ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2025 р. Справа №907/546/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» б/н від 06.06.2025 року (вх. №01-05/1786/25 від 10.06.2025 року)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 16.05.2025 року (суддя Р.М.Лучко; повну ухвалу складено 16.05.2025 року)

за заявою Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 про забезпечення позову

у справі № 907/546/25

за позовом: Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» (надалі ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету»)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс» (надалі ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс»)

до відповідача-3: Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» (надалі ДВНЗ «Ужгородський національний університет»)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Закарпатської обласної державної адміністрації

про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути земельну ділянку,

за участю:

від прокуратури: Винницька Л.М. (посвідчення № 068714 від 01.03.2024 року);

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1 (в режимі відеоконференції): Ільницький М.П. адвокат (ордер серії АО № 1178764 від 06.06.2025 року);

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3 (в режимі відеоконференції): Логойда В.М. адвокат (довіреність б/н від 06.06.2025 року);

від третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

14.05.2025 року Ужгородська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс» про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет».

Відповідно до ухвали Господарського суду Закарпатської області від 08.07.2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Закарпатську обласну державну адміністрацію. Залучено до участі у справі як співвідповідача Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет», змінивши його процесуальний статус з третьої особи на відповідача 3.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Одночасно із позовною заявою прокурор подав до суду першої інстанції заяву за №07.53-107-3647 вих-25 від 13.05.2025 року про забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород; 2)заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород; 3) заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород; 4) заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород.

Заява обґрунтована тим, що ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» здійснює забудову на спірній земельній ділянці, а саме будівництво багатоквартирних житлових будинків в комерційних цілях та всупереч умовам договору суперфіцію від 15.10.2010 року без мети їх передання працівникам ДВНЗ «УжНУ», внаслідок чого невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Вважає, що заходи забезпечення позову не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, мають тимчасовий характер та їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2025 року у справі №907/546/25 частково задоволено заяву Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 про вжиття заходів забезпечення позову. Заборонено ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород. Заборонено Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород. Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород. У решті вимог заяви Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 відмовлено.

В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що предметом позову в даній справі прокурором визначено розірвання договору суперфіцію від 15.10.2010 та зобов`язання відповідачів повернути земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород територіальній громаді м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради. Ймовірне вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на подальшу забудову спірної земельної ділянки упродовж розгляду справи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади, за захистом яких прокурор звернувся до суду у випадку задоволення позовних вимог про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку, позаяк в такому разі заявнику доведеться додатково звертатися до суду з позовними вимогами з приводу використання земельної ділянки (на якій споруджено будівлю), що в спірних правовідносинах пов`язується як з правами власника такої земельної ділянки (Ужгородської міської ради), так і постійного землекористувача (Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» - Державний акт від 05.12.2007 серії ЯЯ №007887). Суд виснував, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав територіальної громади в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що повно захистити інтереси територіальної громади в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.

Стосовно вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав на те, що цей захід забезпечення позову не узгоджується з предметом та підставами позову, не є співмірним із заявленими прокурором вимогами.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що висновки суду щодо спрямованості вжитих заходів забезпечення позову на ефективний захист та поновлення порушених прав територіальної громади (у разі задоволення позову) є передчасними, оскільки позивач не є учасником спірних правовідносин, не має матеріальної зацікавленості у правах та обов`язках за договором суперфіцію, а відтак не має порушеного права. Стверджує, що спірна земельна ділянка перебуває у державній, а не комунальній власності, а Ужгородська міська рада в силу закону втратила статус власника спірної земельної ділянки, а відтак і статус сторони договору суперфіцію, тому відсутні підстави для захисту порушеного права міської ради. Вважає, що наслідки вжитих заходів забезпечення позову полягають в обмеженні відповідача-1 та відповідача-2 набутих по договору від 15.10.2010 року правомочностей щодо користування спірною ділянкою. Також зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову є тотожним задоволенню позовних вимог. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2025 року у справі №907/546/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена у відповідності до норм процесуального права із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що право державної власності на спірну земельну ділянку після набрання чинності норм щодо розмежування земель державної та комунальної власності не було зареєстровано в установленому законом порядку. Вказує на те, що рішенням Ужгородської міської ради від 01.10.2010 року №1592 надано дозвіл Ужгородському національному університету укласти договір суперфіцію на земельну ділянку в районі вул. Університетської в м. Ужгороді площею 2,7171 га з ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс» для будівництва та наступної експлуатації багатоквартирними житловими будинками для працівників Ужгородського національного університету. На виконання вказаного рішення між чотирма сторонами, а саме: Ужгородською міською радою, ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету», ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс», а також Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» укладено договір суперфіцію від 15.10.2010 року, який затверджено рішенням Ужгородської міської ради від 15.10.2010 року № 1613. Звертає увагу суду на те, що укладаючи вказаний договір, міська рада виступала саме як власник спірної земельної ділянки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав спірна земельна ділянка зареєстрована за Ужгородською міською радою. Прокурор заявляє, що Ужгородська міська рада на даний час залишається зареєстрованим власником спірної земельної ділянки і стороною договору суперфіцію. Просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.05.2025 року у справі №907/546/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Прокурор заперечив проти доводів скаржника та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Представник відповідача-3 просив апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати захід забезпечення позову в частині заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки.

Інші учасники справи не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №907/546/25, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 року відкладено розгляд справи на 15.09.2025 року о 14 год 00 хв.

Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

15.08.2025 року ухвала від 11.08.2025 року відправлена на адресу відповідач-2 на адресу, зазначену в апеляційній скарзі.

Отже, суд вчинив необхідні дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №907/546/25.

З огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності позивача, відповідача-2 та третьої особи.

Розгляд клопотання

10.08.2025 року через систему «Електронний суд» скаржник подав клопотання б/н від 10.08.2025 року (вх.№01-04/6140/25 від 11.08.2025 року) про долучення нових доказів.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Частиною 1 та 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасниками справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, учасники справи повинні обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Колегія суддів зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, допущення такої можливості судом апеляційної інстанції мало б наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не надає правову оцінку новим доказам, долученим до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу сторонами справи.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1, 2, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Оскільки в цьому випадку прокурор звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, тому має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, у вирішенні питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2024 року у cправі № 922/5184/23.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, прокурор вказує на те, що здійснює забудову на спірній земельній ділянці, а саме будівництво багатоквартирних житлових будинків в комерційних цілях та всупереч умовам договору суперфіцію від 15.10.2010 року без мети їх передання працівникам ДВНЗ «УжНУ», внаслідок чого невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Предметом позову в даній справі прокурором визначено розірвання договору суперфіцію від 15.10.2010 та зобов`язання відповідачів повернути земельну ділянку кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород територіальній громаді м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

Ймовірне вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на забудову спірної земельної ділянки може утруднити або зробити неможливим ефективний захист та поновлення прав позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду у випадку задоволення позовних вимог про розірвання договору суперфіцію та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку, оскільки заявнику доведеться звертатися до суду з новими позовами.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції частково задовольнив заяву про забезпечення позову, а саме (1) заборонено ТзОВ «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» та ТзОВ «Ужгородський житловий комплекс», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які підготовчі чи будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород; (2) заборонено Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва чи реконструкції об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород; (3) заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :30:002:0063, площею 2,7171 га, яка розташована на вулиці Університетській в м. Ужгород. У решті вимог заяви Ужгородської окружної прокуратури від 13.05.2025 за №07.53-107-3647 вих-25 відмовлено.

З урахуванням вищеописаних норм процесуального закону, предмету позову у цій справі та доводів заявника, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду щодо часткового задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, адже вжиття вказаних заходів забезпечення позову відповідає завданню та суті забезпечення позову та заявленим позовним вимогам у справі.

В оскарженій ухвалі суд правильно виснував, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить відновлення порушених прав територіальної громади в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що повно захистити інтереси територіальної громади в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.

Стосовно аргументів скаржника з приводу статусу спірної земельної ділянки та того, позивач не є учасником спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить зі змісту інституту забезпечення позову, а саме ймовірного утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Питання щодо статусу спірної земельної ділянки та позивача у справі повинно вирішуватись судом при розгляді справи по суті.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, правову позицію Верховного Суду та досліджені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції, проаналізувавши доводи та докази заявника, дійшов правомірного та законного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки таке забезпечення позову відповідає меті та завданню забезпечення позову, а також предмету позову у цій справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 16.05.2025 року у справі №907/546/25.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, відтак її необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Ужгородського національного університету» б/н від 06.06.2025 року (вх. №01-05/1786/25 від 10.06.2025 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 16.05.2025 року у справі №907/546/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.А. Галушко

Суддя І.Ю. Панова