ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/1439/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Колос І. Б.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився,

відповідача - Мокрової А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного підприємства "Олкріс"

на рішення Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року (суддя Сулімовська М. Б.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року (колегія суддів: Поліщук Л. В., Богатир К. В., Таран С. В.)

у справі за позовом Приватного підприємства "ОЛКРІС"

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне підприємство "Олкріс" (ПП "Олкріс") звернулося до суду з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет) про визнання незаконним та скасування рішення Адміністративної колегії АМК від 05 вересня 2024 року № 65/81-р/к у справі № 65/38-10/2024 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення).

1.2. Позивач зазначає про незаконність Рішення та безпідставність накладення на нього штрафу у зв`язку з неподанням інформації у визначений у вимозі строк. Стверджує, що не отримував вимоги відповідача у ту дату, яка вказана Акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта"), тому рішення прийнято відповідачем передчасно та необґрунтовано, без з`ясування по суті обставин справи.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

2.1.1. Суд першої інстанції зазначив, що обставина отримання позивачем вимоги про надання інформації саме 20 лютого 2024 року підтверджена наявними в матеріалах справи доказами - рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 115 уповноваженій особі ПП "Олкріс" (а.с.123-зворот), листом АТ "Укрпошта" від 11 квітня 2024 року № 1.10.004.-9739-24, довіреністю ПП "Олкріс" від 08 січня 2024 року № 5 (терміном дії до 31 грудня 2024 року) та копією накладної про вручення рекомендованого поштового відправлення № 115 (а.с.148-зворот- 151). Водночас позивачем до матеріалів справи не подано жодних доказів, які б підтверджували отримання вимоги 07 березня 2025 року та спростовували доводи відповідача. Підтверджуючи в судовому засіданні, що підпис на рекомендованому повідомленні належить керівнику позивача Кречмеру Олегу Анатолійовичу, останній заперечує обставину проставлення ним дати отримання поштового відправлення.

2.1.2. Суд не взяв до уваги твердження представника позивача стосовно того, що, можливо, дата отримання 20 лютого 2024 року на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 115 була проставлена іншою особою, оскільки ця обставина позивачем не доведена, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

2.1.3. Суд першої інстанції виснував, що доказами, зібраними у справі, доводиться, а запереченнями та поясненнями позивача не спростовується висновок Комітету про те, що дії ПП "Олкріс" є порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України від 11 січня 2001 року № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III).

2.1.4. При цьому суд першої інстанції ухвалою від 26 лютого 2025 року відмовив у задоволенні клопотання ПП "Олкріс" про призначення судової експертизи з метою з`ясування питання, чи дата отримання (20 лютого 2024 року) у рекомендованому повідомленні про вручення поштового повідомлення (Ф.119) № 115 проставлена Кречмером Олегом Анатолійовичем чи іншою особою, чи дата отримання та підпис у вказаному повідомленні про вручення проставлені однією особою, чи різними.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

2.2.1. Суд апеляційної інстанції зазначив, що неподання інформації Комітету у встановлені органами Комітету строки є актом невиконання заснованої на законі вимоги державного органу, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність. Суд у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Комітету, його територіальному відділенню з`ясовує, чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно. ПП "Олкріс" отримало вимогу 20 лютого 2024 року, що вбачається із повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 115. У встановлений строк ПП "Олкріс" не надало відділенню АМК інформацію на вимогу.

2.2.2. При цьому посилання апелянта на те, що вимога про надання інформації від 07 лютого 2024 року була отримана ним 07 березня 2024 року, а не 20 лютого 2024 року, як стверджує відповідач, колегія суддів апеляційної інстанції відхилила з огляду на те, що належними доказами того, що вимога органу Комітету надіслана на адресу суб`єкта господарювання та отримана ним, є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів у справі, які б підтверджували факт отримання ним вимоги 07 березня 2024 року та не спростовано жодними доказами встановлені обставини отримання позивачем вимоги про надання інформації саме 20 лютого 2024 року, які підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

2.2.3. Колегія суддів апеляційної інстанції звернула увагу на те, що чинним законодавством України АМК наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених статтею 52 Закону № 2210-III. Таким чином, застосований до позивача штраф відповідає вимогам Закону № 2210-III та становить до 1 % доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2023 рік.

2.2.4. Також апеляційний господарський суд відхилив доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалою від 26 лютого 2025 року відмовив у задоволенні клопотання позивача про проведення почеркознавчої рукописної експертизи для встановлення підтвердження факту проставлення дати іншою особою. Апеляційний суд зазначив, що позивач не довів сукупності умов, визначених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), необхідних для призначення судової експертизи у даній справі, з огляду на що господарський суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року, в якій просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. Підставами касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи на те що суд апеляційної інстанції застосував статтю 99 ГПК України без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання ПП "Олкріс" про призначення судової почеркознавчої експертизи, а суд апеляційної інстанції не перевірив законність такої відмови, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

4. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2025 року для розгляду касаційної скарги ПП "Олкріс" визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.

4.2. Ухвалою від 13 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

4.3. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.4. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5.1. Адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення АМК 05 вересня 2024 року у справі № 65/38-10/2024 постановлено Рішення, яким визнано дії ПП "Олкріс", що полягали у неподанні інформації Комітету на вимогу від 07 лютого 2024 року № 65-02/291 у встановлений строк, порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-III. За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ПП "Олкріс" накладено штраф у розмірі 66 040, 00 грн.

5.2. У Рішенні вказані такі обставини вчинення порушення у вигляді неподання інформації у встановлений строк.

5.2.1. У зв`язку із розглядом справи № 05-10/2024 про порушення ПП "Олкріс" та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія "Смартбуд" законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III, та відповідно до статей 3, 7, 17, 22 та 22-1 Закону України від 26 листопада 1993 року № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659-XII), пунктів 3 та 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням АМК від 23 лютого 2001 року № 32-р, відділенням АМК надіслано на адресу ПП "Олкріс" вимогу про надання інформації від 07 лютого 2024 року № 65-02/291.

5.2.2. Відділення АМК вимагало у 20-денний строк з дня одержання вимоги надати інформацію щодо господарської діяльності ПП "Олкріс" та обставин участі у вказаних АМК процедурах публічних закупівель. Одночасно у вимозі повідомлялося, що згідно з пунктами 13, 14 та 15 статті 50 та статтею 52 Закону № 2210-III неподання відділенню АМК інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

5.2.3. Водночас у вимозі зазначено, що у разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений головою відділення АМК строк, не пізніше кінцевої дати на надання інформації, визначеної у цій вимозі, ПП "Олкріс" може звернутися до відділення АМК з обґрунтованим клопотанням про продовження строку для надання інформації на вимогу, із поясненням причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений у вимозі строк.

5.2.4. У поштовому повідомленні № 115 про вручення поштового відправлення зазначено, що вимога вручена ПП "Олкріс" 20 лютого 2024 року.

5.2.5. Зі змісту листа АТ "Укрпошта" від 11 квітня 2024 року № 1.10.004.-9739-24 випливає, що поштове відправлення № 115, яким направлено вимогу відділення АМК про надання інформації від 07 лютого 2024 року № 65-02/291, вручено 20 лютого 2024 року уповноваженому представнику на одержання пошти ПП "Олкріс" - Кречмеру Олегу Анатолійовичу під підпис, на підставі довіреності. АТ "Укрпошта" надана копія довіреності ПП "Олкріс" від 08 січня 2024 року № 5 (терміном дії до 31 грудня 2024 року) та копія накладної про вручення рекомендованого поштового відправлення № 115.

5.2.6. Листом від 25 березня 2024 року № 5 позивач надіслав на адресу відповідача клопотання про продовження строку надання відповіді на вимогу.

5.2.7. Листом від 27 березня 2024 року № 65-02/926 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для продовження строку надання інформації за вимогою, оскільки він закінчився 11 березня 2024 року.

5.2.8. Листом від 05 квітня 2024 року № 38 позивач надав відповідачу інформацію та документи на виконання вимоги про надання інформації від 07 лютого 2024 року № 65-02/291.

5.2.9. Листом від 12 квітня 2024 року № 65-02/1172 відповідач повернув позивачу вказаний лист із зазначенням про невідповідність документів положенням Інструкції з діловодства в Південному міжобласному територіальному відділенні АМК та Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

5.2.10. 10 червня 2024 року на адресу Відділення АМК від позивача надійшов лист від 05 квітня 2024 року № 38 разом із засвідченими додатками, відповідно до якого ПП "Олкріс" надало інформацію на питання пунктів 1 - 34 вимоги про надання інформації від 07 лютого 2024 року № 65-02/291.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Доводи касаційної скарги позивача

6.1. В обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України ПП "Олкріс" зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 99 ГПК України щодо призначення судової експертизи без урахування висновку стосовно застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 925/1165/16 (925/422/23), від 21 липня 2022 року у справі № 917/318/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/12593/21, про те, що за наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди при відхиленні клопотання про призначення судової експертизи обов`язково повинні навести обґрунтування цього.

6.2. Також ПП "Олкріс" вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (що є підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України та може бути підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України), зазначаючи що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання ПП "Олкріс" про призначення судової почеркознавчої експертизи, а суд апеляційної інстанції не перевірив законності такої відмови, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

6.3. Позивач зауважує, що суди попередніх інстанцій проігнорували право позивача подати допустимі докази, зокрема, провести почеркознавчу експертизу, яка могла спростувати ключовий доказ відповідача - дату вручення вимоги, а отже, - довести, що строк відповіді не було порушено, внаслідок чого оскаржуване Рішення є незаконним.

6.4. Позивач переконаний, що дата на поштовому повідомленні проставлена не його рукою і це має істотне значення для встановлення належного повідомлення сторін та дотримання їхніх процесуальних прав. Вважає, що відмова у проведенні експертизи позбавляє його можливості довести ці факти (зокрема, щодо фальсифікації доказу) та захистити свої права, що прямо суперечить принципу справедливого судового розгляду та рівності сторін.

7. Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача

7.1. У відзиві на касаційну скаргу відділення АМК просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

7.2. Відповідач стверджує, що факт вчинення ПП "Олкріс" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК на вимогу у визначений строк встановлений сукупністю обставин, які зазначені у розділах 4 та 5 Рішення; натомість правова позиція ПП "Олкріс" в цілому та доводи його касаційної скарги, зокрема, ґрунтуються на припущеннях та є намаганням шляхом зловживання правом і застосуванням формальних процедур уникнути відповідальності за передбачене законодавством про захист економічної конкуренції правопорушення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права

8.1. Згідно зі статтею 1 Закону № 3659-XII АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

8.2. Відповідно до статті 3 Закону № 3659-XII основним завданням АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, у тому числі в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за узгодженими діями суб`єктів господарювання; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель.

8.3. За частиною першою статті 7 Закону № 3659-XII у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження, в тому числі: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

8.4. Положеннями статей 22 та 22-1 Закону № 3659-XII передбачено, що розпорядження, рішення та вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимоги уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом; невиконання вказаних розпоряджень, рішень та вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, банківську, нотаріальну таємницю, податкову, статистичну звітність незалежно від її місцезнаходження, що перебуває у їх володінні та/або користуванні або доступна їм, необхідну для виконання АМК, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання.

8.5. Відповідно до пунктів 13- 15 частини першої статті 50 Закону № 2210-III порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання інформації в неповному обсязі АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання недостовірної інформації АМК, його територіальному відділенню.

8.6. Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2210-III за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.

8.7. У частині другій статті 52 Закону № 2210-III вказано, що за порушення, передбачені пунктами 13- 15 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

8.8. Частиною першою статті 41 Закону № 2210-III передбачено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

8.9. Відповідно до пункту 58 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля. Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення.

8.10. У пункті 71 Правил вказано, що реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

8.11. Згідно з пунктом 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

8.12. Відповідно до пункту 78 Правил поштові відправлення, адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим в установленому законодавством порядку на одержання поштових відправлень.

8.13. У пункті 90 Правил зазначено, що оператор поштового зв`язку вручає реєстровані поштові відправлення у визначеному оператором поштового зв`язку порядку.

8.14. За пунктом 4.1 Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції, затвердженого наказом АТ "Укрпошта" 28 грудня 2023 року № 6668 (далі - Регламент), рекомендована письмова кореспонденція відноситься до реєстрованих поштових відправлень, які приймаються для пересилання з видачою розрахункового документа, пересилаються з приписуванням до супровідних документів та вручаються одержувачу під розписку (шляхом проставляння письмового або електронного підпису) або з фіксацією технічними засобами.

8.15. У пункті 6.11 Регламенту вказано, що порядок доставки простої та рекомендованої письмової кореспонденції, повідомлень про вручення поштових відправлень юридичним особам, узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Юридичною особою подається до оператора поштового зв`язку заява, складена в довільній формі, де зазначаються істотні умови доставки (вручення) поштових відправлень, друкованих медіа. Заява подається на бланку юридичної особи за підписом керівника в довільній формі, з обов`язковим зазначенням дати подання заяви та терміну дії. Перелік осіб, уповноважених на одержання пошти, визначається на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку, завірена копія якої зберігається в оператора поштового зв`язку. Рекомендована письмова кореспонденція, адресована юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручається уповноваженій особі на одержання пошти юридичної особи. Уповноважена особа проставляє своє прізвище та підпис у аркуші ф.8 (Списку ф.101/101-а), за яким здійснюється вручення. На бланку повідомлення про вручення рекомендованої письмової кореспонденції, в тому числі з позначкою "Судова повістка", адресованої юридичній особі, уповноважена особа на одержання пошти у відповідному місці зазначає дату вручення рекомендованого листа, розписується та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

8.16. Відповідно до статті 59 Закону № 2210-III підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

8.17. Згідно зі статтею 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

8.18. Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

9. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Предметом судового розгляду у цій справі є встановлення наявності / відсутності визначених статтею 59 Закону № 2210-III підстав для скасування чи визнання недійсним Рішення. Суди першої та апеляційної інстанцій за результатами перевірки доводів позовної заяви ПП "Олкріс" та дослідження обставин справи зазначили, що позивач не спростував висновку відповідача про те, що ПП "Олкріс" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210-III, а отже, заявлені позовні вимоги про визнання незаконним та скасування Рішення є необґрунтованими.

9.2. Спірне питання, передане на розгляд касаційного суду, полягає у тому, чи обґрунтовано суд першої інстанції (з яким погодився суд апеляційної інстанції) відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

9.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

9.4. Верховний Суд звертає увагу, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.5. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

9.6. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

9.7. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

9.8. Стверджуючи про наявність вказаної підстави, позивач посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 925/1165/16 (925/422/23), від 21 липня 2022 року у справі № 917/318/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/12593/21, про те що за наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди при відхиленні клопотання про призначення судової експертизи обов`язково повинні навести обґрунтування цього.

9.9. У постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 925/1165/16 (925/422/23) про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги Верховний Суд зауважив, що відповідач заперечував сам факт існування додаткової угоди до договору поворотної фінансової допомоги з підписом, виконаним директором підприємства, в тому числі наводив аргументи відсутності керівника підприємства на день укладення цієї угоди на території України та надав відповідні докази (копії наказу про відрядження, сторінок закордонного паспорта, рахунків на оплату готелю). Проте суд апеляційної інстанції цим доводам відповідача не надав належної оцінки, а тому дійшов передчасного висновку про доведеність факту укладення додаткової угоди. Верховний Суд вважав відмову у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі передчасною та необґрунтованою з огляду на те, що таке процесуальне рішення має ухвалюватися судом лише після ґрунтовного вивчення обставин справи, правовідносин сторін, оскільки лише за результатами проведення такої експертизи можливо встановити факт укладення між позивачем та відповідачем додаткової угоди, а відтак і вирішити питання про наявність / відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

9.10. У постанові від 21 липня 2022 року у справі № 917/318/21 про стягнення заборгованості за договором підряду Верховний Суд зазначив, що відповідач у суді першої інстанції під час підготовчого засідання, в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилався на те, що акт за грудень 2017 року він не підписував; тому з метою визначення приймання виконаних будівельних робіт заявлялось клопотання про призначення будівельно-технічної та почеркознавчої експертизи. Суд першої інстанції, розглядаючи заявлене відповідачем клопотання, відмовив у його задоволенні, при цьому взагалі не навів жодних мотивів щодо відсутності / наявності підстав у контексті необхідності чи не необхідності саме у призначенні судової експертизи; будь-яких обґрунтувань, за якими суд вважав відповідні доводи відповідача безпідставними, не наведено і в судовому рішенні при вирішенні справи по суті. Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо підписання акта за грудень 2017 року зроблені з порушенням принципу змагальності, оскільки відповідачу відмовлено у призначенні судової експертизи без достатніх правових підстав.

9.11. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/12593/21 про визнання застави припиненою, визнання рішення загальних зборів та статуту недійсними позивачка просила призначити у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, на вирішення якої поставити питання, зокрема, про те, у якій послідовності нанесені реквізити на другому аркуші договору. Відхиляючи зазначене клопотання, місцевий господарський суд послався на наявність в матеріалах справи експертних висновків, якими уже встановлені обставини стосовно складення та підписання договору. Верховний Суд вказав, що позивачка наголошувала на необхідності дослідження питання щодо послідовності нанесення тексту та реквізитів на договорі, яке не було предметом досліджень під час проведення зазначених вище експертиз. При цьому суди відхилили її клопотання про призначення експертизи у справі щодо питань з`ясування порядку нанесення тексту та реквізитів на договорі, не навівши жодних обґрунтувань такого відхилення. З огляду на це колегія суддів касаційної інстанції вважала обґрунтованими наведені скаржницею у касаційній скарзі доводи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

9.12. У справі, що розглядається, позивач заявляв клопотання про призначення судової експертизи з метою з`ясування питання, чи дата отримання (20 лютого 2024 року) у рекомендованому повідомленні про вручення поштового повідомлення (Ф.119) № 115 проставлена Кречмером Олегом Анатолійовичем чи іншою особою; чи дата отримання та підпис у вказаному повідомленні про вручення проставлені однією особою, чи різними. Ухвалою від 26 лютого 2025 року місцевий суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

9.13. З наведеного вбачається, що правовідносини у зазначених справах, у яких суди відмовляли у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, не є подібними.

9.14. Правові висновки Верховного Суду у цих справах не мають універсального характеру для всіх інших справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження, як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, поширюється саме на подібні правовідносини.

9.15. Висновки у зазначених скаржником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактичної доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Тому застосування норми права, наведеної позивачем (статті 99 ГПК України), за неподібності правовідносин у цих справах не може бути однаковим.

9.16. З огляду на викладене посилання ПП "Олкріс" про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

9.17. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.18. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

9.19. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

9.20. При цьому відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України, на які посилається скаржник, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

9.21. На обґрунтування цієї підстави позивач зазначає, що суд першої інстанції немотивовано відхилив клопотання ПП "Олкріс" про призначення судової почеркознавчої експертизи, а суд апеляційної інстанції не перевірив законності такої відмови, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. Позивач вважає, що відмова суду у призначенні експертизи позбавляє його можливості спростувати ключовий доказ відповідача - дату вручення вимоги, а отже, - довести що строк відповіді не було порушено, внаслідок чого оскаржуване Рішення є незаконним.

9.22. Умови, за настання яких суд призначає судову експертизу, визначені в статті 99 ГПК України. При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі № 917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 927/110/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 904/5077/21, від 06 лютого 2024 року у справі №910/12661/22 тощо).

9.23. У цій справі № 915/1439/24 позивач заявляв до суду першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи з метою підтвердження власної правової позиції, що на повідомленні про вручення поштового відправлення позивачу дату вручення проставлено іншою особою, ніж керівником ПП "Олкріс" Кречмером Олегом Анатолійовичем.

Позивач вважає, що встановлення цієї обставини за допомогою проведення експертизи буде належним доказом, який підтвердить, що поштове відправлення було вручено позивачу не 20 лютого 2024 року, а 07 березня 2024 року.

9.24. Водночас судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що поштове відправлення могло бути вручене позивачу 07 березня 2024 року, а не 20 лютого 2024 року.

Натомість суди зазначили, що обставини стосовно вручення позивачу поштового відправлення саме 20 лютого 2024 року підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 115 уповноваженій особі ПП "Олкріс", листом АТ "Укрпошта" від 11 квітня 2024 року № 1.10.004.-9739-24, довіреністю ПП "Олкріс" від 08 січня 2024 року та копією накладної про вручення рекомендованого поштового відправлення № 115.

Суди першої та апеляційної інстанцій зауважили, що обставина наявності підпису позивача про отримання поштового відправлення на зазначеному рекомендованому повідомленні останнім не заперечується.

9.25. Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 910/11002/21, від 06 лютого 2024 року у справі № 910/12661/22.

9.26. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 та у справі № 917/50/17, від 17 грудня 2024 року у справі № 916/2932/23).

9.27. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

9.28. Відповідно до частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

9.29. Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.

9.30. За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

9.31. Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

9.32. В ухвалі від 26 лютого 2025 року у цій справі, якою відмовлено у задоволенні клопотання ПП "Олкріс" про призначення судової експертизи, суд першої інстанції зазначив, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням закону, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом, встановленим законом, у розумний строк.

Враховуючи що призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, і питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи, суд першої інстанції, оцінивши обґрунтування позивача щодо потреби призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, дійшов висновку про відмову в її призначенні.

9.33. Суд апеляційної інстанції у постанові від 24 червня 2025 року погодився із вказаним процесуальним рішенням місцевого господарського суду та зазначив таке.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Аналогічний висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 925/1641/17:

Безпідставне призначення судової експертизи має наслідком збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 927/685/20.

Позивач не довів сукупності умов, визначених статтею 99 ГПК України, необхідних для призначення судової експертизи у даній справі, з огляду на що господарський суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи.

9.34. Верховний Суд зазначає, що незгода із відмовою у призначенні експертизи сама по собі не може бути підставою для висновку, що суд допустив у цій частині порушення норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскарженого рішення. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 910/3600/22, від 10 січня 2024 року у справі № 921/39/23, від 06 лютого 2024 року у справі № 910/12661/22.

9.35. У цій справі № 915/1439/24 Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, підтриманого судом апеляційної інстанції, про те що в даному випадку обґрунтування позивача щодо потреби призначити у справі судову почеркознавчу експертизу не дає правових підстав для його задоволення.

9.36. Верховний Суд враховує, що висновок експерта (з огляду на запропоновані позивачем на вирішення експертизи питання) у будь-якому випадку не підтвердить факту отримання позивачем вимоги 07 березня 2024 року, а не 20 лютого 2024 року, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження іншої дати вручення поштового відправлення позивачу, ніж 20 лютого 2024 року; крім того, як уже зазначалося, наявні в матеріалах справи докази не є суперечливими.

9.37. Отже, переглядаючи оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що відмова у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі ухвалена судом після належного вивчення обставин справи та правовідносин сторін.

9.38. Наявність підстави, визначеної пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України (необґрунтоване відхилення судом клопотання щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи), для скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд не підтвердилася.

9.39. Інших доводів на обґрунтування незаконності рішення Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року у цій справі касаційна скарга не містить.

9.40. З огляду на викладене оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.41. Згідно із частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.42. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій відсутні.

9.43. Крім того, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою в цій частині на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

Судові витрати

9.44. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 915/1439/24, відкрите за касаційною скаргою Приватного підприємства "Олкріс" на рішення Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. В іншій частині касаційну скаргу Приватного підприємства "Олкріс" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Одеської області від 09 квітня 2025 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року у справі № 915/1439/24 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя І. Б. Колос