РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2025Справа № 910/5950/25

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/5950/25.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА ЛОГІСТИКА» (08320, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Велика Олександрівка, вул. Соборна, буд. 59)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕФУРА» (01042, м. Київ, вул. Маккейна Джона, буд. 40)

про стягнення 281 760, 19 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРНА ЛОГІСТИКА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕФУРА» про стягнення 281 760, 19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем власних зобов`язань в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги згідно умов договору про надання послуг з перевезення вантажів №19/06-24 від 19.06.2024.

З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача 281 760, 19 грн, з яких: 242 321, 00 грн - основний борг; 25 792, 22 грн - пеня; 2 644, 48 грн - 3% річних; 11 002, 49 грн - інфляційні втрати.

19.05.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 19.05.2025 для усунення недоліків позовної заяви.

22.03.2025 та 23.05.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло дві заяви про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про долучення доказів, якими позивач усунув недоліки встановлені ухвалою суду від 19.05.2025.

29.05.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/5950/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

19.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФУЛЛ ТЕРРА» (з 2025 року - ТОВ «ТЕФУРА»), як замовником (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю ГАРНА ЛОГІСТИКА», як перевізником (позивач), укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів №19/06-24.

Цей договір набуває чинності з дати його оформлення уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункт 8.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024).

Згідно пункту 1.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник зобов`язується приймати належним чином послуги та здійснювати їх оплату.

Усі заявки, додатки, додаткові угоди, акти тощо, які укладаються в рамках даного договору, є невід`ємними його частинами (пункт 10.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024).

Згідно пункту 10.3. договору №19/06-24 від 19.06.2024, будь-які повідомлення, документи, передбачені даним договором, що направляються сторонами одна одній засобами електронної пошти, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки сторін, можуть бути представлені до судових інстанцій в якості належних доказів та не можуть заперечуватись сторонами. Копія цього договору, заявки підписані та отримані засобами електронної пошти мають силу оригіналів до моменту отримання оригінальних примірників сторонами. Не повернення однією зі сторін іншій стороні оригінального примірника договору, та/або заявки, та/або інших документів передбачених цим договором, ніяким чином не впливає на чинність даного договору, заявки, та інших документів, на обов`язки сторін і відповідальність за їх невиконання (пункт 10.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024).

Відповідно до пунктів 2.1.- 2.4. договору №19/06-24 від 19.06.2024:

- надання послуг здійснюється на підставі заявок на перевезення;

- пункт завантаження (розвантаження) вантажу та дані про вантажовідправника, пункт призначення вантажу та дані про вантажоодержувача, найменування, кількість вантажу або маса вантажу, вартість перевезення та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами в заявках, та оформлюються актом наданих послуг, в якому сторони зазначають найменування послуг, узгоджену ціну та загальну вартість послуг;

- замовник повинен надати заявку не пізніше ніж за одну добу, що передує дню в якому потрібно отримати послуги;

- замовник надсилає (направляє) заявнику в довільній письмовій (електронній) формі або засобами телефонного зв`язку (у т.ч., але не виключно, через погоджені сторонами мобільні за стосунки (додатки, месенджери) - Viber, WhatsApp тощо.

У відповідності до пункту 3.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024, вартість послуг є договірною і погоджується сторонами у заявці, до початку надання послуг.

Так, відповідач надав позивачу наступні заявки про надання та організацію транспортних послуг:

(1) Заявка №10 від 27.11.2024 за маршрутом місто Чорноморськ - місто Львів, вантажовідправник ТОВ «ТТГ «ФОРВАРД», вантажоодержувач ТОВ «КІП І КО ТД»;

(2) Заявка №11 від 27.11.2024 за маршрутом місто Чорноморськ - місто Бориспіль, вантажовідправник МТП Чорноморськ, вантажоодержувач Головне управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради.

(3) Заявка №15 від 23.12.2024 за маршрутом місто Чорноморськ - місто Чернігів, вантажовідправник МТП Чорноморськ, вантажоодержувач ТОВ «ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК»;

(4) Заявка №16 від 25.12.2024 за маршрутом місто Чорноморськ - місто Чернігів, вантажовідправник МТП Чорноморськ, вантажоодержувач ТОВ «ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК»;

(5) Заявка №16 від 28.12.2024 за маршрутом місто Чорноморськ - місто Чернігів, вантажовідправник МТП Чорноморськ, вантажоодержувач ТОВ «ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК».

Згідно підпунктів 4.1.1., 4.1.3. пункту договору №19/06-24 від 19.06.2024, перевізник зобов`язаний надавати послуги на умовах викладених у договорі та заявці. Доставити та здати вантаж вантажоодержувачу або замовнику в місці розвантаження з належною відміткою у товарно-транспортній накладній.

Позивач, у свою чергу, здійснив перевезення вантажу за вказаними вище заявками, що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними (ТТН):

- щодо заявки №10 від 27.11.2024: ТТН від 27.11.2024 №10761, №10764, №10760, №10766;

- щодо заявки №11 від 27.11.2024: ТТН від 29.11.2024 №1057;

- щодо заявки №15 від 23.12.2024: ТТН від 21.12.2024 №1475, від 23.12.2024 №1496 та №1511;

- щодо заявки №16 від 25.12.2024: ТТН від 25.12.2024 №1524, №1525;

- щодо заявки №16 від 28.12.2024: ТТН від 28.12.2024 №1548, №1549, №1550.

Пунктами 3.5., 3.6. договору №19/06-24 від 19.06.2024 встановлено, що датою виконання зобов`язань перевізника за цим договором є дата підписання сторонами акту наданих послуг. Основним документом для визначення обсягів (кількості) наданих послуг за цим договором є акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками перевізника і замовника.

Згідно пунктів 3.7. та 3.8. договору №19/06-24 від 19.06.2024, акт наданих послуг готує перевізник і передає замовнику. Замовник зобов`язаний підписати акт наданих послуг на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання або в той самий строк надати мотивовану відмову від його підписання. При неповерненні замовником у термін, визначений умовами цього договору, підписаного акту наданих послуг, або ненадання мотивованої відмови від підписання, вважається, що послуги надані перевізником у повному обсязі й прийняті замовником без зауважень, а акт наданих послуг вважається підписаним двома сторонами.

Позивач направив відповідачу наступні акт здачі-прийняття робіт:

- акт №2 від 28.11.2024 на суму 107 734, 00 грн (за заявкою №10);

- акт №7 від 30.11.2024 на суму 14 047, 00 грн (за заявкою №11);

- акт №8 від 24.12.2024 на суму 44 268, 00 грн (заявка №15);

- акт №1 від 26.12.2024 на суму 30 564, 00 грн (заявка №16);

- акт №2 від 29.12.2024 на суму 45 708, 00 грн (заявка №16).

Відповідач підписав та повернув позивачу акти №8, №1, №2.

Акти №2 та №7 за листопад 2024 року залишились не підписаними зі сторони відповідача.

В пункті 3.10. договору №19/06-24 від 19.06.2024 вказано, що замовник здійснює оплату 80% від вартості послуг перевізника та оригіналів ТТН протягом 6-ти робочих днів після підписання уповноваженими представниками сторін акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника, якщо інше не погоджено сторонами у додатках до цього договору (специфікацій, тощо). Остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х робочих днів від дати реєстрації податкової накладної, якщо інше не обумовлено в заявці та/або додатку до цього договору (специфікації, тощо).

Так, підпунктом 4.1.11. пункту 4.1. встановлено, що перевізник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну в ЄРПН та надіслати її замовнику в електронному вигляді, в порядку передбаченому Податковим кодексом України.

Позивач зареєстрував податкові накладні за надані послуги по перевезенню вантажу: (1) №1262 від 28.11.2024; (2) №1263 від 30.11.2024; (3) №1412 від 24.12.2024; (4) №1413 від 26.12.2024; (5) №1414 від 29.12.2024.

Згідно підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024, замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість наданих послуг в порядку, передбаченому цим договором та заявками.

Однак відповідач не здійснив оплату вартості послуг перевезення в погоджений між сторонами умовами договору строк.

У відповідності до пункту 5.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов договору та чинного законодавства України.

Пунктом 5.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024 передбачено, що за прострочення строків оплати наданих послуг замовник сплачує перевізникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, оплату якої прострочено, за кожен день такого прострочення.

Усі спори, що можуть виникати у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором, вирішуються сторонами шляхом введення переговорів. У разі, якщо сторони не вирішили спірні питання шляхом ведення переговорів, зацікавлена сторона має право звернутися до суду у відповідності до чинного законодавства України. Відповідно до умов цього договору сторона, яка вважає, що її права порушені, має право звернутися до суду без попереднього звернення до протилежної сторони із претензією (пункт 7.1., 7.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024).

З огляду на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку наявну заборгованість у розмірі 242 321, 00 грн та додатково пеню у розмірі 25 792, 22 грн, 3% річних у розмірі 2 644, 48 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 002, 49 грн.

ІI. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 281 760, 19 грн (основний борг, пеня, 3% річних, інфляційні втрати).

Юридичними підставами позову є статті 173, 193, 230, 307 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 549, 629, 909 Цивільного кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов договору №19/06-24 від 19.06.2024 в частині своєчасної оплати позивачу послуг з перевезення вантажів.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №19/06-24 від 19.06.2024 надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, а відповідач не виконав власних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати позивачу.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС та з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.05.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: м. Київ, вул. Маккейна Джона, буд. 40.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 29.05.2025 була повернена до Господарського суду міста Києва 19.06.2025 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Окрім цього, в ухвалі від 29.05.2025 суд повідомив відповідача, що у відповідності до статті 6 та статті 42 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ХІ, що введений в дію 18.10.2023 відповідач зобов`язаний зареєструвати «Електронний кабінет» в ЄСІТС.

Однак відповідач не виконав обов`язок, який передбачений частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України щодо реєстрації «Електронного кабінету» в ЄСІТС.

Суд також зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/5950/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/5950/25, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи був порушений відповідачем обов`язок по сплаті за надані позивачем послуги по перевезенню вантажу за договором №19/06-24 від 19.06.2024?

- чи правомірно позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати відповідачу?

- чи правильно позивачем визначені періоди прострочення?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

(1) Щодо основного боргу.

Договір, укладений між сторонами, є договором перевезення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, і відповідно до статей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (частина 1 стаття 908 Цивільного кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 стаття 909 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, 19.06.2024 між сторонами укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів №19/06-24, за умовами якого позивач зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому відповідачем вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а відповідач зобов`язується приймати належним чином послуги та здійснювати їх оплату.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк (частина 1 стаття 919 Цивільного кодексу України).

Підпунктами 4.1.1. та 4.1.3. пункту договору №19/06-24 від 19.06.2024 встановлено, що перевізник зобов`язаний надавати послуги на умовах викладених у договорі та заявці. Доставити та здати вантаж вантажоодержувачу або замовнику в місці розвантаження з належною відміткою у товарно-транспортній накладній.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що надання обумовлених в договорі послуг перевезення позивач здійснює на підставі заявок не перевезення (п. 2.1.), в яких зазначається: (1) пункт завантаження (розвантаження) вантажу; (2) дані про вантажовідправника (3) пункт призначення вантажу; (4) дані про вантажоодержувача; (5) найменування, кількість вантажу або маса вантажу; (6) вартість перевезення; (7) інші умови перевезення вантажу узгоджуються сторонами в заявках. Вказані послуги оформлюються актом наданих послуг, в якому сторони зазначають найменування послуг, узгоджену ціну та загальну вартість послуг (п.2.2.). Окрім цього, вартість послуг є договірною і погоджується сторонами у заявці, до початку надання послуг (п. 3.1.).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач надав позивачу заявки про надання та організацію транспортних послуг з перевезення, в яких міститься інформація, яка передбачена пунктом 2.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024. Позивач в свою чергу здійснив перевезення по заявкам.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами, копії яких містяться в матеріалах справи:

- Заявка №10 від 27.11.2024 - ТТН від 27.11.2024 №10761, №10764, №10760, №10766;

- Заявка №11 від 27.11.2024 - ТТН від 29.11.2024 №1057;

- Заявка №15 від 23.12.2024 - ТТН від 21.12.2024 №1475, від 23.12.2024 №1496, №1511;

- Заявка №16 від 25.12.2024 - ТТН від 25.12.2024 №1524, №1525;

- Заявка №16 від 28.12.2024 - ТТН від 28.12.2024 №1548, №1549, №1550.

Згідно пунктів 3.5.-3.8. договору №19/06-24 від 19.06.2024:

- датою виконання зобов`язань перевізника за цим договором є дата підписання сторонами акту наданих послуг;

- основним документом для визначення обсягів (кількості) наданих послуг за цим договором є акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками перевізника і замовника;

- акт наданих послуг готує перевізник і передає замовнику. Замовник зобов`язаний підписати акт наданих послуг на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання або в той самий строк надати мотивовану відмову від його підписання;

- при неповерненні замовником у термін, визначений умовами цього договору, підписаного акту наданих послуг, або ненадання мотивованої відмови від підписання, вважається, що послуги надані перевізником у повному обсязі й прийняті замовником без зауважень, а акт наданих послуг вважається підписаним двома сторонами.

Так, між сторонами підписано без заперечень та зауважень: акт №8 від 24.12.2024 на суму 44 268, 00 грн, що стосується заявки №15 від 23.12.2024, акт №1 від 26.12.2024 на суму 30 564, 00 грн, що стосується заявки №16 від 25.12.2024, акт №2 від 29.12.2024 на суму 45 708, 00 грн, що стосується заявки №16 від 28.12.2024.

Акт №2 від 28.11.2024 на суму 107 734, 00 грн, що стосується заявки №10 від 27.11.2024 та акт №7 від 30.11.2024 на суму 14 047, 00 грн, що стосується заявки №11 від 27.11.2024 позивач направив відповідачу засобами поштового та електронного зв`язку, проте, останній не повернув позивачу підписані примірники вказаних актів та матеріали справи не містять доказів, що відповідач надав мотивовану відмову в підписанні актів.

За таких обставини, акт №2 від 28.11.2024 та №7 від 30.11.2024 згідно пункту 3.8. договору №19/06-24 від 19.06.2024 вважаються підписаними відповідачем без заперечень, а послуги прийняті у повному обсязі без зауважень.

Таким чином, позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму - 242 321, 00 грн.

Згідно пункту 3.10. договору №19/06-24 від 19.06.2024 відповідач:

(1) здійснює оплату 80% від вартості послуг перевізника та оригіналів ТТН протягом 6-ти робочих днів після підписання уповноваженими представниками сторін акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника, якщо інше не погоджено сторонами у додатках до цього договору (специфікацій, тощо);

(2) остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х робочих днів від дати реєстрації податкової накладної, якщо інше не обумовлено в заявці та/або додатку до цього договору (специфікації, тощо).

Позивач, згідно підпункту 4.1.11. пункту 4.1. договору №19/06-24 від 19.06.2024 зареєстрував податкові накладні: №1262 від 28.11.2024; №1263 від 30.11.2024; №1412 від 24.12.2024; №1413 від 26.12.2024; №1414 від 29.12.2024.

Відтак, оскільки податкові накладні реєструвались позивачем датою оформлення акту надання послуг, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за надані позивачем послуги з перевезення вантажу протягом 5-ти робочих днів від дати акту/податкової накладної, а саме:

(1) за актом №2 від 28.11.2024 до 05.12.2024 включно;

(2) за актом №7 від 30.11.2024 до 06.12.2024 включно;

(3) за актом №8 від 24.12.2024 до 31.12.2024 включно;

(4) за актом №1 від 26.12.2024 до 02.01.2025 включно;

(5) за актом №2 від 29.12.2024 до 03.01.2025 включно (позивач в позовній заяві зазначає до 05.01.2025).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У відповідності до підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024, відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати вартість наданих послуг в порядку, передбаченому договором та заявками.

Однак, відповідач в порушення умов договору не сплатив на користь позивача вищезазначених грошових коштів у строк передбачений умовами договору або в будь-який інший строк.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 стаття 74, частина 1 стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 стаття 77, частина 1 стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Суд констатує, що відповідач не надав до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли спростувати доводи, мотиви та аргументи позивача.

Крім того, відповідач не надав докази здійснення оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу за договором №19/06-24 від 19.06.2024 у розмірі 242 321, 00 грн.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 242 321, 00 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

(2) Щодо пені.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 25 792, 22 грн.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина 1 статті 624 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 546, частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.2. договору №19/06-24 від 19.06.2024 передбачено, що за прострочення строків оплати наданих послуг замовник сплачує перевізникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, оплату якої прострочено, за кожен день такого прострочення.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Суд, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені зазначає, що він є арифметично неправильним, з огляду на наступне.

Так, позивач розпочинає здійснювати нарахування пені з останнього дня, коли відповідач мав можливість здійснити оплату за послуги.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначене, нарахування пені за актом №2 необхідно розпочинати з 06.12.2024, за актом №7 з 07.12.2024, за №8 з 01.01.2025; за актом №1 від 26.12.2024 з 03.01.2025.

В свою чергу розрахунок за актом №2, який позивач розпочинає з 05.01.2025 є арифметично правильним.

Відтак суд, здійснивши перерахунок пені з урахуванням обставин, які вищевказані зазначає, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 25 650, 44 грн.

(3) Щодо 3% річних та інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 2 644, 48 грн та інфляційні втрати у загальному розмірі 11 002, 49 грн.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд, здійснивши перевірку правильності здійснення позивачем розрахунку 3% річних зазначає, що він є арифметично неправильним з аналогічних підстав, що і розрахунок пені.

Відтак, суд здійснивши перерахунок 3% річних зазначає, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 2 628, 35 грн.

Суд, здійснивши перевірку правильності здійснення позивачем розрахунку інфляційних втрат зазначає, що він також неправильний, а тому суд здійснив перерахунок констатує, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 10 342, 91 грн.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, у відповідності до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір в даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме не здійснення вчасної та повної оплати позивачу за договором №19/06-24 від 19.06.2024, суд на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає судовий збір на відповідача в повному обсязі.

(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Позивач вказав витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500, 00 грн, які просив розподілити за результатами розгляду даної справи.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 2-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

З метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- копію ордера серії АА №1576146 від 08.05.2025;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001-61 від 02.11.2020;

- копію договору про надання правової допомоги №33 від 08.05.2025;

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

08.05.2025 між Адвокатським бюро «Світлани Левченко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНА ЛОГІСТИКА», як клієнтом (позивач) укладено договір про надання правової допомоги №33, за умовами якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе здійснити захист прав та представництво інтересів клієнта у судовій справі з ТОВ «ФУЛЛ ТЕРРА», код ЄДРОПУ 44765379, заборгованості за договором перевезення №19/06-24 від 19.06.2024.

Згідно пункту 5.1. договору №33 від 08.05.2025, правова допомога за цим договором надається клієнту на умовах визначених в Додатку №1 до договору.

В Додатку №1 до договору №33 від 08.05.2025 сторони встановили гонорар у фіксованому розмірі, зокрема щодо:

- опрацювання наданих документів, надання усної консультації - 1 000, 00 грн;

- складання позовної заяви (з`ясування предмету спору (змісту спірних правовідносин), перевірка строків звернення до суду, збір доказів, аналіз судової практики, розрахунок штрафних санкцій, направлення позовної заяви відповідачу, подання позовної заяви до суду, усунення недоліків) - 2 500, 00 грн;

- представництво інтересів в суді 1 інстанції - 5 000, 00 грн (визначений розмір гонорару не залежить від кількості судових засідань та їх тривалості та складання процесуальних документів протягом розгляду справи).

Пунктом 2 Додатку №1 до договору №33 від 08.05.2025 передбачено, що оплата гонорару здійснюється клієнтом на підставі рахунку бюро протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку, по факту надання послуг.

Відповідно до пункту 3 Додатку №1 до договору №33 від 08.05.2025, після завершення надання правової допомоги сторони підписують акт про надану правову допомогу.

Згідно пункту 5.4. договору №33 від 08.05.2025, протягом 2-х днів, після завершення надання правової допомоги, бюро формує у 2-х примірниках акт про надання правової допомоги, та звіт про надані послуги та надає їх клієнту. Клієнт, впродовж 2-х робочих днів перевіряє відповідність зазначеної в акті правової допомоги, фактично наданим послугам та у випадку відсутності зауважень, в цей строк, підписує відповідний акт, або надає бюро мотивовану письмову відмову від його підписання.

Натомість, позивач та (або) представник позивача (адвокат) не надали до матеріалів справи фактичні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме акт приймання-передачі послуг, рахунок на оплату, платіжну інструкції про оплату позивачем на користь адвоката послуг з надання правової допомоги, як то передбачено договором.

Окрім цього, позивач та(або) представник позивача (адвокат) не зазначили про намір подати такі докази протягом п`яти днів після винесення рішення у справі, або про те, що такі докази будуть надані до суду в строк передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що позивачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до закінчення розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження тобто до 29.07.2025, але в будь якому разі до моменту підписання тексту даного рішення.

Крім того, в умовах договору не міститься застереження, що клієнт здійснює оплату наданих послуг після прийняття судом рішення по справі або після набрання законної сили рішенням.

Враховуючи те, що позивачем взагалі не надано будь-яких доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати професійної правничої допомоги, необхідної для розгляду даної справі, а відтак заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА ЛОГІСТИКА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕФУРА» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕФУРА» (01042, м. Київ, вул. Маккейна Джона, буд. 40; ідентифікаційний код: 44765379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНА ЛОГІСТИКА» (08320, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Велика Олександрівка, вул. Соборна, буд. 59; ідентифікаційний код: 32054570) борг у розмірі 242 321 (двісті сорок дві тисячі триста двадцять одна) грн 00 коп., пеню у розмірі 25 650 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн 44 коп., 3% річних у розмірі 2 628 (дві тисячі шістсот двадцять вісім) грн 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 342 (десять тисяч триста сорок дві) грн 91 коп. та судовий збір у розмірі 4 226 (чотири тисячі двісті двадцять шість) грн 40 коп.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 141, 78 грн, 3% річних у розмірі 16, 13 грн, інфляційних витрат у розмірі 659, 58 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких