ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3924/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Рисін О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО"

на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. ( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст додаткового рішення складено 16.12.2024 р.)

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА",

Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Гречані Поди

до Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО",

Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

№ 14-08/24 від 14.08.2024 р. у загальному розмірі 3 588 309,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути ( з урахуванням зменшення позовних вимог ) з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" пеню у розмірі 123 788,20 грн..

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. у справі № 904/3924/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" пеню в сумі 123 788,20 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 856,82 грн.

26.11.2024 р. до суду через систему "Електронний суд" Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій Заявник просив поновити строк для подачи заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА 30 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу по справі № 904/3924/24.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. у справі № 904/3924/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн. В іншій частині заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. по справі № 904/3924/24 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» про розподіл судових витрат в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальності «О.С.П.АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» 22 000 грн. скасувати, та в цій частині позовних вимог прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви в повному обсязі; в іншій частині Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. по справі № 904/3924/24 - залишити без змін.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник з додатковим рішенням суду першої інстанції від 10.12.2024 р. частково не згодний і вважає, що додаткове рішення було прийняте при недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, та дане рішення прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування його в тій частині, в якій заява Позивача була задоволена, з прийняттям в цій частині постанови по справі про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та прийняття в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні заяви про розподіл судових витрат з наступних підстав.

При цьому, Скаржник зазначає, що Позивачем не подано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, які б свідчили про об`єктивну неможливість Позивача виконати вимоги процесуального закону в установлений строк. Суд першої інстанції необґрунтовано вважав доведеним факт поважності пропуску процесуального строку для подачі Позивачем заяви про розподіл судових витрат та помилково поновив йому строк без наявності доказів його пропуску з поважних причин з боку Позивача.

Скаржник наголошує на тому, що в жодному з наданих Позивачем доказів не йдеться про те, що Позивач сплачує адвокату Кіщак А.А. саме гонорар, йдеться мова лише про сплату послуг Кіщак А. А., а в рахунках № 1 від 03.09.2024 р., № 2 від 03.09.2024 р. та платіжних інструкціях № 1593 від 03.09.2024 р. на суму 15 000 грн., та № 1634 від 30.09.2024 р. на суму 15 000 грн. взагалі йдеться про оплату послуг не адвоката Кіщак А.А., а Фізичної особи-підприємця Кіщак А. А., що додатково підтверджує, що послуги, які надавалися Кіщак А.А. не є гонораром і не підпадають під оплату послуг саме адвоката Кіщак А.А., а є оплатою послуг, які надавалися фізичною особою-підприємцем Кіщак А.А.. Отже оплата послуг за правову допомогу ФО-П Кіщак А.А., яка в даному випадку виступала і надавала послуги не як адвокат, а як Фізична особа-підприємець виключають можливість їх відшкодуванню в порядку, передбаченому ГПК України.

Скаржник вважає, що Позивачем не обґрунтований обсяг отриманих ним послуг з правничої допомоги та реальності адвокатських витрат щодо критерію їх розумності та їх розміру. Так, дана справа не є складною, а розрахунок позову не вимагав витрат значного часу на його підготовку, а отже зазначення в позові, що адвокат витратив на складання позовної заяви 6 годин є явно завищеним. Враховуючи те, що адвокат, як окремі послуги з правничої допомоги зазначає і тарифікує, ознайомлення з документами Позивача та консультування Позивача, то для складання позовної заяви Позивачу достатньо було 1 години 30 хвилин, максимум 2 годин, але не 6 годин, як він зазначав в своїй заяві. Також не відповідають реальному розміру часу необхідного на підготовки заяв про збільшення і зменшення позовних вимог на кожну по 2 години 30 хвилин, в той час, як достатнім з огляду на фактично підготовлені заяви є витрачання на кожну з цим заяв по 30 хвилин. Безпосередня участь адвоката у судовому засіданні є його правом і правом Позивача, проте заявлення Позивачем до відшкодування нібито наданої йому правничої допомоги по даній справі в розмірі 30 000 грн. без участі його представника - адвоката в даній справі є неспівмірним розміром витрат, між тими, які були понесені Позивачем фактично і тим, що було ним заявлено до відшкодування.

Скаржник зазначає, що з позовної заяви вбачається, Позивачем було заявлено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн., хоча і не зазначено з чого буде складатися надання йому правничої допомоги на дану суму, в той час, як по факту до суду заявлено до відшкодування суму в розмірі 30 000 грн, що вдвічі перевищує суму, яка зазначалася, як орієнтовна суму до відшкодування, без обґрунтування в самій заяві з яких поважних і об`єктивних причин ця сума була збільшена вдвічі.

На переконання Скаржника - Позивач в належний спосіб та належними і допустимими доказами не довів понесення ним судових витрат по правничій допомозі, які надавалися йому і оплачувалися ним по даній справі саме адвокату Кіщак А.А. і які є саме гонораром адвоката в розумінні ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, Скаржник вказує на те, що планує понести судові витрати по розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції в сумі 5 000 грн. Це судові витрати за оплату послуг з професійної правничої допомоги, які будуть складатися зі складання та подання апеляційної скарги, подачі інших процесуальних документів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та представництва інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції. Докази понесення даних витрат у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, будуть надані апеляційному суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення апеляційним судом постанови по даній справі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.01.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Чус О.В., Верхогляд Т.А..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначенои апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 14.05.2025 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 р. розгляд справи відкладено в судове засідання на 24.09.2025 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2025 р. судове засідання у справі № 904/3924/24 призначене на 24.09.2025 р. вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

У судовому засіданні 24.09.2025 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 р. у справі № 904/3924/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" пеню в сумі 123 788,20 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 856,82 грн.

26.11.2024 р. до суду через систему "Електронний суд" Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій Заявник просив поновити строк для подачи заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна» 30 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу по справі № 904/3924/24.

Заява про поновлення строку для подачі заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу мотивована тим, що 25.11.2024 р. був технічний збій в Електронному суді та було неможливо зайти до Кабінету користувача та надати даний розрахунок.

На підтвердження понесених в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна» до суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 25.07.2022 р., додаткову угоду № б/н від 25.07.2022 р., рахунок на плату № 1 від 03.09.2024 р. на суму 15 000,00 грн, рахунок на оплату № 2 від 03.09.2024 р. на суму 15 000,00 грн, акт здачі-приймання наданих послуг № б/н від 25.11.2024 р., платіжну інструкцію № 1593 від 03.09.2024 р. на суму 15 000,00 грн, платіжну інструкцію № 1634 від 30.09.2024 на суму 15 000,00 грн, ордер АЕ № 1314420 від 03.09.2024 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДП № 4450 від 02.09.2019 р..

Відповідно до укладеного між Позивачем ( надалі - Клієнт) та адвокатом Кіщак Анною Андріївною Договором про надання професійної правничої допомоги від 25.07.2022 р., Клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором доручає, а Адвокат зобов`язується відповідно до доручення Клієнта надати йому за плату професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим Договором ( п.1.1 Договору ).

Згідно п. 4.1 Договору, вартість допомоги Адвоката за цим Договором є договірною та встановлюється відповідно до акту наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвоката, або іншим шляхом який не протирічить діючому законодавству України.

Виконання адвокатських послуг оформлюється актом задачі-приймання наданих послуг ( п. 4.4. Договору ).

Як вбачається з акту здачі-приймання наданих послуг від 25.11.2024 р. Адвокатом в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА були надані наступні послуги:

1.Ознайомлення з документами наданими Клієнтом з яких вбачається заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО за договором купівлі-продажу №14-08/24 від 14.08.2024 р. - 1 год. (2 000,00 грн.);

2. Консультування Клієнта по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА до Товариства з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. - 30 хв. (1 000,00 грн.);

3. Складання Позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА до Товариства з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - 6 год. (12 000,00 грн.);

4. Складання заяви про збільшення позовних вимог по справі №904/3924/24 - 2 год. 30 хв. (5 000,00 грн.);

5. Складання заяви про зменшення позовних вимог по справі №904/3924/24 - 2 год. 30 хв. (5 000,00 грн.);

6. Складання клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору по справі №904/3924/24 - 1 год. (2 000,00 грн.);

7. Складання заяв та клопотань з процесуальних питань (про проведення відеоконференції, про проведення підготовчого судового засідання без участі, про розгляд справи без участі) - 1 год. 30 хв. (3 000,00 грн.) Всього: 15 год.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 25.07.2022 р. Клієнт сплачує аванс та гонорар Адвокату в безготівковій формі на розрахунковий рахунок наданих Адвокатом, та відкритий на ФОП Кіщак А.А..

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2024 р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна» процесуальний строк для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/3924/24, прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна» про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до розгляду та призначено її розгляд у судове засідання на 04.12.2024 р..

Відповідач, заперечуючи проти заявленої вимоги зазначив, що оплата проведена ФОП Кіщак А.А., тому послуги надані не Адвокатом, а фізичною особою підприємцем.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. у справі № 904/3924/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн. В іншій частині заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що витрати Позивача на правничу допомогу, які пов`язані із розглядом даної справи підлягають частковому задоволенню, оскільки Позивачем безпідставно відокремлено: 1. Ознайомлення з документами наданими Клієнтом з яких вбачається заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО за договором купівлі-продажу № 14-08/24 від 14.08.2024 р. - 1 год. ( 2 000,00 грн. ); 2. Консультування Клієнта по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА до Товариства з обмеженою відповідальністю О.С.П.АГРО про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. - 30 хв. ( 1 000,00 грн.), хоча ці послуга охоплюються складанням позовної заяви, тому як без вивчення документів складання позовної заяви неможливе, окремо така послуга не підлягає відшкодуванню як витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді за рахунок відповідача. Разом з цим, під час розгляду справи представником Позивача було подано клопотання про проведення відеоконференції, про проведення підготовчого судового засідання без участі, про розгляд справи без участі) - 1 год. 30 хв. ( 3 000,00 грн.). Участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції є альтернативою особистій присутності учасника справи (його представника) в судовому засіданні. Отже, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було подане представником Позивача для забезпечення його ж участі в судовому засіданні. Таким чином, покладення на Відповідача витрат по оплаті підготовки зазначених клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не відповідає критерію розумності та обґрунтованості, а час, витрачений адвокатом ( 1 год. 30 хв.) на підготовку таких клопотань є явно неспівмірним з обсяг виконаних робіт. Що стосується вартості послуг з підготовки клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору, суд звернув увагу Позивача, що звернення до суду з повернення судового збору є правом Позивача, а не його обов`язком. Тобто не є необхідними діями для звернення до суду та розгляду господарської справи.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, оцінюючи заявлений Позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а додаткове рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом ( ст. 16 ГПК України ).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 ст. 2 ГПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами ( ст. 126 ГПК України ): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат ( ст. 129 ГПК України ).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду ( частина 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст. 126 ГПК України ).

У розумінні положень частини 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами ( частини 5, 6 ст. 126 ГПК України ).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2022 р. у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18 ).

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи ( така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 р. у справі № 915/237/18, від 17.09.2020 р. у справі № 904/3583/19 ).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 180 постанови від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22 зазначила, що критерії оцінки реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та неодмінності ), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, дослідивши надані Позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу та заперечення Відповідача щодо таких витрат, з огляду на розумність, обґрунтованість та співмірність розміру витрат на оплату послуг Адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим Адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), встановив, що визначений Позивачем розмір витрат на послуги адвоката 30 000,00 грн, є завищеним, таким, що не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат, та дійшов висновку про наявність підстав для часткового зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка заявлена до відшкодування, тому присудив до стягнення 22 000,00 грн, оскільки і такий розмір, за висновками суду, буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд апеляційної інстанції враховує, що зазначені Скаржником постанови Верховного Суду не містять протилежної позиції щодо застосування положень частин 5-7, 9 статті 129 ГПК України порівняно з позицією місцевого господарського суду у справі, що переглядається.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода Скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Доводи Скаржника, що оплата проведена ФОП Кіщак А.А., тому послуги надані не адвокатом, а фізичною особою підприємцем, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив, зазначивши, що договір, додаткова угода до нього, яка містить доручення ведення господарської справи № 904/3924/24, акт виконаних робіт - складено саме між Клієнтом і Адвокатом, а сплата гонорару Адвоката на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я фізичної особи підприємця не змінює правову природу відносин між Клієнтом і Адвокатом.

Щодо доводів Скаржника пов`язаних з відсутності поважності пропуску процесуального строку для подачі Позивачем заяви про розподіл судових витрат, то як вбачається з матеріалів справи заява про поновлення строку була мотивована тим, що 25.11.2024 р. був технічний збій в Електронному суді та було неможливо зайти до Кабінету користувача та надати розрахунок, тому Позивач з поважних причин пропустив строк для подачі даної заяви, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Отже, питання про розподіл витрат на правову допомогу суд першої інстанції вирішив з дотриманням вимог норм частин 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, а тому підстави для скасування чи зміни додаткового рішення господарського суду відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 р. у справі № 904/3924/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.09.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд