АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4549/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

Прокурор - Кривельова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського Господарства "ГРОНО"

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 (повний текст складено та підписано 22.05.2025, суддя Невінгловська Ю.М.)

по справі №916/4549/24

за позовом Виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Міністерства аграрної політики та продовольства України

2) Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до Фермерського Господарства "ГРОНО"

про стягнення 441 106,15 грн

ВСТАНОВИВ

Виконувач обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі: Міністерство аграрної політики та продовольства України та Українського державного фонду підтримки фермерських господарств із позовом до Фермерського Господарства "ГРОНО" про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової підтримки у сумі 441 106,15 грн, з яких основна заборгованість в сумі 258 000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 127 068,91 грн, пеня в сумі 29 139,35 грн, 3 % річних в сумі 26 897,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, в частині здійснення повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі згідно встановленого графіку.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 по справі №916/4549/24 позов задоволено частково, стягнуто з Фермерського Господарства "ГРОНО" на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств основний борг в розмірі 258 000 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 127 068 грн 91 коп., пеню в розмірі 15 000 грн 00 коп., 3 % річних в розмірі 26 897 грн 89 коп., розстрочено виконання рішення шляхом сплати рівними частинами протягом 6 місяців, в решті позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зазначив, що свої зобов`язання за Договором про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, з надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству ГРОНО в розмірі 300 000,00 грн Український державний фонд підтримки фермерських господарств виконав в повному обсязі. Натомість ФГ ГРОНО свої зобов`язання зі своєчасного повернення суми фінансової допомоги виконало не в повному обсязі, лише в розмірі 42 000,00 грн, чим допустило порушення умов укладеного з позивачем договору.

Також, суд першої інстанції зазначив, що перевіривши надані прокурором розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, встановив, що такі розрахунки є арифметично правильними, а вимоги про стягнення таких сум правомірними та такими що підлягають задоволенню.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, позивачем здійснено невірний розрахунок пені, а саме протягом строку більшого ніж передбачено ч. 6 ст. 230 Господарського Кодексу України. Також, судом першої інстанції вирішено зменшити розмір заявленої до стягненні пені, з огляду на наявність на то відповідних обставин, а саме неврожайності виноградних насаджень відповідача.

Не погодившись із даним рішенням до суду апеляційної інстанції звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/4549/24 скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, позов виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до фермерського господарства «ГРОНО» задовольнити частково та стягнути з Фермерського Господарства "ГРОНО" на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств основний борг в розмірі 258 000 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 1000 грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 1 000 грн. 00 коп., розстрочивши виконання рішення шляхом сплати рівними частинами протягом 12 місяців з дати ухвалення постанови по справі № 916/4549/24.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке:

- фермерським господарством «Гроно» грошові кошти, отримані від Укрдержфонду за Договором були використані за цільовим призначенням, що не суперечить положенням Договору;

- невиконання ФГ «Гроно» своїх зобов`язань перед Укрдержфондом за Договором було викликано обставинами, які жодним чином не залежали від волі та бажання господарства, проте через їх непереборний характер у відповідача відсутня можливість виплати кредитних коштів з огляду на спричинення йому значних збитків та неможливість отримати дохід через несприятливі погодні умови, бо дохід фермерського господарства, напряму пов`язаний з кількістю та якістю отриманого врожаю;

- на даний час ФГ «ГРОНО» не має прибутку від своєї господарської діяльності. Факт неможливості наразі здійснити оплату у повному обсязі внаслідок відсутності фінансової спроможності підтверджується обставинами та доказами, які надані до суду, що є підставою для відстрочення виконання рішення;

- на переконання апелянта, з огляду на компенсаторний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді 3% річних та інфляційних втрат у значному розмірі, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, розмір штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат та 3 % річних) має бути зменшений.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 14.07.2025 відкрито апеляційне провадження по справі №916/4549/24 за апеляційною скаргою Фермерського господарства "ГРОНО" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025, розгляд справи призначено на 17.09.2025.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень прокурор зазначає, що наведені у апеляційній скарзі ФГ «ГРОНО», безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству, з огляду на наступне.

На переконання прокурора, наявність будь-яких негативних явищ, форс-мажорних обставин, не звільняє відповідача від взятих на себе зобов`язань за договором про надання фінансової підтримки, а саме повернення грошових коштів.

Щодо необхідності розстрочення виконання судового рішення, прокурор вважає, що надання відстрочки виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками обґрунтувань та дослідження доказів, а тому прокурор вважає, що у цьому випадку, використавши свої повноваження, передбачені статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції не припустився порушення норм процесуального права та балансу інтересів сторін, що могло б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині.

Прокурор також вважає безпідставними доводи апелянта щодо необхідності зменшення заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.09.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/4549/24 у зв`язку з перебуванням судді Принцевської Н.М. у відпустці.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 16.09.2025 справу №916/4549/24 за апеляційною скаргою Фермерського Господарства "ГРОНО" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В. Філінюка І.Г.

З огляду на зазначене, ухвалою суду від 16.09.2025 прийнято справу №916/4549/24 за апеляційною скаргою Фермерського Господарства "ГРОНО" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В ,Філінюка І.Г.

Під час судового засідання від 17.09.2025 прокурор надав пояснення у відповідності до яких не погоджується з доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення ухвали суду про призначення справи до розгляду до електронних кабінетів учасників справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 12.12.2016 між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств (далі - Укрдержфонд) та Фермерським господарством ГРОНО (далі ФГ ГРОНО) укладено Договір за №40 ФГ-2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству (далі - Договір), відповідно до умов якого Укрдержфонд підтримки фермерських господарств зобов`язується надати фінансову підтримку на поворотній основі ФГ ГРОНО в сумі 300 000,00 гривень, а фермерське господарство зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути зазначену суму фінансової підтримки у визначений даним договором строк.

Відповідно до п. 2 Договору, фінансова підтримка на поворотній основі надається для придбання техніки, обладнання, поновлення обігових коштів, у тому числі для придбання маточного поголів`я сільськогосподарських тварин (телиць, нетелей, корів, свиноматок, ярок, вівцематок, кізочок та козо-маток) та проведення оцінки відповідності виробництва органічної продукції (сировини), виробництва та переробки сільськогосподарської продукції, будівництва та реконструкції виробничих і невиробничих приміщень, у тому числі житлових (загальною площею не більш як 125 кв. метрів), для закладення багаторічних насаджень, розвитку кредитної та обслуговуючої кооперацій, у тому числі для сплати пайових внесків до пайових фондів сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів, утворених фермерськими господарствами самостійно або разом з членами особистих селянських господарств, зрошення та меліорації земель, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1102.

Згідно з п. п. 3.2.1., 3.2.2. Договору, фінансова підтримка надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначену в договорі суму фінансової підтримки на поворотній основі на поточний рахунок фермерського господарства, відкритий у банківській установі.

Пунктом 3.4.2. Договору визначено, що ФГ ГРОНО зобов`язане повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Укрдержфонду підтримки фермерських господарств згідно з встановленим графіком:

до 01 грудня 2017 року в сумі 12 000,00 грн.;

до 01 грудня 2018 року в сумі 30 000,00 грн.;

до 01 грудня 2019 року в сумі 48 000,00 грн.;

до 01 грудня 2020 року в сумі 90 000,00 грн.;

до 01 грудня 2021 року в сумі 120 000,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору, встановлено, що фінансова підтримка надається ФГ ГРОНО з кінцевим терміном повернення 01.12.2021 та повертається останнім згідно з встановленим графіком, крім випадків зміни умов Договору та розірвання Договору Укрдержфондом в односторонньому порядку та вимоги від фермерського господарства дострокового повернення фінансової підтримки

Крім того, згідно з п. п. 5.1., 5.2. Договору, відповідно до законодавства України у випадку прострочення строку виконання зобов`язання з повернення коштів фінансової підтримки Укрдержфонду фермерське господарство зобов`язане сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу; за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство сплачує Укрдержфонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 6.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор): стихія, оголошена війна, терористичний акт, блокада, пожежа, вибух, тобто не з вини Сторін, неможливо попередити своїми заходами за умови, що дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань. У цьому випадку строк виконання зобов`язань переноситься відповідно до терміну дії зазначених обставин, про що укладається відповідна угода.

Пунктом 7.2. Договору, сторони визначили, що він діє до повного повернення фермерським господарством коштів фінансової підтримки та повного виконання ним будь-яких інших грошових зобов`язань, передбачених цим Договором.

Як вбачається з наявної в матеріалах квитанції, Український державний фонд підтримки фермерських господарств, на виконання умов договору, перерахував ФГ ГРОНО 300 000,00 грн (Призначення платежу надання кредиту ФГ ГРОНО дог.№ №40 ФГ-2016 від 12.12.2016).

В свою чергу, ФГ ГРОНО здійснило повернення Українському державному фонду підтримки фермерських господарств грошових коштів в розмірі 42 000,00 грн, що вбачається з виписки по рахунку Укрдержфонду.

Решта грошових коштів фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Укрдержфонду підтримки фермерських господарств згідно з встановленим графіком, ФГ ГРОНО повернута не була.

Одеське відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств зверталося до ФГ ГРОНО із претензією №53-15/25 від 23.01.2024, з вимогами повернути Державному бюджету України кошти фінансової допомоги.

Водночас дана претензія залишилася без відповіді та виконання.

24.05.2024 Одеське відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств направило лист до Болградської окружної прокуратури за №53-15/93 в якому виклало обставини укладення Договору за №40ФГ-2016 від 12.12.2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, укладеного Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством ГРОНО, та наявності в останнього боргу за вказаним Договором в розмірі 258 000,00 грн. Зазначала про невиконання направленої претензії та просило прокуратуру в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру звернутися до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Болградська окружна прокуратура направляла Українському державному фонду підтримки фермерських господарств лист за №57-2738ВИХ-24 від 13.06.2024, в якому зазначала про обставини укладення Договору за №40 ФГ-2016 від 12.12.2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, укладеного Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством ГРОНО, та неповернення останнім частини боргу. Також в даному листі прокуратура, керуючись ст. 23 Закону України Про прокуратуру, просила повідомити чи вживалися Одеським відділенням Укрдержфонду підтримки фермерських господарств заходи щодо стягнення з ФГ ГРОНО грошових коштів за Договором, інфляційних втрат та пені за неналежне виконання умов вказаного Договору, та які саме.

Крім того, Болградська окружна прокуратура направляла Одеському відділенню Укрдержфонду підтримки фермерських господарств листа за №57-3667ВИХ-24 від 12.08.2024, в якому зазначала про обставини укладення Договору за №40 ФГ-2016 від 12.12.2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, укладеного Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством ГРОНО, та неповернення останнім частини боргу. Також в даному листі прокуратура, керуючись ст. 23 Закону України Про прокуратуру, просила повідомити чи вживалися Одеським відділенням Укрдержфонду підтримки фермерських господарств заходи щодо стягнення з ФГ ГРОНО грошових коштів за Договором, інфляційних втрат та пені за неналежне виконання умов вказаного Договору, та які саме.

Також листом за №57-3668ВИХ-24 від 12.08.2024 Болградська окружна прокуратура звернулася до Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому зазначала, про обставини укладення Договору за №40 ФГ-2016 від 12.12.2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству, укладеного Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством ГРОНО, та неповернення останнім частини боргу, а також просило надати відомості стосовно того, чи було відомо Міністерству аграрної політики та продовольства України про зазначений факт порушення інтересів держави щодо неповернення грошових коштів ФГ ГРОНО. У відповіді прокуратура також просила вказати чи вживались Міністерством заходи щодо стягнення з ФГ ГРОНО заборгованість у розмірі 258 000,00 грн. на користь державного бюджету за Договором.

Листом за №21-2020-07/180 від 03.09.2024 Міністерство аграрної політики та продовольства України повідомило Болградську окружну прокуратуру, що у разі звернення прокуратурою до суду в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру та визначення судом Мінагрополітики стороною у справі, Міністерство забезпечить представництво інтересів під час судового провадження.

Листом за №56-15/180 від 06.09.2024 Одеське відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств повідомило Болградській окружній прокуратурі Одеської області, що кошторисом за бюджетною програмою КПК 2801310 Організація та регулювання діяльності установ в системі агропромислового комплексу по КЕКВ 2800 Інші поточні видатки для Укрдержфонду на сплату судового збору на 2024 рік не передбачено виділення коштів. У зв`язку з вищевикладеним, було вказано, що Укрдержфонд не має фінансової можливості сплатити судовий збір, який встановлено Законом України Про судовий збір, та звернутись з позовною заявою про стягнення заборгованості з фермерського господарства ГРОНО, яке порушило умови договору в частині повернення отриманих коштів. Просило прокуратуру надати допомогу в захисті державних інтересів в суді шляхом подання позову про стягнення простроченої заборгованості на користь держави з ФГ ГРОНО.

Болградська окружна прокуратура направила Українському державному фонду підтримки фермерських господарств та Міністерству аграрної політики та продовольства України листи за №57-4393ВИХ-24 та №57-4394ВИХ-24 від 30.09.2024, в яких в порядку п. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру повідомила що прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до ФГ ГРОНО про примусове стягнення заборгованості за Договором у сумі 441 106,15 грн, з яких основна заборгованість в сумі 258 000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 127 068,91 грн, пеня в сумі 29 139,35 грн, 3 % річних в сумі 26 897,89 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, однак скористався своїм правом на зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Колегія судів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Аналіз положень ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як правильно вказано місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, Український державний фонд підтримки фермерських господарств є державною бюджетною установою, яка є органом, уповноваженим державою виконувати функції з реалізації державної політики щодо державної підтримки становлення і розвитку фермерських господарств (ст. 10 Закону України «Про фермерські господарства»), основним завданням останнього є надання поворотної фінансової допомоги фермерським господарствам. Після повернення фермерським господарством фінансової допомоги, кошти надходять до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 3 ст. 30 Бюджетного кодексу України).

Укрдержфонд належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Укрдержфондом та Міністерством аграрної політики та продовольства України, які були обізнані про наявність у відповідача заборгованості за договором та мали повноваження щодо самостійного звернення до суду із відповідною позовною заявою, не вжито заходів щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави та стягнення з сімейного Фермерського Господарства "ГРОНО" заборгованості за договором №40 ФГ-2016 від 12.12.2016 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству - вищевказане свідчить про нездійснення захисту інтересів держави компетентним органом та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.

Прокурор також дотримався вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення зазначених компетентних органів про звернення до суду із даним позовом відповідне підтверджується матеріалами справи.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд правомірно розглянув позов прокурора по суті. В апеляційній скарзі відповідач не наводить заперечень щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в цій справі.

Щодо суті заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Предметом спору в даній справі є вимога про стягнення з фермерського господарства заборгованості за договором про надання фінансової підтримки на поворотній основі, який за своєю правовою природою підпадає під визначення договору позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач у суді першої та апеляційної інстанції не заперечував обставин щодо отримання відповідної позики у розмірі 300 000,00 грн, а також наявності заборгованості в розмірі 258 000,00 грн, яку не було сплачено у встановлені договором строки.

Разом з тим, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які спричинили невиконання ФГ «Гроно» своїх зобов`язань перед Укрдержфондом за Договором, а саме наявність збитків та неможливість отримати дохід через несприятливі погодні умови, та відповідно, наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному випадку, на суму основного боргу прокурором було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 26 897,89 грн та інфляційних втрат у розмірі 127 068,91 грн.

Перевіривши надані прокурором розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів встановила та погоджується з судом першої інстанції, що такі розрахунки є вірними, арифметично правильними, відповідають сумі та періоду заборгованості.

Щодо заявленої до стягнення пені, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 230 Господарського Кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, керуючись положеннями п.5.2. Договору, прокурором було здійснено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що становить розмір 26 897,89 грн.

Водночас, як було вірно встановлено судом першої інстанції, прокурором здійснено нарахування пені без врахування гранично визначеного шестимісячного строку передбаченого ч. 6 ст. 230 Господарського Кодексу України.

Відтак, розрахунок пені в даному випадку здійснюється наступним чином:

на суму боргу в розмірі 48 000,00 грн на період з 01.12.2019 до 31.05.2020 що становить розмір 5 336,95 грн;

на суму боргу в розмірі 90 000,00 грн на період з 01.12.2020 до 31.05.2021 що становить розмір 5 826,53 грн;

на суму боргу в розмірі 120 000,00 грн на період з 01.12.2021 до 31.05.2022 що становить 11 602,19 грн.

Таким чином загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача в даному випадку становить розмір 22 765,67 грн.

Щодо зменшення розміру пені до 1000 грн, інфляційних втрат до 1000 грн та трьох процентів річних до 1000 грн, як про те просить апелянт, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/13801/19.

В розрізі зазначеного вище, колегія суддів вважає необхідним вказати на те, що відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.1, 2 ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

У зв`язку з викладеним судова колегія зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

Згідно з Актом обстеження стану виноградників ФГ ГРОНО Болградського району Одеської області 12.06.2019 комісією у складі директора ФГ ГРОНО, голови Баннівської сільської ради, голови Голицької сільської ради встановлено, що в результаті весняних заморозків весною 2019 розвиток виноградних лоз почало розвиватися в порушення природних термінів вегетації, а в результаті низької (майже нульової) кількості опадів восени 2018 та навесні та влітку 2019 розвиток виноградних грон зупинилося на стадії дрібної горошини або взагалі висохли. Також комісією встановлено, що станом на момент проведення обстеження, виноградники ФГ ГРОНО знаходяться в незадовільному стані внаслідок несприятливих природних умов, що призвело до значної втрати врожайності і незначної загибелі виноградних кущів.

У відповідності до розрахунку збитків ФГ ГРОНО від 10.06.2020, обсяг заподіяних збитків фермерському господарству становить 3725,38 тим. грн.

Довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського моря Державної служби України з надзвичайних ситуацій за №292/09 від 12.09.2019, встановлено несприятливі погодні умови для вирощування виноградних насаджень у весняно-літній період 2019 року на землях ФГ ГРОНО. Також даною довідкою встановлено, що посушливі умови які спостерігались у весняно-літній період 2019 року негативно впливали на стан виноградних насаджень на землях ФГ ГРОНО Болградського району одеської області.

Відповідно до Протоколу №59 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 20.08.2020, зазначеною комісією було проведено обстеження багаторічних насаджень виноградників які постраждалих від посухи у сільськогосподарському підприємству ФГ Грона с. Баннівка які звернулися з заявою про необхідність обстеження виноградників. Загальна кількість обстежених виноградників склала 58,31 га. Розрахункова сума збитків від загибелі ФГ Грона складає 986,1 тисяч гривень. Також комісією визначено, що ситуація яка виникла на території Болградського району на весні 2020 року та восени 2020 року, що пов`язана з масовим засиханням та загибеллю посівів, у наслідок засухи та заморозків підпадає під надзвичайну ситуацію місцевого рівня, природного характеру.

Довідкою про несприятливі погодні умови у весняно-літній період 2022 року щодо стану багаторічних насаджень (плодоносні виноградники) на території Болградського району № 10/12-1 від 10.12.2024, виданою директору ФГ ГРОНО Гідрометеорологічним центром Чорного та Азовського морів ДСНС України засвідчено, що несприятливі явища (дефіцит опадів, ґрунтова посуха, суховії) у весняно-літній період 2022 року негативно впливали на формування врожаю винограду на землях ФГ Гроно Болградського району Одеської області.

Довідкою про несприятливі погодні умови у весняно-літній період 2024 року щодо стану багаторічних насаджень (плодоносні виноградники) на території Болградського району № 10/12-2 від 10.12.2024, виданою директору ФГ ГРОНО Гідрометеорологічним центром Чорного та Азовського морів ДСНС України засвідчено, що несприятливі метеорологічні явища у весняно-літній період 2024 року, які негативно впливали на вирощування винограду, могли призвести до зниження врожаю культури на землях ФГ Гроно Болградського району Одеської області.

Водночас, колегія суддів враховує наступне.

У розділі 6 договору №40 ФГ-2016 від 12.12.2016 сторони визначили, вони звільняються від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор): стихія, оголошена війна, терористичний акт, блокада, пожежа, вибух, тобто не з вини сторін, які неможливо попередити своїми заходами за умови, що дані обставини безпосереднього вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань. У цьому випадку строк виконання зобов`язань переноситься відповідно до терміну дії зазначених обставин, про що укладається відповідна угода.

Сторона, для якої склалися такі умови, повинна в короткий строк, але не пізніше 5 (п`яти) днів, повідомити іншу сторону про настання та припинення обставин, які перешкоджають виконанню договірних зобов`язань. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання або припинення даних обставин непереборної сили позбавляє сторону права посилатися на дані обставини (п.п. 6.2., 6.3. Договору). Якщо обставини непереборної сили діють більше трьох місяців, то такий факт підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України (п. 6.4. Договору).

Враховуючи зміст абзацу другого п.6.1 договору, в якому передбачено перенесення строку виконання зобов`язання за наявності доведеності існування форс мажорних обставин, то така обставина пов`язана із укладенням сторонами відповідної угоди до договору.

Втім, як свідчать наявні матеріли справи, сторонами не було укладено угоду про перенесення строку виконання зобов`язань відповідачем відповідно до терміну дії обставин непереборної сили (за умови доведення, що такі обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань).

Крім того, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Аналогічні правові висновки здійснені Верховним Судом у постановах № 904/2351/24 від 22.07.2025; №910/9226/23 від 02.04.2024.

У даному випадку, відповідачем надано суду Сертифікат № 5100-20-1717 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2020, який стосувався обов`язку (зобов`язання) передати у власність Замовника (ТОВ "ДОРІНВЕСТ") товар, а саме: 182,66 т винограду білих та червоних технічних сортів власного урожаю, згідно з умовами Договору поставки № б/н від 09.04.2020.

Тобто, даний Сертифікат про форс-мажорні обставини стосувався виконання відповідачем інших договірних зобов`язань, а не договору №40 ФГ-2016 від 12.12.2016, який є предметом даного спору, а тому такий сертифікат не може прийматись судом до уваги.

Відтак, з огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо доцільність зменшення розміру пені до 15 000,00 грн, і вважає, що таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

За висновками наведеними у постанові ВП ВС від 02.07.2025 по справі №903/602/24 суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Водночас, розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

А тому, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а також враховуючи те, що у даному випадку сторонами у договорі інший розмір процентів не встановлений, нараховані у даній справі 3 % річних та інфляційних втрат не можуть бути зменшенні за рішенням суду.

Щодо необхідності здійснення розстрочення виконання судового рішення у даній справі на 12 місяців, як на тому наполягає скаржник, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (частини 4, 5 та 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

З правового аналізу наведених норм вбачається, відстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Як вже було вказано вище, та підтверджується наявними матеріалами справи, неврожайність виноградних насаджень у весняно-літній період 2019, 2020, 2022 та 2024 років на землях ФГ ГРОНО вплинули на фінансовий стан відповідача, що дійсно ускладнює негайне виконання рішення у цій справі з урахуванням необхідності погашення заборгованості перед позивачем.

Відповідно, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо можливості розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Водночас, наполягаючи на розстроченні виконання рішення на 12 місяців, відповідач, у порушення приписів чинного процесуального законодавства, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме у заявлений період у нього з`явиться можливість повного виконання рішення суду.

При цьому, як вже було вказано вище, суд під час надання розстрочення виконання рішення, повинен врахувати можливі негативні наслідки не тільки для боржника, а й для стягувача при затримці виконання рішення. У даному випадку, затримка виконання рішення суду безумовно може негативно вплинути на стягувача, оскільки призведе до несвоєчасного надходження коштів до бюджету.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розстрочення виконання рішення на 6 місяців дозволить зберегти баланс інтересів сторін, а також дає змогу боржникові поступово, без негативних наслідків (зокрема, зупинення та/або обмеження здійснення господарської діяльності) повністю сплатити на користь стягувача всю заборгованість за рішенням суду.

А тому, судова колегія вважає обґрунтованим та правомірним висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог та надання розстрочки виконання рішення на 6 місяців, та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 по справі №916/4549/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.09.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.