ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Справа №924/548/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форте" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2025 (суддя Гладюк Ю.В., повне рішення складено 31.07.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Ерідон Тех"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форте"

про стягнення 2 402 367,73 грн

за участю представників:

позивача - Горбача М.В.,

відповідача - Варцаби С.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2025 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Агро-Форте" на користь ТОВ "Торговий Дім Ерідон Тех" 2 289 731,76 грн заборгованості, 54 451,70 грн пені, 42 156,15 грн 24% річних, 16 028,12 грн інфляційних втрат та 36 035,52 грн витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що відповідач частково виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості товару відповідно до п.2.7.1 договору в розмірі 20% від загальної вартості товару, що підтверджується платіжною інструкцію від 20.03.2025 №14095 про сплату 546600,00 грн. Натомість, доказів оплати відповідачем іншої частини вартості товару в розмірі 80% від загальної вартості товару, що складає 2289731,76 грн, у встановлений договором строк, матеріали справи не містять, а тому позовні вимоги щодо стягнення вказаної заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 24% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання судом, встановив, що останні обраховано правомірно та обґрунтовано, а тому вимога про стягнення 42156,15 грн 24% річних та інфляційних втрат за заявлений період підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, п.8.4. договору.

Окрім того, перевіривши розрахунок пені за заявлений період, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обраховано пеню в межах максимального розміру за заявлений період, а тому вимога про стягнення 54451,70 грн пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Агро-Форте" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує, що за умовами п.2.7. договору, сторони визначили, що оплата за товар відбувається у визначений строк на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку (електронної пошти). Вказана умова договору кореспондується з п. 2.3. договору, за яким сторони погодили, що відповідно до ст. 533 ЦК України застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу євро до гривні, що встановлений ПАТ "Креді Агріколь банк" на час закриття торгів покупцем постачальнику.

За таких обставин, скаржник вважає, що без отриманого рахунку, покупець не може здійснити оплату товару відповідно до умов договору, адже не має можливості самостійно (в односторонньому порядку) визначити ціну товару в гривні.

Також відповідач зазначає, що покупець не може нести відповідальність за порушення умов договору в частині порушення строку оплати, коли порушення умов договору здійснюється продавцем, який зобов`язаний був сформувати та направити на адресу покупця рахунок на оплату товару, але не виконав свого обов`язку, а тому вважає, що ним не порушено строку оплати товару у спірних правовідносинах.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції в порушення ст.86 ГПК України не було досліджено факт та спосіб направлення рахунку на адресу відповідача, дату його вручення (якщо таке вручення відбулось), не перевірено відповідність адрес/каналів комунікації умовам договору, а отже зроблено передчасні висновки про прострочення зобов`язання.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає доводи апелянта про відсутність отримання відповідачем рахунку на оплату заборгованості безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна претензія-вимога ТОВ "Торговий Дім Ерідон Тех" від 13.05.2025, до якої додано рахунок на оплату № 602 від 13.05.2025, а також рахунок на оплату № 602 від 21.05.2025, в яких зазначено розмір заборгованості за товар згідно умов договору.

Таким чином, вважає, що відповідач мав можливість оплатити заборгованість за товар до початку провадження, під час підготовчого провадження, під час слухання справи по суті - здійснити оплату за товар до винесення судом рішення, однак оплати не здійснив.

Позивач просить залишити оскаржуване рішення господарського суду без змін, а в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Агро-Форте" відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.03.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Ерідон Тех" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Форте" (покупець) укладено договір №1403/2025ХМ поставки сільськогосподарської техніки (а.с.22-27), згідно з п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти сільськогосподарську техніку, а саме: передпосівний культиватор Фармет Компактомат 1000, а такій кількості, по такій ціні та на таких умовах, що є зазначеними в Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.2.2. договору, вартість (ціна) товару, що поставляється за цим договором, складає 2 733 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 455 500,00 грн, що є еквівалентом 60 000,00 Євро, згідно курсу продажу Євро до гривні по даним ПРТ "Креді Агріколь Банк" станом на 14.03.2025, що дорівнює 45,55 грн.

За умовами п.2.3. договору, сторони погоджуються відповідно до ст.533 ЦК України застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу Євро до гривні, що встановлений ПАТ "Креді Агріколь Банк" на час закриття торгів (надалі "курс Банку") на дату здійснення розрахунків (перерахування коштів) покупцем постачальнику.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що вартість (ціна) товару остаточно визначається та сплачується покупцем в наступному порядку: якщо курс Банку на день проведення розрахунків є вищим, ніж зазначений в п.2.2. договору покупець сплачує постачальнику за товар згідно курсу Банку. Якщо курс Банку на день проведення розрахунків буде нижчим, ніж зазначений в п.2.2. договору, для остаточного розрахунку приймається вартість товару зазначена у договорі у гривнях на дату підписання договору або вартість, зазначена у видатковій накладній.

Згідно з п.2.7. договору покупець здійснює платежі на таких умовах:

(п.2.7.1.) покупець оплачує 20 % від загальної вартості товару, що складає 546 600,00 грн, що є еквівалентом 12 000,00 Євро у строк до 18 березня 2025 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку (електронної пошти);

(п.2.7.2.) покупець оплачує 80 % від загальної вартості товару, що складає 2 186 400,00 грн, що є еквівалентом 48 000,00 Євро у строк до 24 квітня 2025 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку (електронної пошти).

Сторони встановили, що усі грошові кошти, що були перераховані покупцем постачальнику згідно із п.2.7. цього договору, розглядаються сторонами як завдаток відповідно до ст. 570 ЦК України на підтвердження покупцем свого зобов`язання по оплаті товару і на забезпечення виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (зміст ст.570, 571 ЦК України сторонам відомо) (п.2.8. договору).

Відповідно до п.3.1. договору постачальник поставляє товар на умовах та в термін вказаний в додатку №1, при виконані покупцем п.2.7.2. даного договору, стосовно умов поставки, а у разі порушення термінів оплати, сторони додатково погоджують терміни поставки.

Згідно з п.3.5 договору товар вважається поставлений постачальником та прийнятий покупцем, після передачі товару покупцю, що підтверджується підписаною видатковою накладною або актом приймання-передачі товару.

У відповідності до п.3.6. договору постачальник має право поставити товар в термін вказаний в додатку №1 або достроково до повного розрахунку покупцем за товар, за згодою сторін ввести товар у експлуатацію, що є підтвердженням факту використання покупцем товару, здійснювати сервісне та гарантійне обслуговування товару введеного у експлуатацію.

Покупець у випадку прострочення платежів зазначених у п.2.7. цього договору оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день (п.6.3. договору).

За положеннями п.6.4. договору, відповідно до умов ч.6 ст.232 ГКУ та ст.259 ЦКУ, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань та строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за цим договором здійснюється протягом трьох років.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до моменту повного його виконання (п.8.3. договору).

Відповідно до п.8.4. договору у випадку порушення грошових зобов`язань покупець, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, сплачує суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 24 % річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за весь період прострочення.

Додатком №1 до договору визначена характеристика обладнання: модель Farmet R 1000 PS, ціна за одиницю з ПДВ 2 733 000,00 грн., умови поставки Хмельницька область, Хмельницький район, с.Ставниця, термін доставки протягом п`яти робочих днів після виконання пункту 2.7.1.

У Додатку №2 сторони домовилися про гарантію та сервісну підтримку товару.

14.03.2025 сторони підписали акт доставки товару до договору поставки сільськогосподарської техніки №1403/2025ХМ, згідно якого на виконання договору продавець поставив, а покупець прийняв товар Компактомат Farmet R 1000 PS (а.с.66).

Згідно з платіжною інструкцією №14095 від 20.03.2025 (а.с.29), ТОВ "Агро-Форте" здійснило оплату 20 % від загальної вартості товару в сумі 546 600,00 грн.

19.05.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію-вимогу від 13.05.2025 №26 про сплату заборгованості у повному обсязі та рахунок на оплату №602 від 13.05.2025 (а.с.30-32), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ "Укрпошта" (а.с.34-35).

Враховуючи несплату вказаної заборгованості покупцем у добровільному порядку, ТОВ "Торговий Дім Ерідон Тех" звернулось з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини сторін виникли на підставі договору №1403/2025ХМ поставки сільськогосподарської техніки від 14.03.2025, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, яка не спростована жодною стороною, та відповідно відсутність обставин визнання недійсним договору, договір №1403/2025ХМ поставки сільськогосподарської техніки від 14.03.2025 вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.11, 202, 509 ЦК України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно положень ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору продавцем було поставлено, а покупцем прийнято товар Компактомат Farmet R 1000 PS, що підтверджується актом доставки товару від 14.03.2025.

Колегія суддів зауважує, що вказаний акт підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками, а тому з урахуванням ст.76, 77 ГПК України приймається судом як належний та допустимий доказ у спірних правовідносинах в підтвердження поставки позивачем та отримання відповідачем товару.

Будь-яких зауважень, застережень чи претензій щодо поставленого товару з боку покупця акт доставки товару від 14.03.2025 не містять, що свідчить про визнання покупцем отримання товару.

У відповідності до п.2.7.1. договору покупець здійснив оплату 20 % від загальної вартості товару, що складає 546 600,00 грн та є еквівалентом 12000,00 Євро, на підставі рахунку №292 від 14.03.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №14095 від 14.03.2025 (а.с.29).

Разом з тим, судами беззаперечно встановлено, як і не заперечується самим же відповідачем, що покупець не оплатив іншу частину заборгованості, а саме 80 % від загальної вартості товару як це передбачено п.2.7.2. договору.

Відповідач, обґрунтовуючи несплату вказаної заборгованості, вважає, що строк такої оплати не настав у зв`язку з ненаданням позивачем рахунку-фактури, який є підставою для оплати товару згідно умов договору.

Оцінюючи вказані доводи апелянта, апеляційний суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Таким чином, хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється на підставі виставленого рахунку-фактури, направленого з використання факсимільного зв`язку, однак обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст.655, 692, 712 ЦК України) та відповідно до умов п.2.7. договору, і не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату вартості поставленого товару, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів також звертає увагу, що платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар, викладені в розділі 9 договору "Адреси та платіжні реквізити сторін", який підписаний покупцем і скріплений його печаткою, та є аналогічними згідно рахунків на оплату №602 від 13.05.2025, №602 від 21.05.2025 (а.с.32, 36), які надсилались позивачем на адресу відповідача.

Крім того, судом враховується, що договір відповідачем частково виконувався та оплата вартості товару частково була сплачена, що відповідно свідчить про обізнаність покупця щодо платіжних реквізитів, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар. Разом з тим, умови визначення остаточної вартості товару та проведення розрахунків за товар відповідно до курсу продажу євро до гривні були погоджені сторонами у пунктах 2.3 та 2.4 договору, що спростовує доводи апелянта про неможливість визначення ціни товару в гривнях самостійно.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги встановлений факт поставки товару товару ТОВ "Торговий Дім Ерідон Тех" для ТОВ "Агро-Форте" на виконання умов договору №1403/2025ХМ поставки сільськогосподарської техніки від 14.03.2025, що свідчить про виконання продавцем свого обов`язку щодо передання товару у власність покупця, визначеного п.1.1., 3.1., 3.5 договору, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача в силу приписів ст.655, 692, 712 ЦК України, та п.1.1., 2.7 договору виник кореспондуючий обов`язок здійснити оплату за товар, а тому відповідно нездійснення 80% оплати від загальної вартості товару, передбаченої п.2.7.2. договору, є порушенням договірних зобов`язань ТОВ "Агро-Форте ".

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 2289731,76 грн.

Щодо заявлених до стягнення 42156,15 грн 24% річних та 16028,12 грн інфляційних втрат апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.4. договору передбачено, що у випадку порушення грошових зобов`язань покупець, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, сплачує суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 24 % річних від суми невиконаного грошового зобов`язання за весь період прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання покупцем грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) та умов договору виникає обов`язок сплатити продацю, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 24 % річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п.43 постанови).

З огляду на встановлення факту несплати відповідачем вартості товару за договором у повному обсязі, здійснивши перевірку розрахунку заявлених позовних вимог в частині стягнення 24% річних та інфляційний втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову у вказаній частині у повному обсязі.

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення пені у спірних правовідносинах апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1, 2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.6.3. договору покупець у випадку прострочення платежів зазначених у п.2.7. цього договору оплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку заявленого до стягнення розміру пені, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 54451,70 грн пені за період 24.04.2025 по 21.05.2025, а відтак позов у вказаній частині підлягає до задоволення.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга ТОВ "Агро-Форте" задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання апелянта про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, а саме доказів про сплату заборгованості, колегія суддів враховує, що статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, в частині 3 вказаної статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі, зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у п.7.35. постанови від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, суд закриває провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

Враховуючи висновок апеляційного суду щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного перегляду, а також те, що обставини часткового припинення існування предмета спору виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги надані апелянтом докази, що підтверджують оплату заборгованості, і не надає їм оцінки.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити про те, що ГПК України передбачає спеціальні процесуальні механізми та процедуру для випадку припинення існування предмета спору, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, у разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то боржник відповідно до ч.2 ст.328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2025 у справі №924/548/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форте" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "24" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.