ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. м.Київ Справа№ 920/1061/23(920/1380/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Козир Т.П.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.07.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 (повний текст підписано 04.03.2025)

у справі № 920/1061/23(920/1380/24) (суддя Яковенко В.В.,)

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт»

до відповідачів: 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_1

про стягнення 5181 грн 53 коп.

за зустрічним позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт»,

про визнання договору неукладеним та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5700,00 грн і моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів 5181,53 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.07.2024. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за надання послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період.

Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом

Також, до Господарського суду Сумської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить суд визнати договір з надання послуг постачання теплової енергії неукладеним та стягнути з ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5700,00 грн та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн, завдану неправомірним діями відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 5181,53 грн задоволено:

- присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» 5181 грн 53 коп. (п`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 53 копійки) заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.07.2024;

- присуджено до стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» 807 грн 47 коп. судового збору;

- присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» 807 грн 47 коп. судового збору;

- присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» 807 грн 47 коп. судового збору;

- у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом мотивовано тим, що враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.07.2024, позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 5181,53 грн заборгованості є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом мотивовано тим, що:

- ураховуючи те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування відповідачам заборгованості за надані їм послуги з постачання теплової енергії на підставі договору з надання послуг постачання теплової енергії, що є укладеним публічним договором приєднання, та задоволення первісного позову у повному обсязі, зустрічний позов в частині визнання договору з надання послуг постачання теплової енергії неукладеним - задоволенню не підлягає;

- позивачем за зустрічним позовом не була доведена належними доказами вина Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" у завданні йому матеріальної чи моральної шкоди у заявленому до стягненні розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

При дослідженні апеляційної скарги судом встановлено, що скаржник просить:

- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 03.04.2025;

- скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.04.2025 у справі №920/1061/23(920/1380/24) та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог за первісним позовом у повному обсязі, задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 8 483,28 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, до підтвердження факту надання послуги не вчиняти будь-які дії спрямовані на укладання договорів з надання послуг зі споживачами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції не розглянуто докази, надані скаржником, а саме: про відсутність заборгованості, відсутність укладеного договору на отримання послуги з теплопостачання, відсутність виконання основної вимоги для укладення договорів надання комунальних послуг шляхом публічного приєднання, відсутність технічної можливості отримати послугу теплопостачання на обігрів місць загального користування та внутрішньобудинкових потреб, і розглянув спір на підставі недопустимих доказів;

- докази надані позивачем за первісним позовом щодо укладення договору публічного приєднання з споживачами (відповідачами за первісним позовом) не є належними та допустимими;

- позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу отримання послуги теплопостачання споживачами (відповідачами за первісним позовом), а факт отримання послуги споживачами заперечується;

- не спростовано твердження споживачів (підтверджені фотодоказами) про відсутність технічної можливості позивача за первісним позовом надати, а споживачами (відповідачами за первісним позовом) отримати дану послугу, а суд першої інстанції помилково визнав факт надання даних послуг підтвердженим;

- суд першої інстанції безпідставно не врахував, що наявні підстави для визнання договору з надання послуг постачання теплової енергії - неукладеним, а через протиправні дії позивача за первісним позовом скаржник поніс душевні страждання, які викликали загострення раніше набутих захворювань, що є підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди в силу приписів ст. ст. 23, 1167, 611 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

11.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач за первісним позовом просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача за первісним позовом у відзиві зводяться до того, що:

- договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) - вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги ( п. 4 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання

теплової енергії, затверджено постановою КМУ від 08.09.2021 № 1022);

- на адресу позивача за первісним позовом у встановленому Законом порядку та строки не надходило жодних рішень співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг;

- типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021;

- факт надання позивачем за первісним позовом та отримання відповідачами за первісним позовом послуги з постачання теплової енергії є доведеним; всі надані позивачем за первісним позовом документи є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження факту надання та отримання послуг, обґрунтованості проведених розрахунків;

- звернення до суду позивача за первісним позовом з позовною заявою до відповідачів за первісним позовом відбулося внаслідок щомісячного порушення останніми з 01.01.2022 зобов`язань щодо оплати наданих послуг, що являє собою прострочення відповідачами за первісним позовом грошового зобов`язання та є порушенням майнових прав та інтересів позивача за первісним позовом, оскільки згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений договором строк;

- зверненню до суду позивача за первісним позовом передували щомісячні дії, протягом трьох років, спрямовані на інформування відповідачів про послуги, що надаються, розмір нарахувань та залишок заборгованості;

- відповідачам за первісним позовом службою збуту направлялися попередження про необхідність сплати заборгованості та роз`яснювалися правові наслідки у випадку неоплати заборгованості; перед зверненням до суду з відповідачами проведено телефонну розмову з приводу погашення заборгованості, через недосягнення домовленостей на адресу відповідачів за первісним позовом було направлено позовну заяву з усіма додатками, які були останніми також проігноровані;

- тобто, відповідачі за первісним позовом були обізнані про існування у них заборгованості, проінформовані про звернення до суду з метою стягнення заборгованості та умисно порушували права надавача послуг;

- таким чином в діях позивача за первісним позовом відсутні ознаки протиправної поведінки при здійсненні захисту своїх порушених прав, а позивач за зустрічним позовом безпідставно звинувачує відповідача за зустрічним позовом у завданні йому моральної шкоди, оскільки остання взагалі не мала місця;

- жодної матеріальної шкоди відповідачем за первісним позовом відповідачу-3 за первісним позовом завдано не було.

Також, 02.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення, в яких він додатково наголошував на наступному:

- відключення квартири відповідачів за первісним позовом, що розташована в житловому багатоквартирному будинку, від мереж централізованого опалення, не звільняє їх від обов`язку відшкодувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, разом з іншими власниками, пропорційно до займаної ними площі;

- опалення МЗК в під`їздах багатоквартирних будинків, за відсутності приладів опалення (радіаторів/батарей) забезпечується через вертикальні стояки системи ЦО будинку, які, як правило, розташовані в огороджувальних конструкціях приміщень (стінах під`їзду);

- актом про відключення квартири від 26.08.2010 та актом обстеження опалюваного об`єкта від 30.09.2010 підтверджується наявність транзитних стояків систем централізованого опалення в квартирі АДРЕСА_1 ;

- теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку;

- долучені в якості доказів фото, які на думку відповідачів підтверджують відсутність опалювальних приладів в під`їзді будинку АДРЕСА_1, незадовільний санітарний стан місць загального користування та доводять факт ненадання відповідачам послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, передбачених ст. 76- 78 ГПК України, і не можуть бути використані судом при вирішенні спору по суті;

- фотографії подані без будь-яких даних, що дозволяють встановити: дату зйомки; місце зйомки (чи саме цей будинок, що є предметом спору); засоби зйомки; автора фото та джерело їх походження. Таким чином, зазначені матеріали не відповідають вимогам допустимості доказів і не можуть бути перевірені судом чи іншою стороною;

- відсутність опалювальних приладів в окремих місцях загального користування не виключає загальнобудинкові потреби на опалення всієї будівлі/будинку, оскільки це входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025, справу №920/1061/23(920/1380/24), передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Козир Т.П., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 постановлено витребувати у Господарського суду Сумської області матеріали справи та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

23.05.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 у справі № 920/1061/23(920/1380/24), відкрито апеляційне провадження у справі № 920/1061/23(920/1380/24) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 у справі № 920/1061/23(920/1380/24), розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" про участь у судовому засіданні, яке призначено на 15.07.2025 об 13 год. 45 хв у справі №920/1061/23(920/1380/24) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 розгляд справи відкладено до 09.09.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" про участь у судовому засіданні, яке призначено на 15.07.2025 об 13 год. 45 хв у справі №920/1061/23(920/1380/24) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 09.09.2025 з`явився скаржник - відповідач-3 ОСОБА_4 (особисто), а також представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідачі-1, 2 ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) в судове засідання 03.09.2025 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Також, 14.07.2025 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі за наявним матеріалами, а також зазначені особи повідомили, що вважають рішення суду першої інстанції несправедливим та просять його скасувати.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників відповідачів-1, 2 у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Скаржник в судовому засіданні 09.09.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача в судовому засіданні 09.09.2025 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, з 15.10.2006 Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення м. Шостки і визнане надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії) згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006.

Предметом господарської діяльності позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації міста Шостка. Тому позивач є виконавцем комунальної послуги в значенні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ (далі Закон).

Позивач в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 роки надавав послугу з постачання теплової енергії, утому числі для багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" від 13.11.2024, у квартирі № 61 вищевказаного будинку, опалювальна площа якої 49,3 кв.м, зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Крім того вказана обставина підтверджується інформаційними довідками про реєстрацію місця проживання осіб наданих Сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШМР № 2473 від 12.11.2024, № 2472 від 21.11.2024, №2471 від 21.11.2024.

З обігової відомості по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що в період з листопада 2021 року по липень 2024 року за вказаною адресою здійснювалися щомісячні нарахування за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, що підтверджується наявними у справі відповідними розрахунками, зокрема і за спірний період.

Учасниками спору не заперечувалось, що квартира АДРЕСА_1 відключена від системи централізованого опалення будинку.

У зв`язку з несплатою відповідачами вартості наданої послуги з постачання теплової енергії, виникла заборгованість в сумі 5181,53 грн перед позивачем за Договором, що є порушенням майнових прав та інтересів останнього, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Щодо первісного позову, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно довідки ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" від 13.11.2024, у квартирі АДРЕСА_1 , опалювальна площа якої 49,3 кв.м, зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а також вказана обставина підтверджується інформаційними довідками про реєстрацію місця проживання осіб наданих Сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШМР № 2473 від 12.11.2024, № 2472 від 21.11.2024, №2471 від 21.11.2024.

Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Таким чином, відповідачі є індивідуальними споживачами в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Надання житлово-комунальних послуг (до якої належить послуга з постачання теплової енергії) здійснються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, зокрема 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно; 2) колективний договір; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, за кожним видом комунальних послуг.

Положеннями ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено відповідні виключення з моделі правовідносин між споживачем та виконавцем комунальних послуг, а саме, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Статтями 633, 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, а договором приєднання, в свою чергу, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 633 ЦК України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Так п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у системному зв`язку з наведеними вище положеннями ЦК України, встановлено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно з п. 3 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Згідно з ч.7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", якою затверджено Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії за відповідними моделями договірних відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії було розміщено на офіційному вебсайті ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" http://shkhaer.coni.ua/spogyvacham/publісітпii-dogovir-priednannya.ht.inl 01.10.2021 та на офіційному вебсайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua.

Тобто, договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) - вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги ( п. 4 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджено постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021).

Як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, на адресу позивача у встановлений України "Про житлово-комунальні послуги" порядок та строк не надходило жодних рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, а отже, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021. Таким чином, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021.

Учасниками спору не заперечувалось, що квартира АДРЕСА_1 відключена від системи централізованого опалення будинку.

Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019) (далі - Правила), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

На підставі п. 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика 315).

Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу І Методики 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Аналогічні положення щодо обов`язку індивідуального споживача приймати участь в розподілі обсягів теплової енергії визначені також і в договорі.

Предметом Договору є надання виконавцем споживачу послуги з постачання теплової енергії, обсяг якої визначається зокрема як частина обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідно до п. 11 договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики 315.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, обсяги спожитої споживачем послуги за відповідний період обліковувались лічильником, встановленим в будинку АДРЕСА_1. Зауваження щодо правильності роботи зазначеного лічильника обліку теплової енергії від відповідачів не надходили і матеріали справи доказів протилежного - не містять.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи в сукупності підтверджується, що позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачам за період з листопада 2021 року по липень 2024 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та управителя багатоквартирного будинку, показаннями теплового лічильника на загальну суму 5181,53 грн.

У свою чергу відповідачами не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період, що є простроченням відповідачами грошового зобов`язання з сплати наданих послуг.

Відповідно до абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 Договору, передбачено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної Правилами та плати за абонентське обслуговування.

Згідно з п. 32 Договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 33 Договору передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається у паперовій формі.

Відповідно до п. 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача-3 в частині відсутності між сторонами укладеного договору на постачання теплової енергії, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням системного аналізу вище наведених норм чинного законодавства і матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 між сторонами є укладеним через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування відповідно до вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

В силу положень ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", від споживача не вимагається вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, адже, як вже зазначено, відповідно до вимог цього Закону такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Оскільки квартира, у якій зареєстровані відповідачі, є частиною житлового будинку за адресою: вул. Знаменська, 5 у м. Шостка, відповідно співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак типовий індивідуальний договір від 01.11.2021 є укладеним в силу вимог Закону.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідачів наявна заборгованість в розмірі 5181,53 грн за надані послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.07.2024, яка не була ними сплачена і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доводи відповідача-3 про те, що квартира має автономне опалення з відключенням квартирної системи опалення від будинкового теплопостачання обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 14 Правил, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу).

Згідно з п. 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Відключення квартири відповідачів за первісним позовом, що розташована в житловому багатоквартирному будинку, від мереж централізованого опалення, не звільняє їх від обов`язку відшкодувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, разом з іншими власниками, пропорційно до займаної ними площі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку -приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав, та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Згідно зі ст. 382 ЦК України та статтями 4, 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 24 Правил визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалюване приміщення.

При проектуванні та будівництві житлових будинків забудовник здійснює вибір системи теплозабезпечення і теплоспоживання будинку, з врахуванням техніко-економічної доцільності та вимог законодавства, у тому числі в частині опалення місць загального користування.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, теплова енергія подається в житловий будинок № 5 по вул. Знаменська в м. Шостка через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах, а відсутність опалювальних приладів у місцях загального користування не виключає загальнобудинкові потреби на опалення всієї будівлі/будинку, оскільки це входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення.

Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Також, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що саме співвласники повинні спільно вирішувати питання щодо внутрішніх мереж і систем опалення, утеплення належного їм будинку тощо, надаючи завдання обслуговуючому підприємству, а не навпаки.

Чинним законодавством передбачений порядок врегулювання відносин між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. Оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону. Оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених статтею 28 Закону.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції і що не було спростовано скаржником, відповідачі не надали документального підтвердження незадовільної якості послуг.

Розрахунки обсягів спожитої теплової енергії та нарахування за послугу з постачання теплової енергії здійснюються на основі комерційного обліку відповідно до розділу ІІІ Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 р. № 2119-VIII, Правил і Методики № 315.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 12 Методики № 315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Згідно з п. 33 Правил, у разі коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону, та/ або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Граничний розмір плати за абонентське обслуговування визначається методологією відповідно до вимог постанови КМУ від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг".

Відповідно до наказу ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" № 263 від 01.10.2021, плата за абонентське обслуговування у будинках, які обладнані будинковими вузлами комерційного обліку, розрахована підприємством у розмірі 32,18 грн. на місяць /на одного абонента.

Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

Наведені обставини скаржник не спростував ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а власники та користувачі приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (далі - Закон № 2119), рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.

Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Оскільки відповідний будинок оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії, облік загального обсягу спожитої на опалення даної будівлі теплової енергії підприємством виконується відповідно ст. 8 Закону № 2119.

З обігової відомості по рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім`я ОСОБА_2, вбачається, що в період з листопада 2021 року по липень 2024 року за вказаною адресою здійснювалися щомісячні нарахування за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, що підтверджується наявними у справі відповідними розрахунками, зокрема і за спірний період.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не розглянуто докази, надані скаржником, а саме: про відсутність заборгованості, відсутність укладеного договору на отримання послуги з теплопостачання, відсутність виконання основної вимоги для укладення договорів надання комунальних послуг шляхом публічного приєднання, відсутність технічної можливості отримати послугу теплопостачання на обігрів місць загального користування та внутрішньобудинкових потреб, і розглянув спір на підставі недопустимих доказів - не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не спростовано твердження споживачів (підтверджені фотодоказами) про відсутність технічної можливості позивача за первісним позовом надати, а споживачами (відповідачами за первісним позовом) отримати дану послугу, а суд першої інстанції помилково визнав факт надання даних послуг підтвердженим - судом апеляційної інстанції також відхиляються, оскільки як зазначалось вище, з обігової відомості по рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім`я ОСОБА_2, вбачається, що в період з листопада 2021 року по липень 2024 року за вказаною адресою здійснювалися щомісячні нарахування за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, що підтверджується наявними у справі відповідними розрахунками, зокрема і за спірний період, а долучені в якості доказів фото, які на думку відповідачів підтверджують відсутність опалювальних приладів в під`їзді будинку АДРЕСА_1, незадовільний санітарний стан місць загального користування та доводять факт ненадання відповідачам за первісним позовом послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, передбачених ст. 76- 78 ГПК України, і не можуть бути використані судом при вирішенні спору по суті. Суд апеляційної інстанції погоджується з обгрунтованими посиланнями позивача за первісним позовом про те, що фотографії, які подані скаржником до матеріалів справи, не містять даних, що дозволяють достовірно встановити: дату зйомки; місце зйомки (чи саме цей будинок, що є предметом спору); засоби зйомки; автора фото та джерело їх походження.

Доводи скаржника про те, що позивачем за первісним позовом при розрахунку невірно визначено опалювальну площу приміщення - обгрунтовано відхилено судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Методики №315, у разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.

Оскільки споживачами не надано відомості щодо опалювальної площі квартири, то при здійсненні розрахунку використовується загальна площа квартири 43,9 кв.м та застосовуються норми Методики №315.

Розрахунки за послугу з постачання теплової енергії здійснюються на основі комерційного обліку відповідно до розділу ІІІ Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 № 2119-VIII та Методики № 315.

Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 має як житлові, так і нежитлові приміщення, площа яких враховується при здійснені розподілу теплової енергії між споживачами.

Відповідно до абз. 12 п. 1 Розділу ІІ Методики 315 (в редакції від 22.11.2018), для багатоквартирного житлового будинку при розподілі обсягів спожитої теплової енергії застосовується коефіцієнт до площі/об`єму опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку ks. Для житлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, приймається ks = 1, для нежитлових опалюваних приміщень, не оснащених приладами обліку, - ks = 1,5.

Тобто, при фактичній опалювальній площі нежитлових приміщень вказаного будинку здійснено корегування з використанням коефіцієнта 1,5, опалювальна площа нежитлових приміщень для розподілу становить 67,95 кв.м (45,3*1,5). Таким чином площа будинку, що використовується для розподілу становить 3523,04 кв.м (3455,09+67,95).

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 358 від 28.12.2021, внесено зміни до Методики розподілу, яким коригувальний коефіцієнт для нежитлових приміщень ks = 1,5 виключено.

Таким чином площа будинку, що використовується для розподілу у період з 01.02.2022 по 31.03.2023 становить 3500,39 кв.м (3455,09+45,3).

17.07.2023 по квартирі № 6 вказаного будинку власниками було здійснено уточнення опалювальної площі в бік зменшення на 0,5 кв.м.

Таким чином, площа будинку, що використовується для розподілу у період з 01.10.2023 по 31.03.2024 становить 3499,89 кв.м (3455,09-0,5)+45,3 кв.м.

Щодо доводів скаржника про неврахування позивачем за первісним позовом при розрахунку заборгованості пільг, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом регламентується Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою КМУ № 389 від 04.06.2015, та Порядком надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою КМУ № 373 від 17.04.2019.

Право на отримання пільг, встановлених законами України, з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї визначається структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

З 01 грудня 2022 року пільги громадянам на оплату житлово-комунальних послуг надаються виключно у грошовій готівковій формі органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі № 373, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 квітня 2019 року, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення на підставі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі -Реєстр), та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця до 20 числа суму пільги виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування.

За заявою пільговика структурний підрозділ з питань соціального захисту населення

надає йому інформацію про розрахунок розміру пільги.

В пункті 1 зазначено, що Порядок № 373 визначає механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг на оплату житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком.

Пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються щомісяця у грошовій формі (готівковій або безготівковій), на придбання твердого палива і скрапленого газу - один раз на рік у грошовій готівковій формі.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку № 373, для призначення пільг пільговики, які перебувають на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), або їх законні представники звертаються з відповідною заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу до якої додається у разі потреби довідка про наявність у житловому приміщенні пічного опалення та/або кухонного вогнища на твердому паливі:

- до 30 листопада 2022 року включно - до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (або фактичним місцем проживання у разі перебування на обліку в Реєстрі за фактичним місцем проживання);

- починаючи з 1 грудня 2022 року - до органів Пенсійного фонду України.

Заяви з необхідними документами та/або відомостями приймаються від заявників: структурними підрозділами з питань соціального захисту населення - до 30 листопада 2022 року в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування або Єдиний державний веб-портал електронних послуг (далі - Портал Дія); органами Пенсійного фонду України - починаючи з 1 грудня 2022 року, у тому числі у разі надіслання їх поштою або в електронній формі (через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики, інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, мобільний додаток Пенсійного фонду України, веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія).

Заяви з необхідними документами та/або відомостями також приймаються уповноваженими посадовими особами виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідної територіальної громади або військової адміністрації (далі - посадові особи виконавчого органу) та посадовими особами центру надання адміністративних послуг, які передають їх протягом трьох робочих днів з дати їх надходження структурному підрозділу з питань соціального захисту населення/органу Пенсійного фонду України (далі - уповноважений орган).

Заяви з необхідними документами та/або відомостями приймаються посадовими особами виконавчого органу або центру надання адміністративних послуг виключно з формуванням електронної справи.

Заяви з необхідними документами та/або відомостями (після формування електронної справи) у паперовій формі передаються уповноваженому органу не рідше ніж раз на два тижні.

У разі виникнення обставин, що впливають на надання пільг та їх розмір (зокрема, зміна складу членів сім`ї, на яких поширюються пільги; зміна категорії пільговика; зміна переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання; зміна управителя, виконавця комунальних послуг (крім випадків, коли інформація про зміну надається виконавцем послуги), створення об`єднання), пільговик зобов`язаний подати протягом 30 календарних днів до уповноваженого органу нову заяву.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 373, виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ "Ощадбанк" договору (далі - рахунок для виплати пільг). За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовтня (15 травня), але не пізніше 15 жовтня 2022 року, у якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального) сезону. Пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазаначає, що щодо розміру та нарахувань сум пільги позивач за первісним позовом - є неналежним розпорядником такої інформації, і не наділений повноваженнями як щодо встановлення скаржнику чи членам його сім?ї такої пільги (розміру, ставки), так і її самостійного нарахування. Також, відповідними повноваженнями не наділений і суд.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачі-1, 2, 3 не позбавлені права в установленому порядку отримати в подальшому відповідну пільгу та заявити вимоги про відповідний перерахунок.

З огляду на викладене, ураховуючи встановлений судом апеляційної інстанції факт неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати отриманих послуг за період з 01.11.2021 по 31.07.2024, суд апеляційної інстанції також вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 5 181,53 грн заборгованості. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі, у зв?язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Усі інші доводи посилання, обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані, з урахуванням меж апеляційного оскарження, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо вимог за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про обґрунтованість нарахування відповідачам заборгованості за надані їм послуги з постачання теплової енергії на підставі договору з надання послуг постачання теплової енергії, що є укладеним публічним договором приєднання, та задоволення первісного позову у повному обсязі, а тому суд апеляційної інстанції погоджується і з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що зустрічний позов в частині визнання договору з надання послуг постачання теплової енергії неукладеним - задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення 50 000,00 грн. моральної та 5 700,00 грн. матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року в справі № 686/13784/21).

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що позивачу за первісним позовом саме внаслідок протиправності дій відповідача за зустрічним позовом заподіяна моральна шкода, оскільки скаржником не була доведена належними доказами вина Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" у завданні йому моральної шкоди у заявленому до стягнення розмірі, як не доведено і протиправність поведінки відповідача за зустрічним позовом, наявність причинного зв?язку, як і розмір заявленого до стягнення відшкодування, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення 50 000,00 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Стосовно матеріальної шкоди у розмірі 5 700,00 грн. (3 700,00 грн. витрати на юридичну допомогу та 2000,00 грн. транспортні витрати), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що: 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

В свою чергу, у зустрічному позові позивач за зустрічним позовом вказав, що розмір матеріальної шкоди у розмірі 5 700,00 грн. складається: з 3 700,00 грн. витрат на юридичну допомогу та 2000,00 грн. транспортні витрати.

В свою чергу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що позивачу за первісним позовом саме внаслідок протиправності дій відповідача за зустрічним позовом заподіяна матеріальна шкода, оскільки скаржником не була доведена належними доказами вина Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" у завданні йому матеріальної шкоди у заявленому до стягнення розмірі, як не доведено і протиправність поведінки відповідача за зустрічним позовом, наявність причинного зв?язку, як і розмір заявленого до стягнення відшкодування, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення 5 700,00 грн. матеріальної шкоди також задоволенню не підлягають.

До того ж, не підлягають відшкодуванню вказані витрати і в порядку ст. 123, 124 Господарського процесуального кодексу України (як на це додатково посилався позивач за зустрічним позовом), оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Усі інші заяви, обгрунтування, доводи учасників справи, а також докази, враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові.

Також, вимога скаржника в апеляційній скарзі до відповідача за зустрічним позовом про те, щоб до підтвердження факту надання послуги не вчиняти будь-які дії спрямовані на укладання договорів з надання послуг зі споживачами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) - судом апеляційної інстанції задоволенню не підлягає, оскільки позивачем за зустрічним позовом вказана вимога не заявлена у встановленому процесуальним законом порядку під час розгляду справи судом першої інстанції та викладена в «Уточненнях заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву», тобто є доповненнями до заперечень на відзив.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 5181,53 грн задоволено та присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» 5181 грн 53 коп. (п`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 53 копійки) заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.07.2024, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 у справі № 920/1061/23 (920/1380/24), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Крім того, оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена, і за наслідками апеляційного розгляду залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 у справі № 920/1061/23 (920/1380/24) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 04.03.2025 (повний текст підписано 04.03.2025) у справі № 920/1061/23 (920/1380/24) - залишити без змін.

3. Матеріали справи 920/1061/23 (920/1380/24) повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано: 19.09.2025.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Т.П. Козир

М.Л. Доманська