заяві про зменшення позовних вимог, позивач повідомив суд, що при підготовці розрахунку інфляційних втрат за період з 07.2023 по 02.2025 (по заборгованості за період жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року) допустився арифметичної помилки, а саме, останнім не враховано у розрахунку при обчисленні інфляційних втрат в 07.2024 09.2024 суми часткового погашення заборгованості, яке відбулось шляхом проведення зарахувань зустрічних однорідних вимог, що підтверджується заявами позивача направлених відповідачу про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог за №154-25/6257 від 16.07.2024, за № 154-25/7715 від 16.08.2024, за № 154-25/8827 від 18.09.2024, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 13 067 307,96 грн (по заборгованості за період жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року та за період квітень 2021 рік - жовтень 2021 року), нарахованих за період липень 2023 року по лютий 2025 рік та три відсотки річних в розмірі 1 007 309,52 грн (по заборгованості за період квітень 2021 рік - жовтень 2021 року та за період жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року), нарахованих за період липень 2023 року по лютий 2025 рік.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що фактично ДПЗД Укрінтеренерго перебуває у стані фінансової неспроможності, що унеможливлює розрахунок з кредиторами у встановлені строки.

Так за доводами відповідача, починаючи з 1 січня 2019 року і на цей час ДПЗД Укрінтеренерго є єдиним в Україні постачальником електричної енергії, на якого були покладені спеціальні обов`язки, а саме виконання функцій постачальника останньої надії. ДПЗД Укрінтеренерго включено до Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури, затвердженого наказом Міненерго від 07.09.2022 року № 1-ДСК (в редакції наказу Міненерго від 31.07.2023 № 16-ДСК).

Відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 11 серпня 2023 року №238 Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період ДПЗД Укрінтеренерго включене до переліку підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Суть діяльності постачальника останньої надії полягає в гарантованому постачанні електроенергії будь-яким споживачам всієї України, які втратили постачальника електричної енергії (міністерства, державні установи та підприємства, підприємства оборонно-промислового комплексу, комунальні підприємства, підприємства критичної інфраструктури, суб`єкти господарювання, фізичні особи-підприємці тощо).

Постачальник останньої надії - ключовий учасник ринку електричної енергії України, без якого неможливе нормальне функціонування ринку електричної енергії, та який виконує соціально важливу функцію на ринку електричної енергії та несе велике соціальне навантаження.

Постачальник останньої надії виступає гарантом енергозабезпечення - забезпечує постачання споживачу, коли інші постачальники з тих чи інших причин цього робити не можуть. Від сталого функціонування постачальника останньої надії залежить діяльність всього енергоринку України.

Підприємство виконує повноваження покладені на нього Кабінетом Міністрів України, зокрема спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, в повному обсязі, особливо враховуючи введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє й на цей час. Зокрема, на цей час на постачанні ДПЗД Укрінтеренерго, як постачальника останньої надії, перебувають непобутові споживачі, з яких велика кількість споживачів бере участь в обороні України: військові частини, підрозділи Збройних Сил України, інші військові формування, правоохоронні органи України та інші складові сил оборони.

Також відповідач зазначає, що станом на 01 травня 2024 року загальна заборгованість споживачів постачальника останньої надії становить 9 526,7 млн. грн.

Заборгованість споживачів постачальника останньої надії призвела до неможливості виконання постачальником останньої надії зобов`язань перед оператором системи передачі ПрАТ НЕК Укренерго з оплати вартості небалансів електричної енергії.

Станом на 01 травня 2024 року заборгованість ДПЗД Укрінтеренерго з оплати вартості небалансів електричної енергії становить 5 542 млн. грн.

У зв`язку з недосконалістю законодавства споживачі-боржники неодноразово переводяться операторами системи на постачання до постачальника останньої надії, що призводить до збільшення їх заборгованості перед ДПЗД Укрінтеренерго, яка, в свою чергу, призводить до заборгованості Підприємства перед іншими учасниками ринку електричної енергії та бюджетом.

Через систематичне порушення платіжної дисципліни споживачами постачальника останньої надії ДПЗД Укрінтеренерго втратило платоспроможність та знаходиться на межі банкрутства.

У зв`язку із заборгованістю з оплати вартості небалансів електричної енергії, відповідно до положень частини 5 статті 75 Закону та постанови НКРЕКП від 27.06.2019 року № 1246 Про алгоритм розподілу коштів, враховуючи одержання Підприємством статусу Дефолтний, з 05.08.2019 року всі кошти, які надходять від споживачів постачальника останньої надії, спрямовуються оператору системи передачі в погашення заборгованості за куплений електропостачальником небаланс електричної енергії.

Так, статус Дефолтний підтверджується списком учасників ринку, що набули статусу дефолтний, який розміщений на веб-сайті ПрАТ НЕК Укренерго за посиланням: https://ua.energy/perelik-uchasnykiv-rynku-yakym-nadano-status-pereddefoltnyj.

На виконання частини 5 статті 75 Закону оператор системи передачі, функції якого виконує НЕК Укренерго, надає до уповноваженого банку (АТ Ощадбанк) довідку про наявність у ДПЗД Укрінтеренерго заборгованості з оплати вартості небалансів електричної енергії.

АТ Ощадбанк, на виконання частини 5 статті 75 Закону та постанови НКРЕКП від 18.06.2019 № 1041 Про затвердження Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників та внесення зміни до постанови НКРЕКП від 18 січня 2019 року № 26, кожного банківського дня о 12:00 та 16:00, а в останній банківський день місяця о 12:00 та 17:30, здійснює перерахування всіх коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальника останньої надії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі до повного погашення заборгованості за куплений електропостачальником небаланс електричної енергії.

Отже, як вказує відповідач, оператор системи передачі з 05.08.2019 року фактично розпоряджається банківським рахунком із спеціальним режимом використання та отримує всі кошти, що надходять від споживачів постачальника останньої надії.

З огляду на що, відповідач зазначає, що обставини скрутного фінансового становища виникли не з вини ДПЗД Укрінтеренерго, не є наслідком господарської діяльності підприємства, власного комерційного розрахунку та ризику, а виникли в силу об`єктивних та незалежних від ДПЗД Укрінтеренерго обставин, зокрема, внаслідок перебування на постачанні електричної енергії підприємств з тяжким фінансовим станом та підприємств критичної інфраструктури, наявність законодавчих актів, які забороняють ДПЗД Укрінтеренерго застосовувати до найбільших споживачів-боржників відключення або обмеження електропостачання споживачів боржників.

Крім іншого, відповідач зазначає, що стягнення з ДПЗД Укрінтеренерго 3% річних та інфляційних втрат є надмірно великими та значно перевищують основну суму заборгованості та не може бути джерелом збагачення для ПрАТ Закарпаттяобленерго.

Також відзначає, що позивач раніше, у 2019 та 2020 році, вже заявляв претензії відповідачу, а також звертався з позовом до суду про стягнення сум за прострочення оплати за послуги з розподілу і вже нараховував по відношенню до основної суми стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання згідно рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2023 р. у справі №910/13097/23 та рішення Господарського суду м. Києва від 27.09.2021 р. у справі №910/7713/21.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго заборгованість в розмірі 20 824 585 грн. 21 коп., пеню в розмірі 232 544 грн. 86 коп., інфляційні втрати в розмірі 181 034 грн. 45 коп., 3% річних в розмірі 62 488 грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 319 509 грн. 80 коп.

При цьому, під час розгляду справи №910/7713/21 судом встановлено факт надання позивачем передбачених Договором послуг за жовтень 2019 року, листопад 2020 року березень 2021 року включно на загальну суму 20 824 585,21 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2019 за жовтень 2019 року на суму 10 670,99 грн., від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 175 294,49 грн., від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 211 127,09 грн., від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 9 591 816,91 грн., від 28.02.2021 за лютий 2021 року на суму 8 150 425,16 грн., від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 2 685 250,57 грн.

Крім цього, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на користь Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго основну заборгованість в розмірі 1 098 870 грн 33 коп., пеню в розмірі 44 720 грн 48 коп., інфляційні втрати в розмірі 451 4354 грн. 68 коп., 3% річних в розмірі 749 126 грн 29 коп. та судовий збір в розмірі 175 729 грн 11 коп.

Під час розгляду справи №910/13097/23 судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за договором в зв`язку із чим виникла заборгованість за послуги з розподілу електроенергії за період квітень-жовтень 2021 року у сумі 1 098 870,33 грн, а також нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних по заборгованості.

Вказані рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/7713/21 та від 01.12.2023 у справі №910/13097/23 набрали законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зважаючи на встановлене судами прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлене обладнання та виконані роботи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення 13 067 307,96 грн інфляційних втрат (по заборгованості за період жовтень 2019, листопад 2020 - березень 2021 та за період квітень 2021 - жовтень 2021), нарахованих за період липень 2023 по лютий 2025 та 1 007 309,52 грн 3% річних (по заборгованості за період квітень 2021 - жовтень 2021 та за період жовтень 2019, листопад 2020 - березень 2021), нарахованих за період липень 2023 по лютий 2025, підлягає задоволенню в цій частині.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі фактично стосуються того, що місцевим судом не було зменшено розмір 3% річних та інфляційних втрат.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Суд звертає увагу відповідача на те, що законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат, у зв`язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

Стосовно зменшення 3% річних суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 сформувала висновок про те, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Отже, у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим, судом першої інстанції вмотивовано задоволено позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у повному обсязі. Доводи скаржника про неправильне застосування судом ст. 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Щодо доводів апелянта, наведених в апеляційній скарзі про те, що позивач вже скористався правом нарахувати 3% річних та інфляційні втрати в інших господарських справах №910/13097/23 та №910/7713/21, а тому їх нарахування у даній справі є неправомірним, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Верховний Суд в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 виснував, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Таким чином, незважаючи на те, що вже наявні судові рішення, якими охоплено стягнення з ДПЗД Укрінтеренерго інфляційних втрат та 3% річних, ПрАТ Закарпаттяобленерго як кредитор за грошовим зобов`язанням, яке не було виконано належним чином, має законне право на отримання інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за весь час прострочення.

Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 25.06.2025 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

У заяві про розподіл судових витрат на правничу допомогу позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 70 000,00 грн.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги № 1 від 04.01.2025 (надалі - Договір), який був укладений між Приватним акціонерним товариством Закарпаттяобленерго (надалі - Клієнт) та Професійним Адвокатським об`єднанням правовий Альянс (надалі Об`єднання).

Відповідно до п. 2.2. договору обсяг виконання доручення визначається Об`єднанням та Клієнтом на основі додатку до цього Договору.

Згідно з п.1 додатку № 4 від 07.03.2025 до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 за № 1 (надалі Додаток № 4) Клієнт доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання в межах умов договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 року №1, здійснити всі необхідні дії в інтересах Клієнта, з метою надання правової допомоги Клієнту та супровід справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення з останнього суми трьох процентів річних в розмірі 1 007 309,52 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 15 183 265,78 грн., зокрема, але не виключно: направляти адвокатські запити, звернення, листи органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності; знайомитися з матеріалами справи; збирати необхідні докази; здійснювати аналіз процесуальних документів та доказів, поданих іншими учасниками справи; здійснювати аналіз судової практики по аналогічним судовим справам; аналізувати законодавство, що регулює спірні правовідносини, консультувати клієнта з питань, необхідних для прийняття рішень щодо подальшого супроводу справи; готувати клопотання, заяви, пояснення, відзив на заяви з процесуальних питань та по суті справи та інші процесуальні документи, забезпечити участь адвокатів об`єднання у процесуальних діях.

У п. 2 Додатку № 4 сторонами узгоджено, що з метою виконання доручення, викладеного в п. 1. цього додатку, під час розгляду справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях Об`єднанню та його адвокатам, які виступають від імені Об`єднання надаються наступні права:

- Виступати в якості представника Клієнта у суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях з усім обсягом прав, наданих учасникам (стороні) судового процесу, в тому числі правами знайомитися з матеріалами справ, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, збільшувати або зменшувати позовні вимоги, змінювати підстави та предмет позову, укладати мирові угоди, підписувати, подавати та отримувати претензії, позовні та інші заяви (в т. ч. заяви про видачу судового наказу), відзиви на скарги, відповіді на відзив, заперечення, клопотання, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, листи, звернення, а також користуватися іншими правами, наданими чинним процесуальним законодавством України та здійснювати від імені КЛІЄНТА всі процесуальні права та обов`язки, які надані стороні в господарському процесі Господарським процесуальним кодексом України (далі по тексту ГПК України) без обмежень.

- Підписувати від імені Клієнта та подавати документи правового характеру (листи, звернення, заяви, скарги, пояснення тощо), які подаються за місцем виконання доручення.

- Посвідчувати, з використанням печатки Об`єднання, копії письмових доказів та інших документів, які використовуються з метою виконання доручення Клієнта.

Відповідно до п. 3 Додатку № 4 вартість надання Об`єднанням правової допомоги Клієнту за здійснення всіх необхідних дій в інтересах Клієнта з метою надання правової допомоги Клієнту та супровід справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення з останнього суми трьох процентів річних в розмірі 1 007 309,52 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 15 183 265,78 грн, згідно договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 року №1 та цього Додатку №4 складає 100 000,00 грн без ПДВ в суді першої інстанції, 70 000,00 грн без ПДВ апеляційної інстанції, та 50 000,00 грн без ПДВ в суді касаційної інстанції незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів та незалежно від результату розгляду справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

Оплата послуг Об`єднання (гонорару) здійснюється Клієнтом в гривнях на поточний рахунок Об`єднання визначений в рахунку наданому Об`єднанням. Оплата рахунку за надані послуги здійснюється Клієнтом протягом 5 робочих днів, з дня отримання такого рахунку Клієнтом (п. 4 Додатку № 4).

За умовами п. 5 Додатку № 4 Акт про надання правової допомоги Клієнту за здійснення всіх необхідних дій в інтересах Клієнта з надання правової допомоги Клієнту та супровід справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго про стягнення з останнього суми трьох процентів річних в розмірі 1 007 309,52 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 15 183 265,78 грн, складається та направляється на підпис Клієнту Об`єднанням не пізніше наступного дня після ухвалення судом відповідної інстанції (першої, апеляційної та/або касаційної) рішення по суті позовних вимог або про закриття провадження у справі/залишення позовної заяви без розгляду/затвердження мирової угоди тощо (будь-яке процесуальне рішення, на підставі якого розгляд справи у відповідній інстанції буде завершений), а Клієнт підписує такий акт протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня отримання Клієнтом такого акта.

На підтвердження понесених витрат представником позивача до суду надано копії таких документів: рахунок №187 від 29.07.2025, платіжну інструкцію №6082 від 31.07.2025, витяг з договору про надання правничої допомоги №1 від 04.01.2025 та додаток № 4 до від 07.03.2025 до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 № 1.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з урахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Разом з тим, у вирішенні питання щодо витрат ПрАТ "Закарпаттяобленерго", колегія суддів враховує, що розгляд справи за апеляційною скаргою на рішення господарського суду першої інстанції не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання апеляційного суду, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.

Тому, за наведених обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), дійшов висновку, що визначений ПрАТ "Закарпаттяобленерго" розмір витрат на послуги адвоката підлягає зменшенню до 20 000,00 грн і такий розмір буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі №910/3083/25 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Клопотання Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

Матеріали справи №910/3083/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2025

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Л.Г. Сітайло

Г.А. Кравчук