ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025м. ДніпроСправа № 904/3905/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. розглянув спір

за позовом Приватного підприємства "КОЛБІ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 70 202,74 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "КОЛБІ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 46 200,00 грн., що складають суму заборгованості за договором про закупівлю товару № 512/13/411ВО від 18.07.2024; 12 265,00 грн. - пені; 4 550,00 грн. - штрафу; 7 187,74 грн. - інфляції грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товару № 512/13/411ВО від 18.07.2024 в частині повного та своєчасного здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у пункті 7.4. спірного договору сторонами узгоджено інший розмір процентів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, а саме, 0 процентів річних від простроченої суми.

Вказує ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" у відзиві на позовну заяву, посилаючись на судову практику, і про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 22.07.2025 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/3905/25, її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар за договором про закупівлю товару № 512/13/411ВО від 18.07.2024.

18.07.2024 Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач у даній справі) та Приватним підприємством "КОЛБІ" (далі - постачальник, позивач у даній справі) укладено договір про закупівлю товару № 512/13/411ВО від 18.07.2024 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного вище договору постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар, зазначений у п. 1.2., а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з пунктом 1.2. договору постачальник зобов`язався поставити частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху, код ДК 021:2015-3463 (Запасні частини до тепловозів) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

У пункті 3.1. договору сторонами узгоджено, що його сума (ціна) відповідно до специфікації № 1 становить 75 000,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 15 000,00 грн. Загальна сума становить 90 000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1.).

Пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60 календарних днів.

Відповідно до пункту 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках, підписаних працівниками покупця. Термін поставки кожної партії товару протягом 30 календарних днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів на адресу, вказану в цьому договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим).

Згідно з пунктом 5.2. договору поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця, Інгульська шахта, ДП "СхідГЗК", с. Неопалимівка, Кропивницький район, Кіровоградська область) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010.

При поставці партії товару постачальник надає документ, що підтверджує якість товару; рахунок фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортні документи (пункт 5.3. договору).

Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця (пункт 5.4. договору).

У пункті 6.1. договору встановлено, зокрема, що покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (підпункт 6.1.1.).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання (пункт 11.1.).

Виконуючи умови спірного договору позивачем у період з липня по серпень 2024 поставлено відповідачеві товар на загальну суму 90 000,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи видатковими накладними № К-00000133 від 24.07.2024 на суму 61 200,00 грн. та № К-00000142 від 06.08.2024 на суму 28 800,00 грн., які підписано повноважним представником відповідача (інженером Коновальчуком Олегом Олександровичем на підставі довіреностей № 74 від 23.07.2024, № 80 від 06.08.2024) без зауважень та заперечень, а також відповідними товарно-транспортною накладною № 24/07/24 від 24.07.2024 та експрес-накладною № 8336 від 06.08.2024.

Відповідач неналежним чином виконав зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару, здійснивши розрахунки частково в сумі 43 800,00 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями банківської виписки та платіжної інструкції № 19892 від 07.04.2025.

Звертаючись з даним позовом до суду, ПП "Колбі" вказує про те, що звернулось до відповідача із претензією № 22-06-25 від 18.06.2025 щодо сплати, зокрема, заборгованості за поставлений товар за спірним договором в сумі 46 200,00 грн.

Вказана претензія залишилась без відповіді та належного реагування, що й стало причиною виникнення спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, у пункті 4.2. договору сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60 календарних днів.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів виконання зобов`язання щодо здійснення розрахунків за отриманий від позивача товар на суму 46 200,00 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище суми слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 7.4. договору сторонами узгоджено інший розмір процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме 0 процентів річних від простроченої суми.

Так, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляцію грошових коштів у розмірі 7 187,74 грн. за загальний період прострочення з жовтня 2024 по червень 2025.

Розрахунок інфляції грошових коштів здійснено позивачем відповідно до умов договору та діючого законодавства, у зв`язку з чим зазначена в розрахунку сума підлягає до примусового стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді обов`язку сплатити неустойку.

За порушення строків оплати поставленого товару сторонами у пункті 7.4. договору встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Так, на підставі зазначеного пункту договору, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 12 265,00 грн. за загальний період прострочення з 24.09.2024 по 06.04.2025 та штраф у розмірі 7% на суму 4 550,00 грн.

В обґрунтування здійснених нарахувань пені та штрафу позивач посилається на положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, якою передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналізуючи зміст статті 231 Господарського кодексу України в цілому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 зазначила, що частина друга статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні.

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що: "… за змістом статей 549, 550, 551 ЦК України та 230, 231, 343 ГК України розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Отже, у випадку, якщо сторони не погодили розмір штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання у договорі, а лише зазначили про їх нарахування відповідно до статті 231 ГК України, штрафні санкції стягненню не підлягають".

Таким чином, враховуючи те, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України застосовуються лише за порушення негрошових зобов`язань, а в даному спорі мало місце порушення відповідачем саме грошового зобов`язання (порушення строків оплати поставленого товару), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування норми частини 2 статті 231 Господарського кодексу України до спірних правовідносин.

Згідно з частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зважаючи на те, що умовами спірного договору сторони не узгодили конкретний розмір пені та штрафу за порушення грошового зобов`язання, не встановлено його розміру і нормами чинного законодавства, нарахування позивачем штрафних санкцій (пені та штрафу) слід визнати безпідставним, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає про таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п. 8.23).

Ціна позову у даній справі становить 70 202,74 грн., отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 2 422,40 грн. (3 028,00 грн. * 0,8).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. відповідно до платіжної інструкції № 5393 від 16.07.2025.

У статті 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (частина 1 зазначеної вище статті).

Таким чином, позивачу із Державного бюджету України підлягає поверненню судовий збір в сумі 605,60 грн. (3 028,00 грн. - 2 422,40 грн.), який надмірно сплачено при зверненні з позовом до суду, в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 129, 165, 221, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, місто Жовті Води, вул.Олеся Гончара, будинок 2, ) на користь Приватного підприємства "КОЛБІ" (50065, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ ВІТАЛІЯ МАТУСЕВИЧА, будинок 35, приміщення 151, ) 46 200,00 грн. - основного боргу, 7 187,74 грн. - інфляції грошових коштів та 1 842,19 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Загальна сума, що підлягає до стягнення, складає - 55 229,93 грн.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 22.09.2025.

Суддя І.Ф. Мельниченко