ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 Справа № 914/1970/25

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Кравець О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Укрпошта, місто Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Дорохової Юлії Борисівни, місто Київ, Київська область

про стягнення 157 871,82 грн.

За участі представників сторін:

від позивача: Хоружа Н.В. адвокат (ордер на надання правничої допомоги серія ВІ №1271531 від 09.01.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4314 від 11.01.2024 ) присутня в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ»;

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Укрпошта до Фізичної особи-підприємця Дорохової Юлії Борисівни про стягнення заборгованості у розмірі 157 871,82 з яких 75 532,17 грн основний борг, 19 245,92 грн штраф, 43 737,02 грн пеня, 4 281,33 грн три проценти річних, 15 075,38 грн інфляційні нарахування.

Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.

Протокольною ухвалою від 11.09.2025 суд відклав судове засідання на 18.09.2025 на 09:45 год, відсутнім в судовому засіданні учасникам процесу, суд в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, надіслав ухвалу-повідомлення про дату та час наступного судового засідання. Участь у судовому засіданні представників сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою.

Представник позивача в судове засідання 18.09.2025 для розгляду справи по суті в режимі відеоконференції з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 18.09.2025 для розгляду справи по суті не забезпечив. Відзив, заяви, клопотання в тому числі про відкладення розгляду справи станом на час проведення судового засідання від відповідача до суду не надходили.

Копія ухвали-повідомлення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 про відкладення судового засідання на 18.09.2025 на 09:45 год, була доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд, що підтверджується довідками про доставку електронних листів від 11.09.2025.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Господарським судом Львівської області було вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про хід розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, а також враховуючи, що явка представників сторін у засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе вирішити спір по суті в даному судовому засіданні.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

Відзив у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 18.09.2025 проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.2022 між сторонами було укладено договір оренди нерухомості №, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 26,00 м2 ( приміщення №24,25 згідно з планом за поверхами), що знаходиться на першому поверсі будівлі №1, за адресою: місто Львів, вулиця Словацького.

За умовами вказаного договору відповідач зобов`язувався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші, передбачені цим договором, платежі. Однак, порушив свої зобов`язання, орендну плату сплачував несвоєчасно, у зв`язку з чим станом на момент подання позовної заяви заборгованість складає 75 532,17 грн основного боргу в тому числі ПДВ 12 588,70 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 43 737,02 грн, інфляційні втрати в сумі 15 075,38 грн та три проценти річних в сумі 4 281,33 грн.

Крім того, позивач нарахував відповідачу штраф за дострокове розірвання договору в сумі 19 245,92 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 157 871,82 грн з яких 75 532,17 грн основний борг, 19 245,92 грн штраф, 43 737,02 грн пеня, 4 281,33 грн три проценти річних, 15 075,38 грн інфляційні нарахування.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав, проти позову не заперечив.

Обставини встановлені судом.

16.08.2022 року між Акціонерним товариством Укрпошта (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором орендодавець) та Фізичною особою- підприємцем Дороховою Юлією Борисівною (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - орендар) було укладено договір № оренди нерухомості (надалі договір).

Згідно п.1.1. договору орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване у місті Львів, по вулиці Словацького, на першому поверсі будинку №1, загальною площею 26 м2 в тому числі коефіцієнт загальних площ 10 % (приміщення № 24,25 згідно з планом за поверхами) (далі майно). Мета використання для розміщення каси міжнародних рейсів.

Відповідно до п.2.1. договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання-передачі майна, форма якого затверджена в додатку № 1 до цього договору. При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання такого акта.

Пунктами 3.1., 3.1.1. та 3.1.2. договору сторони погодили, що орендна плата включає плату за користування майном і вартість послуг з його утримання:

3.1.1. На період проведення орендарем ремонтних робіт з « 16 серпня 2022 року по « 16 вересня» 2022 року (включно) плата за користування майном становить 0,83 коп (вісімдесят три копійки) за орендовану площу 26 м2 без ПДВ. Орендар додатково відшкодовує вартість послуг з утримання орендованого майна згідно діючих тарифів та на підставі виставлених орендодавцем рахунків.

3.1.2. Починаючи з « 17 вересня 2022 року плата за користування майном становить 7083,33 грн (сім тисяч вісімдесят три гривні 33 коп) за орендовану площу 26 м2 без ПДВ за місяць.

Орендар додатково відшкодовує вартість послуг з утримання орендованого майна

згідно діючих тарифів та на підставі виставлених орендодавцем рахунків. Додатково до орендної плати нараховується ПДВ за ставкою 20%.

Відповідно до п. 3.2. договору сторони погодили, що починаючи з 2023 року « 16 серпня» кожного року оренди, ставки плати за користування майном (за приміщення, за виключенням плати за послуги з утримання комерційної нерухомості), автоматично збільшуються на 10% (десять відсотків) від ставок, що діяли за попередній рік оренди. При цьому сторони погодилися, що така зміна ставок плати за користування майном та розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору.

Відповідно до п. 3.4 договору оплата орендної плати за перший та останній місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 10 робочих днів після підписання акту приймання-передачі майна в оренду.

Щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, орендодавець надає орендарю рахунок-акт, який є одночасно актом наданих послуг і підтверджує обсяг та вартість послуг оренди за звітний місяць (п.3.5. договору).

У разі дострокового розірвання цього договору чи зменшення орендованої площі (зменшення об`єкта оренди) за ініціативою орендаря, останній сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми, на яку зменшується загальна сума договору не пізніше дати розірвання цього договору (п.3.10 договору).

Сторони п. 3.6. договору погодили, що орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за договором, сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та законодавством України.

Згідно п. 7.2 договору, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Відповідно до п.10.4. договір може бути достроково припинений в таких випадках:

10.4.1. За взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу за підписами обох сторін;

10.4.2. Орендодавцем або орендарем в односторонньому порядку з будь-яких підстав за умови направлення іншій стороні письмового повідомлення про дострокове припинення договору не менш ніж за 180 календарних днів до дати припинення;

10.4.3. Орендарем в разі незгоди зі зміною орендної плати за умови направлення

орендодавцю письмового повідомлення про дострокове припинення договору не менш ніж за 30 календарних днів до дати введення нового розміру орендної плати;

10.4.4. Орендодавцем в односторонньому порядку за умови направлення орендарю письмового повідомлення про дострокове припинення договору не менш ніж за 15 календарних днів до дати припинення в разі: 1) використання орендарем майна не за цільовим призначенням, у тому числі і в разі неузгодженої з орендодавцем передачі майна в суборенду; 2) навмисного або з необережності орендаря погіршення технічного і санітарного стану майна; 3) порушення строків сплати орендної плати та інших платежів за договором більше ніж на 1 місяць або не сплати їх в повному обсязі;4)відмови орендаря застрахувати орендоване майно або відшкодувати витрати орендодавця на його страхування; 5) відмови орендаря виконувати додаткові обов`язки, зазначені в додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною, у разі встановлення орендарем обладнання, апаратури та інших спеціальних пристроїв (додається у випадках встановлення обладнання).

Згідно з п. 10.1. договору сторони погодили, що термін оренди до 15.07.2025 року включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

01.06.2023 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна № від 16.08.2022.

27.11.2023 Фізична особа-підприємець Дорохова Юлія Борисівна (відповідач) надіслала до Акціонерного товариства «Укрпошта» (позивача) лист про дострокове розірвання договору з 30.11.2023 (копію листа долучено до матеріалів справи) та заяву з зобов`язанням сплатити борг по договору та штраф, нарахований згідно п. 3.10 розділу 3 «умови розрахунку» договору, у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми, на яку зменшується загальна сума договору.

30.11.2023 між Акціонерним товариством «Укрпошта» (позивачем) та ФОП Дороховою Ю.Б. (відповідачем) складено акт повернення (приймання-передачі) орендованого майна (копія акта долучена позивачем до матеріалів справи) та розірвано договір оренди нерухомості № від 16.08.2025.

У акті повернення (приймання-передачі) орендованого майна, зокрема, зазначено, що сторони підтверджують, що на момент повернення приміщення, орендодавець не має зауважень щодо санітарного та технічного стану повернутого майна.

Проте, відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати, внаслідок чого за договором виникла заборгованість у сумі 75 532,17 грн.

19.12.2023 позивачем направлено відповідачу лист-вимогу за вх.№1.12.113.001.-22867-23 про сплату боргу згідно договору оренди нерухомості №015008-125 від 16.08.2022 з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі у розмірі 75 532,17 грн , в тому числі ПДВ 12 588,70 грн та штрафні санкцій у розмірі 19 245,92 грн.

Однак, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 43 737,02 грн, інфляційні втрати в сумі 15 075,38 грн, три проценти річних в сумі 4 281,33 грн та штраф за дострокове розірвання договору в сумі 19 245,92 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 157 871,82 грн заборгованості, з яких 75 532,17 грн основного боргу, 43 737,02 грн пені, 15 075,38 інфляційних витрат, 4 281,33 грн 3% річних та 19 245,92 грн штрафу.

Висновки суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір № оренди нежитлового приміщення від 16.08.2022.

Приписами статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статті 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Факт передачі в оренду відповідачу нежитлового приміщення загальною площею 26,0 м2, що знаходиться на першому поверсі будинку №1 за адресою: місто Львів, вулиця Словацького, підтверджується наявним в матеріалах справи додатком 1 до договору№ від 16.08.2022 - актом приймання-передачі в оренду по договору оренди №, підписаного сторонами 16.08.2022.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця.

Згідно з п. 5.1.3. договору орендар зобов`язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач взятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати зазначених в п. 3.6. та 5.1.3. договору у встановлений строк не провів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 75 532,17 грн.

Отже як станом на дату подання позовної заяви так і станом на дату прийняття судом рішення у відповідача існує борг зі сплати орендної плати зазначеної в п. 3.6. та 5.1.3. договору № оренди нежитлового приміщення від 16.08.2022 на загальну суму 75 532,17 грн.

Відповідач наявної заборгованості зі сплати основного боргу в сумі 75 532,17 грн за надані послуги пов`язані з орендою, не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив, власного контррозрахунку не надав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 75 532,17 грн в тому числі ПДВ 12 588,70 грн заборгованості за надані послуги пов`язані з орендою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних і інфляційних втрат, та встановлено, що позивач три проценти річних в сумі 4 281,33 грн та інфляційні втрати в сумі 15 075,38 грн нарахував правильно, отже вони підлягають стягненню.

Щодо нарахування позивачем пені та штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 19 245,92 грн штраф, передбачений п.3.10. договору оренди та пеню нараховану згідно п. 7.2 договору на загальну суму 43 737,02 грн.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 3.10. договору сторони погодили, що у разі дострокового розірвання договору чи зменшення орендованої площі (зменшення об`єкта оренди) за ініціативою орендаря, останній сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми, на яку зменшується загальна сума договору не пізніше дати розірвання цього договору.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 19 245,92 грн штрафу, передбаченого п.3.10. договору оренди.

Судом перевірено розрахунок штрафу, та встановлено, що позивач штраф в сумі 19 245,92 грн нарахував правильно, отже він підлягає стягненню.

Щодо строку нарахування позивачем пені згідно п. 7.2 договору на загальну суму 43 737,02 грн, суд зазначає наступне.

Порядок застосування штрафних санкцій закріплено у статті 232 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), частина шоста якої визначає правило щодо періоду (строку) та порядку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

Так, за загальним правилом, визначеним частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак таке правило застосовується до правовідносин, лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором, адже словосполучення якщо інше не встановлено законом або договором допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми.

Отже положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України є диспозитивними, оскільки законом або договором може бути встановлений інший порядок, в тому числі і строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 Цивільного кодексу України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) щодо стягнення пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо можливості вважати формулювання в господарському договорі за кожний день прострочення установленням іншого, ніж визначено частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку нарахування штрафних санкцій Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 зазначила, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Застосування в тексті господарського договору формулювання за кожен день прострочення не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку нарахування штрафних санкцій, зокрема пені.

Подібний висновок до застосування частини шостої статті 232 Господарського кодексу України та неможливості розцінювати формулювання в договорі (умови договору) про сплату пені за кожний день прострочення як установлення договором іншого, ніж передбаченого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку нарахування штрафних санкцій, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/15492/17, від 01.07.2019 у справі № 910/4377/18, від 08.07.2019 у справі № 910/4375/18, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19, від 12.12.2019 року у справі № 911/634/19, від 19.11.2020 року у справі № 910/12765/19, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 № 910/17317/17, від 20.08.2021 року у справі № 910/13575/20.

Формулювання у пункті 7.2 договору щодо нарахування пені за весь час прострочення лише визначає механізм її розрахунку (обчислення), відтак, пеня за прострочення виконання відповідачем оплати заборгованості за договором має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Суд провів розрахунок пені враховуючи положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відтак, згідно розрахунків суду до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 14 228,22 грн.

Можливість одночасного стягнення пені і штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарським кодексом України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкції, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Застосування до орендаря таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку з орендарем та за своєю суттю є застосуванням до орендаря різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.07.2018 у справі №903/647/17 та від 08.08.2018 у справі №908/1843/17.

Верховний Суд також зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо. Відтак, позивачем правомірно нараховано пеню та штраф.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

У відповідності до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1969,61 грн, пропорційний до задоволеної суми позову слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 18, 73, 74, 76-79, 129, частиною 9 статті 165, статтями 129, 236, 238, 240, 241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Дорохової Юлії Борисівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Укрпошта (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22; ідентифікаційний код юридичної особи 21560045) 75 532,17 грн основного боргу, 19 245,92 грн штрафу, 14 228,22 грн пені, 4 281,33 грн три проценти річних, 15 075,38 грн інфляційні нарахування та 1969,61 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 18.09.2025

Суддя Сухович Ю.О.