СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

22 вересня 2025 року м. Харків Справа № 922/1356/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" та представника Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" (вх. № 1683Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі № 922/1356/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" (04210, м. Київ, вул. Малиновського Маршала, 34, )

до відповідача Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, )

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі № 922/1356/25 призначено комплексну будівельно-технічну, оціночно-будівельну та товарознавчу судову експертизу. Проведення судової експертизи доручено Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України. Попереджено судових експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку (ст.384 Кримінального кодексу України) та відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків (ст.385 Кримінального кодексу України).

ТОВ "Авізіо Торг" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі № 922/1356/25 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27.08.2025 витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В., сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А.

18.09.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" надійшла заява (вх.№11127) про відвід судді Россолова В.В., судді Гетьмана Р.А., судді Хачатрян В.С. від розгляду справи №922/1356/25

Заява про відвід мотивована тим, що:

- судді Россолов В.В. та Хачатрян В.С. брали участь у справах №922/1836/24, №922/2953/24, де, на думку заявника, ухвалювали суперечливі рішення щодо експертиз, зокрема у справах, де фігурує Харківська міська рада. Позивач стверджує, що така позиція суддів завжди нібито спрямована на користь органу місцевого самоврядування, і тому викликає сумнів у їхній неупередженості;

- допуск до участі у справі адвоката відповідача, який, на думку заявника, діє на підставі договору, укладеного з порушенням антикорупційного законодавства, є неправомірним. Представник вказує, що суд не навів жодних мотивів відхилення клопотання про недопуск адвоката відповідача, чим, на думку заявника, порушив вимоги статей 234, 240 ГПК України. Таку поведінку суду він розцінює як прояв толерування корупційних ризиків та системне ухилення від процесуальних обов`язків, що знову ж таки, відбувається виключно на користь місцевої влади;

- відповідач уже сплатив вартість судової експертизи, попри те, що її призначення ще не набрало чинності ухвала суду першої інстанції ще оскаржується в апеляційному порядку. Заявник вважає, що така поведінка свідчить про повну впевненість відповідача у рішенні апеляційного суду, а отже, створює об`єктивний сумнів у неупередженості суду;

- апеляційний суд свідомо призначив наступне засідання на 22.09.2025, аби вказану заяву розглядати самостійно, а не розподіляти це питання на іншого суддю, який не входить до складу колегії суддів.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" про відвід колегії суддів від розгляду справи №922/1356/25, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 35, 36 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Згідно ч. 2 та 3 ст. 38 ГПК України з підстав, зазначених у ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч. 3 ст. 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Частиною 4 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Водночас особиста безсторонність суду презюмується, поки не доведено протилежне. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність" в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому особиста безсторонність суду як суб`єктивний критерій презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п.п. 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Особа, яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи. Відвід має бути вмотивованим, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зважаючи на приписи ч. 4 ст. 38 ГПК України, твердження про упередженість та/або небезсторонність судді має бути доведене за конкретною обставиною саме заявником, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи. Лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними і допустимими доказами (висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 09.10.2023 у справі № 905/993/21).

При цьому, оскільки ст. 35 ГПК України не містить вичерпного переліку обставин для відводу, вирішення питання про визнання тих чи інших обставин такими, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (у випадку відсутності передбачених обов`язкових підстав, визначених, зокрема, у ч.ч. 1 - 4 вказаної статті), лежить в межах повноважень суду. У свою чергу, посилання на відповідні обставини повинно бути обґрунтованим, а самі обставини - такими, що дійсно викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, в тому рахунку надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Надаючи оцінку доводам заявника відводу - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг", апеляційний господарський суд зазначає, що вони не містять належних і допустимих посилань, у розумінні приписів ГПК України, з якими законодавець пов`язує можливість відводу судді (суддів) від розгляду справи, виходячи з такого.

Проаналізувавши заяву представника відповідача, колегія суддів зазначає, що по суті доводи заявника зводяться до трьох обставин, які на його думку, є достатнім підставами для задоволення відводу:

- по-перше, участь суддів Россолова В.В. та Хачатрян В.С. у інших справах, де учасником є Харківська міська рада. А також ухвалення рішення про продовження розгляду справи на стадії апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції з представником Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради, який, на думку, заявника, не має повноважень на представництво інтересів відповідача у судах;

- по-друге, відповідач уже сплатив вартість судової експертизи, попри те, що її призначення ще не набрало чинності ухвала суду першої інстанції ще оскаржується в апеляційному порядку. Заявник вважає, що така поведінка свідчить про повну впевненість відповідача у рішенні апеляційного суду, а отже, створює об`єктивний сумнів у неупередженості суду;

- по-третє, апеляційний суд свідомо призначив наступне засідання на 22.09.2025, аби вказану заяву розглядати самостійно, а не розподіляти це питання на іншого суддю, який не входить до складу колегії суддів.

Заявник стверджує, що судді Россолов В.В. та Хачатрян В.С. брали участь у справах №922/1836/24, №922/2953/24, де, на думку заявника, ухвалювали суперечливі рішення щодо експертиз, зокрема у справах, де фігурує Харківська міська рада. Позивач стверджує, що така позиція суддів завжди нібито спрямована на користь органу місцевого самоврядування, і тому викликає сумнів у їхній неупередженості.

Також заявник зауважує, що допуск до участі у справі адвоката відповідача, який діє на підставі договору, укладеного з порушенням антикорупційного законодавства, є неправомірним. Представник вказує, що суд не навів жодних мотивів відхилення клопотання про недопуск адвоката відповідача, чим, на думку заявника, порушив вимоги статей 234, 240 ГПК України. Таку поведінку суду він розцінює як прояв толерування корупційних ризиків та системне ухилення від процесуальних обов`язків, що знову ж таки, відбувається виключно на користь місцевої влади.

Колегія суддів зазначає, що правовий аналіз такої позиції заявника, вимагає чіткого розмежування між суб`єктивною оцінкою сторони та об`єктивними критеріями упередженості суду.

Відповідно до ч.4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, а також висловлена публічно позиція судді щодо того чи іншого юридичного питання не є підставою для відводу.

Тобто, факт попередньої участі суддів у розгляді інших справ та/або ухвалення ними процесуальних рішень, з якими заявник не погоджується, сам по собі не свідчить про упередженість чи наявність обставин, які б об`єктивно ставили під сумнів їх неупередженість у даному складі суду.

Таким чином, суддя, який вже здійснив оцінку правових обставин, не вважається упередженим лише на підставі того, що його правова позиція не збігається з позицією сторони.

Юридична оцінка обставин у межах судового рішення сама по собі не свідчить про наявність упередженості судді. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, для встановлення об`єктивної упередженості необхідні конкретні обставини, які б створювали обґрунтовану підозру в неспроможності суду здійснювати розгляд справи без упередження (рішення у справі "Фей проти Австрії", §30).

Аргументи заявника щодо "непослідовності" рішень у схожих обставинах також не витримують критики з точки зору процесуального права. Судова практика не передбачає автоматизму в ухваленні рішень: кожна справа розглядається індивідуально, з урахуванням конкретних обставин, доказів, правових позицій сторін. Відмінності в рішеннях не завжди свідчать про суперечність вони можуть бути зумовлені відмінністю у доказовій базі, позиціях сторін, процесуальній поведінці, тощо. Суд, оцінюючи доцільність призначення експертизи, має право в кожному випадку керуватись власним внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на аналізі обставин конкретної справи (ч. 1 ст. 13 ГПК України).

Також апеляційний суд зазначає, згідно з ч. 10 ст. 240 ГПК України, у разі проголошення ухвали в судовому засіданні без оформлення окремого документа, суд повинен оголосити як висновок, так і мотиви ухваленого рішення. Водночас практика господарських судів не виключає ситуації, коли обґрунтування відповідного рішення подається у повному обсязі вже у письмовому тексті ухвали або постанови. Тобто, сам по собі факт її відсутності не є свідченням упередженості суду, якщо відповідні мотиви викладено у подальшому письмовому рішенні (постанові) суду.

Більше того, розгляд питання щодо належності повноважень представника сторони є питанням процесуального характеру та є частиною дискреційних повноважень суду, яке не свідчить про особисту зацікавленість або упередженість суддів. Заявник у цьому випадку фактично ставить під сумнів неупередженість суду лише на підставі власної правової оцінки договору представництва, що є виключно припущенням і не має об`єктивного підтвердження. За наявності сумнівів щодо повноважень адвоката, сторона має право оскаржити відповідне рішення в установленому порядку, однак така незгода не може бути трансформована у підставу для відводу суддів.

На переконання суду, аргументи заявника базуються винятково на припущеннях і на суб`єктивному сприйнятті рішень суду, що не має процесуального значення у питанні визначення неупередженості суду.

Таким чином, доводи заявника зводяться до вираження незгоди з попередніми судовими рішеннями та оцінкою мотивів суддів, що не відповідає встановленим процесуальним стандартам доведення упередженості та є недопустимою підставою для відводу відповідно до прямої вказівки закону.

Також заявник зауважив, відповідач уже сплатив вартість судової експертизи, попри те, що її призначення ще не набрало чинності ухвала суду першої інстанції ще оскаржується в апеляційному порядку. Заявник вважає, що така поведінка свідчить про повну впевненість відповідача у рішенні апеляційного суду, а отже, створює об`єктивний сумнів у неупередженості суду.

Колегія суддів зауважує, що дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено оплату за експертизу за платіжною інструкцією №53 від 03.09.2025.

Разом з тим, перш за все, здійснення оплати за послуги судової експертизи однією зі сторін, навіть до моменту остаточного набрання чинності відповідною ухвалою суду, саме по собі не є незаконним.

Суд не здійснює контроль над процесуальною поведінкою сторін у межах їхньої дискреції щодо виконання судових рішень, навіть таких, що не набрали законної сили. Аргумент заявника про «повну впевненість» є суб`єктивною інтерпретацією, яка не має доказового значення в контексті визначення неупередженості суду.

Колегія суддів підкреслює, що відповідно до стандартів, сформульованих практикою Європейського суду з прав людини, об`єктивна неупередженість суду повинна ґрунтуватися на фактах, які могли б викликати обґрунтовані підозри в упередженості з точки зору стороннього спостерігача. У цьому випадку жодних фактів, які б вказували на наявність упередженості суддів, не наведено. Поведінка відповідача, навіть якщо вона викликає емоційний резонанс у іншої сторони, не може бути покладена в основу відводу суду.

Таким чином, даний аргумент заявника не може бути визнаний належною підставою для задоволення заяви про відвід.

Що стосується твердження заявника про те, що апеляційний суд нібито свідомо призначив наступне судове засідання на 22.09.2025 з метою самостійного розгляду заяви про відвід, не передаючи це питання іншому складу суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 3 ст. 39 ГПК України визначено, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Під час судового засідання 18.09.2025 року представником відповідача було подано усну заяву про відвід колегії суддів. Одночасно ним було висловлено прохання надати можливість подати відповідну заяву у письмовій формі. Колегія суддів, не заперечуючи проти цього, надала таку можливість, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.09.2025, який відображає обставини, за яких було погоджено порядок подання письмової заяви про відвід та відкладено розгляд справи до наступної дати.

Отже, призначення судового засідання на 22.09.2025 обумовлене виключно необхідністю дотримання процесуальних норм та забезпечення реалізації права сторони на подання письмової заяви про відвід. Такий порядок дій відповідає положенням ч.3 ст. 39 ГПК України та не містить жодних ознак порушення судом принципу неупередженості чи свідомого наміру уникнути передачі розгляду заяви іншому складу суду. Обставини, на які посилається заявник, не підтверджують навмисності або неправомірності дій колегії суддів і не можуть бути підставою для сумніву в об`єктивності судового розгляду.

З огляду на викладене, заявником не доведено наявності обставин, з якими Закон, зокрема, ст. 35, 36 ГПК України, пов`язує наявність підстав для відводу судді.

За таких обставин, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авізіо Торг" про відвід колегії суддів від розгляду справи №922/1356/25, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки твердження про упередженість та необ`єктивність суддів, наведені в її обґрунтування, не мають жодного підтвердження, а отже, не можуть бути підставою для відводу судді Россолова В.В., судді Хачатрян В.С., судді Гетьмана Р.А. від розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 32, 35, 39, 234 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Визнати відвід колегії суддів у складі: судді Россолова В.В., судді Хачатрян В.С., судді Гетьмана Р.А., необґрунтованим та відмовити в його задоволенні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян