ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2025 р. Справа № 924/977/22 (924/531/25)

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., при секретарі судового засідання Лежніній Я.С. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" м. Хмельницький

до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

про стягнення 4 534 294,89грн.

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" м. Хмельницький

про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги в розмірі 4 534 294,89грн.

Представники сторін:

позивача: Слостін А.Г. арбітражний керуючий (ліквідатор)

відповідача: Куценко О.В. адвокат

за участю Маміч Я.С. представника кредитора ТОВ "Старт-Н"

У судовому засіданні відповідно до ст.233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 02.06.2025 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23.06.2025.

Ухвалою від 18.06.2025 прийнято зустрічний позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги в розмірі 4 534 294,89грн. до спільного розгляду з первісним позовом.

У підготовчих засіданнях 23.06.2025, 01.07.2025, 14.07.2025 оголошувалась перерва до 24.07.2025.

Ухвалою від 24.07.2025 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.08.2025. У судових засіданнях 12.08.2025, 03.09.2025 оголошувалась перерва до 11.09.2025. Ухвалою від 11.09.2025 судове засідання відкладено на 15.09.2025.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду (в межах справи про банкрутство ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН") про стягнення з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" сплачених позивачем лізингових платежів в рахунок оплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 у розмірі 4534294,89грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 01.07.2016 між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" укладено Договір фінансового лізингу №4Т16041ЛИ, за умовами пункту 1.1. якого банк передає лізингоодержувачу майно, яке є власністю банку та яке зазначено у додатку №1 до договору (надалі майно), а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу. За період дії Договору Позивач сплатив банку лізингові платежі, як сплату вартості об`єктів лізингу, на загальну суму 4 534 294,89 грн. (25.07.2016 року - 411 865,12 грн. 23.08.2016 року - 4 122 429,77 грн.). У зв`язку з тим, що Позивач прострочив більш ніж на 30 днів сплату відсоткової винагороди за користування майном, Договір було розірвано, а 15.06.2017 року між Відповідачем та Позивачем підписано акт прийому-передачі майна, відповідно до якого лізингоодержувач передав, а банк прийняв майно, яке було предметом Договору.

Позивач вважає, що Лізингові платежі в сумі 4 534 294,89 грн., сплачені ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" як частина відшкодування вартості предмету лізингу за Договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 року, є оплатою за договором купівлі-продажу (попередня оплата), а Майно, яке є предметом договору лізингу повинно було перейти в подальшому у власність Лізингоодержувача. Таким чином, розірвання Договору фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 року та повернення об`єкту лізингу Банку, на його думку, припиняє обов`язок ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" на сплату цих лізингових платежів, та припиняє право Банку на їх отримання (тримання).

Також зауважує, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність Лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

З огляду на викладене, зазначає, що Лізингові платежі на загальну суму 4 534 294,89 грн., сплачені ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" як частина вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 року є за своєю суттю оплатою предмету купівлі-продажу. У свою чергу розірвання Договору фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 року та повернення об`єкту лізингу, призводить до одночасного розірвання договору купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу, та надає ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" право, на підставі ст. 693 Цивільного кодексу України, на повернення сплачених лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкту лізингу, як попередньої оплати.

Як на правову підставу позову посилається на положення ст.ст.626, 628, 655, 692, 693 ЦК України та судову практику викладену Верховним Судом у постанові від 12.12.2023 у справі №912/209/21 (912/1417/22), а також в постановах від 04.04.2024 у справі №925/322/23(925/875/23), від 15.05.2024 у справі №925/233/23(925/750/23), від 22.05.2024 справа №905/221/23 (905/917/23), від 02.06.2024 у справі №907/257/23 (907/929/23), від 20.06.2024 у справі №904/4871/22 (904/2141/23), від 10.09.2024 у справі №920/692/23 (910/8611/23), від 11.09.2024 у справах №27/896/23 (910/7583/23) та №908/2212/23 (908/3143/23) за участі відповідача з тим же предметом позову - про стягнення сплачених лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за іншим договором фінансового лізингу.

АТ КБ "Приватбанк" у відзиві на позов заперечує щодо заявлених позовних вимог з підстав відсутності будь-якого права вимоги до Банку через вчинення ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" Заяви про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 17.01.2023 року. При цьому, додатково, Банк наголошує на невірному застосуванні положень частини 2 статті 693 ЦК України до спірних правовідносин, адже положеннями договору фінансового лізингу врегульовано наслідки його розірвання, а саме лише у Банку існує право вимоги до лізингоодержувача відносно стягнення лізингових платежів по день розірвання договору, а не навпаки.

АТ КБ "Приватбанк" у зустрічному позові просить визнати відсутнім (припиненим) право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 4 534 294,89 грн. щодо повернення Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" сплачених 4 534 294,89 грн. лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 р. В обґрунтування зустрічного позову банк вказує на відсутність будь-якого права вимоги ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН", оскільки зобов`язання Банку були припинені внаслідок вчинення 17.01.2023 року Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, зауважує, що Банком не визнавалось вчинене зарахування з підстав не визнання будь-яких зобов`язань перед ТОВ "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН". Позиція Банку обґрунтовувалась тим, що такий правочин було вчинено до відкриття провадження у справі про банкрутство для протидії його відкриттю шляхом штучного створення спірності вимог в певній їх частині. Зі своєї сторони, АТ КБ "ПриватБанк" протягом усього часу керувався умовами Договору фінансового лізингу, в тому числі, легітимно розраховував на фундаментальний принцип обов`язковості договору та презумпцію правомірності правочину, що відповідає загальноправовим принципам справедливості, добросовісності та розумності. Банк вважав, що спільносхваленими умовами договору фінансового лізингу врегульована юридична доля лізингових платежів у разі розірвання договору на вимогу лізингодавця, а саме, лізингоодержувач зобов`язується сплатити лізингові платежі на дату розірвання. Таким чином, підсумовує, що через припинення 17.01.2023 зобов`язань АТ КБ "ПриватБанк" зі сплати заборгованості з повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу є відсутнім (припиненим) право вимоги відповідача (позивача за первісним позовом) до АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 4 534 294,89 грн. щодо повернення АТ КБ "ПриватБанк" сплачених відповідачем лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 р.

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві зазначає, що до відкриття провадження у справі про банкрутство АТ КБ "Приватбанк" отримало від ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" Заяву про залік зустрічних однорідних вимог №2 від 17.01.2023 за якою ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" повідомила АТ КБ "ПриватБанк" про припинення зустрічних однорідних зобов`язань на суму 4534294,89грн. Товариство вважає, що заявлені до зарахування вимоги не є зустрічними. Зобов`язання банку, яке полягало у поверненні лізингових платежів, сплачених як частина вартості об`єкту лізингу за період до моменту розірвання договору фінансового лізингу не існувало.

Як вказує відповідач за зустрічним позовом, зобов`язання по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкта лізингу не є безспірними. Обставини наявності заборгованості позивача перед відповідачем та її розмір підлягають встановленню та доказуванню у визначеному законодавством порядку, а відтак, умови застосування зустрічних однорідних вимог відсутні, оскільки вимога щодо заборгованості може бути об`єктом зарахування за ст.601 ЦК України лише у випадку її визначеності, доведеності та безспірності.

У задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

01.07.16 між ПАТ КБ "Приватбанк" (банк) та ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №4Т16041ЛИ за яким банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Додатком № 1 до даного договору сторони встановили найменування майна (та адреса), що є об`єктом лізингу.

Додаток 2 до договору встановлює графік лізингових платежів, який підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Згідно акту №1 прийому-передачі майна від 01.07.16 ПАТ КБ "Приватбанк" передав, а відповідач прийняв в платне володіння та користування нерухоме майно, яке зазначено в додатку №1 до договору фінансового лізингу від 01.07.16 №4Т16041ЛИ. Акт підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

До договору також укладено додаткові угоди:

- від 01.07.16, яка стосується змін п. 4.2. основного договору (підписана та скріплена печатками сторін);

- від 07.07.16, яка стосується змін п. 1.4. договору (данні щодо номерів рахунків) та укладена з використанням електронного цифрового підпису (докази внесення такого підпису арк. справи № 28-30);

- 29.07.16, яка стосується змін п. 6.2.11 основного договору, а саме: викладення цього пункту в такій редакції: "лізингоодержувач зобов`язаний оплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)"; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банку. Крім того, даною додатковою угодою виключено з договору підпункт 2.3.4. пункту 2.3. розділу 2. Додаткова угода підписана та скріплена печатками сторін;

- додаткова угода відносно зміни графіку лізингових платежів, яка укладена з використанням електронного цифрового підпису сторін (з доказами накладення ЕЦП 05.08.16 - арк. справи №35-38);

- додаткова угода з доказами накладення електронного цифрового підпису 03.11.16, яка стосується змін пунктів 2.3.2. та 2.3.3. основного договору, а саме: з 07.11.16 п. 2.3.2. основного договору викладено в такій редакції: "відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10, 5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку 2". Пункт 2.3.3. основного договору викладено в такій редакції: "У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку 2".

31.05.2017р. АТ КБ "Приватбанк" направлено ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу у зв`язку із наявною заборгованістю із сплати відсоткової винагороди за користування майном лізингоодержувача.

Згідно акту прийому-передачі від 15.06.17 (підписаний сторонами та скріплений їх печатками) ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" передав, а Банк прийняв нерухоме майно, що є об`єктом лізингу за договором від 01.07.16 № 4Т16041ЛИ.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі №924/1118/18 стягнуто з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на користь АТ КБ "ПриватБанк" 19148649,86 грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном, 742711,81 грн. пені а також 298763, 12 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 рішення від 26.06.2019 у справі №924/1118/18 скасовано в частині відмови у стягненні з відповідача 856146,34грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном. Прийнято нове рішення яким стягнуто з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на користь АТ КБ "ПриватБанк" 20 004 796,20 грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та 311212,63 грн. судового збору

Відповідно до платіжних доручень №5 від 25.07.2016 та №24 від 23.08.2016 позивачем сплачено Банку 4 534 294,89грн. лізингових платежів за договором від 01.07.16 № 4Т16041ЛИ.

05.01.2023 ТОВ "Тран Фуд Юкрейн" звернулось до АТ КБ "Приватбанк" із вимогою про повернення в семиденний строк шляхом перерахування на поточний рахунок товариства сплачені ним лізингові платежі на суму 4 534 294,89грн.

17.01.2023 ТОВ "Тран Фуд Юкрейн" направлено АТ КБ "Приватбанк" заяву про залік зустрічних однорідних вимог у якій повідомлено про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 4534294,89грн. за наступними договірними зобов`язаннями: 1) грошові зобов`язання ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" перед АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 4534294,89грн. по сплаті заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном; 2) грошові зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на суму 4534294,89грн. по сплаті заборгованості за повернення сплачених лізингових платежів, як сплату частини вартості об`єкту лізингу. Також у заяві зазначено, що на дату її складання взаємні зобов`язання сторін за Договором фінансового лізингу від 01.07.16 № 4Т16041ЛИ між АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" та на суми, зазначені у цій заяві вважаються припиненими.

20.11.2024 арбітражний керуючий (ліквідатор) Слостін А. звернувся до АТ КБ "Приватбанк" із вимогою сплатити залишок сплачених лізингових платежів у розмірі 4534294,89грн.

Оскільки АТ КБ "Приватбанк" в добровільному порядку лізингові платежі не повернув ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернувся із даним позовом до суду.

У свою чергу, банк вважаючи припиненими 17.01.2023 свої зобов`язання із повернення сплачених лізингових платежів, як частини вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу від 01.07.16 №4Т16041ЛИ звернувся із зустрічним позовом про визнання відсутнім (припиненим) право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ФУД ЮКРЕЙН" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 4 534 294,89 грн. щодо повернення Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" сплачених 4 534 294,89 грн. лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як встановлено матеріалами справи між сторонами правовідносини виникли з договору фінансового лізингу.

Приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

За частинами другою, третьою статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Судом встановлено, що 31.05.2017р. АТ КБ "Приватбанк" направлено ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу у зв`язку із наявною заборгованістю із сплати відсоткової винагороди за користування майном лізингоодержувача.

Згідно акту прийому-передачі від 15.06.17 (підписаний сторонами та скріплений їх печатками) ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" передав, а Банк прийняв нерухоме майно, що є об`єктом лізингу за договором від 01.07.16 № 4Т16041ЛИ. Зазначене підтверджується також рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2019 у справі №924/1118/18 яким стягнуто з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на користь АТ КБ "Приватбанк" 19148649, 86 грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном, 742711, 81 грн. пені а також 298763, 12 грн. судового збору та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 якою рішення від 26.06.2019 у справі №924/1118/18 скасовано в частині відмови у стягненні з відповідача 856146,34грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном. Прийнято нове рішення яким стягнуто з ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на користь АТ КБ "Приватбанк" 20 004 796,20 грн. заборгованості по оплаті відсоткової винагороди за користування майном та 311212,63 грн. судового збору

Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень №5 від 25.07.2016 та №24 від 23.08.2016 позивачем сплачено Банку 4 534 294,89грн. лізингових платежів за договором від 01.07.16 № 4Т16041ЛИ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що лізингові платежі на загальну суму 4 534 294,89грн. сплачені ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" як частина вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу від 01.07.16 №4Т16041ЛИ є за своє суттю оплатою предмету купівлі-продажу.

Вважає, що розірвання договору фінансового лізингу від 01.07.16 №4Т16041ЛИ та повернення об`єкту лізингу, призводить до одночасного розірвання договору купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу та надає ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на підставі ст.693 ЦК України на повернення сплачених лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкту лізингу як попередньої плати.

Поряд із цим, із матеріалів справи вбачається, що до відкриття провадження у справі про банкрутство (17.01.2023 року), ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" направлено АТ КБ "Приватбанк" Заяву про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 17.01.2023 року за якою ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" повідомила АТ КБ "ПриватБанк" про припинення зустрічних однорідних зобов`язань на суму 4 534 294,89 грн. Зарахування мотивоване тим, що АТ КБ "ПриватБанк" був боржником ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на цей розмір грошових коштів, які були сплачені лізингоодержувачем за Договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 року в якості викупної вартості майна.

Натомість заперечуючи проти зустрічного позову ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" зазначає, що заявлені до зарахування вимоги (згідно його заяви № 2 від 17.01.2023) не є зустрічними та не відповідають умовам дотримання яких згідно із законом вимагається при здійсненні зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тобто позивач, як ініціатор зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 17.01.2023 вказує на відсутність умов застосування зустрічних однорідних вимог, оскільки вимога щодо заборгованості може бути об`єктом зарахування за ст.601 ЦК України лише у випадку її визначеності, доведеності та безспірності.

Оцінюючи зазначені обставини судом береться до уваги, що відповідно до статті 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В розрізі правозастосування статті 601 ЦК України суд звертається до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 року № 910/11116/19: "Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Поряд із цим, заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тобто, спірність зарахування, незгода із зарахуванням перевіряється лише судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Судом береться до уваги, що предметом розгляду у даній справі є стягнення з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" сплачених позивачем лізингових платежів в рахунок оплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу №4Т16041ЛИ від 01.07.2016 у розмірі 4534294,89грн.

Зважаючи на предмет позову у даній справі, межі розгляду справи, невизнання позивачем правомірності, дійсності та правих наслідків вчиненого ним же одностороннього правочину (Заява № 2 від 17.01.2023), для визначення правової природи коштів в розмірі 4534294,89грн. належить дослідити умови застосування зустрічних однорідних вимог, зокрема їх визначеність, доведеність та безспірність.

Оскільки такі обставини підлягають встановленню та вивченню у межах справи про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, що не є предметом розгляду у даній справі, суд відмовляє у позові.

Щодо зустрічного позову.

АТ КБ "Приватбанк" просить визнати відсутнім (припиненим) право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 4 534 294,89 грн. щодо повернення Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" сплачених 4 534 294,89 грн. лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за Договором фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016.

Банк вважає, що оскільки ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" не визнається правомірність, дійсність й правові наслідки вчиненого ним самим одностороннього правочину - Заяви про залік зустрічних однорідних вимог № 2 від 17.01.2023 року, про що свідчить подання первісного позову про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" тих вимог, які вже були припиненими на підставі цього правочину, що створює триваючу правову невизначеність, ним обрано ефективний спосіб захисту його прав та законних інтересів, спрямований на досягнення правової визначеності й визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача (позивача за первісним позовом) і саме цей спосіб захисту призведе до поновлення порушених прав позивача за зустрічним позовом.

За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад із тих підстав, що зобов`язання припинилось.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

В даному випадку, оскільки ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернувся із позовом про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" сплачених товариством лізингових платежів, то останній має захищати свої права, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Судом береться до уваги, що у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом, враховуючи предмет та підстави первісного позову у даній справі обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Водночас, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18).

З огляду на викладене, суд відмовляє у зустрічному позові АТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати із сплати судового збору покладаються на позивача та позивача за зустрічним позовом у зв`язку із відмовою у первісному та зустрічному позові.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У позові відмовити.

У зустрічному позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2025р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 1 примірник до матеріалів справи.

Представнику позивача та відповідачу направлено до Електронних кабінетів.