УХВАЛА

17 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/3228/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва (Курдельчук І.Д.)

від 14.05.2025

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Демидова А.М., Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.)

від 29.07.2025 року (повний текст складений 08.08.2025)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до: Міністерства аграрної політики та продовольства України

про стягнення 565 880,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 565 880,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про відкриття рахунку в цінних паперах на ім`я держави № 050519 від 10.10.2012 в частині оплати послуг.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 910/3228/25 в позові відмовлено.

4. 29 серпня 2025 року Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу, в якій просить:

- відкрити касаційне провадження;

- скасувати вищезазначені рішення;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 565 880,00 грн;

- фактично понесені судові витрати покласти на Відповідача.

5. Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень Скаржник визначив пункт 1 та пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):

- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суд апеляційної інстанції неправильно застосував:

1) статті 526, 530, 632, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частину четверту статті 75 ГПК України та не врахував правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі №910/28299/15 (судами не було враховано преюдиціальні обставини щодо договірних відносин між сторонами, зокрема факту наявності підстав для оплати наданих послуг за умов відсутності підписаних актів з боку депонента при фактичному продовженні користування послугами депозитарної установи).

2) статті 256-261 ЦК України та не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/18489/20, від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (щодо продовження та зупинення позовної давності в умовах карантину (02.04.2020 - 30.06.2023) і воєнного стану (з 24.02.2022), що стосується вимог після 02.04.2017, в яких чітко сформульовано підхід до обчислення строків позовної давності під час дії особливих правових режимів).

- щодо пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного суду щодо застосування статті 526, статті 632 ЦК України (чи звільняє депонента від оплати за надані послуги відсутність змін тарифів після липня 2014 року).

6. Скаржник посилається на порушення статті 264 ЦК України, вказуючи на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили можливе переривання позовної давності звернення банку до суду в жовтні 2015 року, що свідчить про порушення принципу повноти судового розгляду.

7. В обґрунтування підстав для стягнення заборгованості та встановлених судами преюдиційних обставин, Скаржник також зазначає, що суди попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень не врахували постанову Вищого господарського суду України від 24.05.2017 р. №915/1811/15, де суди визнали належними доказами акти-рахунки та виписки з рахунків як підтвердження факту надання послуг (в тому числі у випадку, коли замовник не підписав відповідні документи, але і не надавав заперечень на них) та зазначили, що відсутність підписаних актів чи заперечень замовника не звільняє його від обов`язку сплатити за надані послуги згідно з чинними тарифами.

8. Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

9. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

10. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 12 ГПК України).

11. Частиною першою статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

12. Частиною сьомою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

13. За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розрахунку на місяць становить 3 028 грн.

14. Предметом позову в цій справі є стягнення 565 880,00 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2025 рік (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000,00 грн).

15. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

16. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на Скаржника.

17. Скаржник обмежився викладенням власної правової позиції у межах обраних підстав касаційного оскарження, проте не посилається та не обґрунтовує підстави, передбачені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

18. Зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності, Верховний Суд не вправі самостійно тлумачити касаційну скаргу та визначити зі змісту доводів скаржника конкретну(і) підставу(и) з переліку пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

19. У цьому контексті Суд зауважує, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, яка реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

20. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

21. Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R (95) 5 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

22. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

23. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує права на доступ до суду, оскільки воно вже реалізоване шляхом розгляду справи судом першої інстанції та надалі - апеляційної інстанції.

24. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.

25. Верховний Суд дослідив та оцінив предмет і ціну позову, складність справи. Разом із тим, оскільки касаційна скарга не містить посилань на підпункти "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України з наведенням відповідного обґрунтування, Скаржник не дотримався умов допуску до касаційного оскарження.

26. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій. Водночас Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду лише тому, що Скаржник вважає його незаконним. Настання відповідних наслідків у разі ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним (передбачуваним) процесом.

27. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Скаржника на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі №910/3228/25, оскільки вони не підлягають касаційному оскарженню.

28. Керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі №910/3228/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова