ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1120/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 (суддя Левкут В.В.)

у справі № 908/1120/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС, ЛТД"

до:

1) Запорізької міської ради

2) Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району

про стягнення 394 461,09 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС, ЛТД" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької міської ради (далі - ЗМР) про стягнення 394 461,09 грн матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок падіння дерева, яке знаходилось на земельній ділянці, балансоутримувачем якої є ЗМР, транспортний засіб (далі - ТЗ) позивача зазнав механічних пошкоджень і вартість матеріальних збитків згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження складає 394 461,09 грн, яку має відшкодувади ЗМР, з огляду на нездійснення заходів з проведення оглядів зелених насаджень на відповідній земельній ділянці.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024, з урахуванням доводів позивача та відповідача у справі, суд визнав за доцільне задовольнити заяву позивача про залучення співвідповідача у справі та залучити до участі у справі співвідповідача Районну адміністрацію ЗМР по Вознесенівському району, як балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 у справі № 908/1120/24 позов задоволено частково. Стягнуто з ЗМР в особі Виконавчого комітету ЗМР на користь Товариства 394 461,09 грн матеріальної шкоди, 4 550,00 грн вартості експертного автотоварознавчого дослідження та 5 916,92 грн судового збору. В позові до Районного адміністрації ЗМР по Вознесенівському району відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дерево (тополя), яке впало на належний позивачу ТЗ на зеленій зоні між проїжджою частиною та тротуаром у м. Запоріжжі по вулиці Перемоги, буд. 115, розташовано на земельній ділянці комунальної власності і його власником є територіальна громада міста Запоріжжя інтереси якої, відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування" представляє ЗМР. Разом з цим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач-1 вчасно виконував заходи з благоустрою і не мав на своїй території пошкоджених дерев, а тому причиною падіння дерева на ТЗ став його незадовільний стан. Оскільки відповідачем-1 не доведено відсутності своєї вини та не було надано доказів того, що дерево (тополя), внаслідок падіння якого пошкоджено належний позивачу ТЗ, передавалось в оперативне управління районної адміністрації, то у задоволенні позову до відповідача-2 відмовлено, а позовні вимоги до відповідача-1 задоволені, який має відповідати за відшкодування шкоди заподіяної позивачу внаслідок пошкодження автомобіля.

Не погодившись з вказаним рішенням ЗМР подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог до ЗМР.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги відповідь на запит (вих. № 01-13/0871 від 02.05.2024) районної адміністрації по Вознесенівському району, в якій зазначено, що з 2011 року перелік переданого в оперативне управління майна, відображеного в додатках до рішення № 188/60 від 21.04.2011, станом на теперішній час суттєво змінився, та в цілому не відповідає переліку та опису майна, що перебуває наразі в оперативному управління районної адміністрації. За твердженнями ЗМР відповідачем-2 не надано актуальний перелік майна (зелених насаджень), який перебуває в оперативному управлінні на теперішній час, на підтвердження або спростування інформації, що саме ця тополя не перебуває в оперативному управлінні районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району. Крім того, відповідачем-2 перед кожним судовим засіданням надавалась заява про розгляд справи без його участі і на жодне судове засіданні представник районної адміністрації не з`явився, що унеможливлювало ЗМР ставити питання та з`ясовувати всі обставини по суті справи. З наведених підстав апелянт стверджував, що позивач не надав доказів неправомірної поведінки відповідача-1, причинного зв`язку між діями ЗМР та настанням шкоди, а також того, що саме ЗМР є заподіювачем шкоди, спричиненої позивачу шляхом пошкодження його автомобіля внаслідок падіння дерева.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025, у складі колегії суддів: Мороза В.Ф. (головуючий), Верхогляд Т.А., Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

17.01.2025 до апеляційного суду надійшла заява ЗМР, в якій представник, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ЗМР, з наведених у апеляційній скарзі підстав.

20.01.2025 до апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому представник, зокрема, зазначав, що зелена територія, на якій розташований об`єкт благоустрію - тополя, яка впала на ТЗ, не перебуває на балансовому обліку жодної організації, а земельна ділянка на якій розташована тополя перебуває в комунальній власності. Разом з цим розпорядником коштів місцевого бюджету є саме ЗМР як орган місцевого самоврядування, а тому саме вона за рахунок такого бюджету повинна була здійснювати утримання зелених насаджень на об`єктах, що перебувають у її власності або ж за рахунок такого бюджету визначити відповідальні підприємства, які б здійснювали утримання ввірених їм об`єктів благоустрою. ЗМР всупереч своїм повноваженням не вжила заходів щодо визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою на відповідній земельній ділянці, що належить до комунальної власності. Тобто причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками, полягає у невиконанні відповідачем-1 своїх прямих обов`язків по визначенню відповідальних органів, установ, організацій, які б мали утримувати даний об`єкт та благоустрій на ньому в силу чого, внаслідок недбалого здійснення своїх повноважень з боку ЗМР падінням дерева були завдані збитки матеріального характеру та які підлягають відшкодуванню. У даних правовідносинах вина не могла бути завдана іншим органом, установою організацією, окрім як ЗМР, оскільки вона не уповноважувала інші органи та осіб бути балансоутримувачами даної земельної ділянки, зелених насаджень (дерев), а також не укладала договорів з іншими підприємствами, які здійснюють догляд за зеленими насадженнями та об`єктами благоустрою на такий догляд. Таким чином, вина у формі бездіяльності ЗМР є встановленою та доведеною, оскільки наразі відсутні будь-які документи, рішення, договори, які б давали підстави встановити, що ЗМР як орган місцевого самоврядування, що здійснює управління комунальним майном, вжила всіх необхідних заходів щодо такого управління, передачу його в управління компетентного органу. Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів. Таке положення узгоджується з п. 5.5 "Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006, а за положеннями розділу 12 цих Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди; огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки. Разом з тим рішенням виконавчого комітету ЗМР № 188/60 від 21.04.2011 "Про передачу майна комунальної власності в оперативне управління районної адміністрації ЗМР по Орджонікідзевському району (після перейменування Вознесенівському)" прийнято рішення про передачу в оперативне управління майна комунальної власності згідно з додатками; доручено районній адміністрації ЗМР по Орджонікідзевському району прийняти в оперативне управління майно комунальної власності згідно з додатками. В переліку майна комунальної власності, яке підлягає передачі (додаток 2) значаться: "дерева по вул. Перемоги (інвентарний номер 10800305)". З наданого Районною адміністрацією по Вознесенівському району ЗМР акту прийняття-передачі основних засобів на підставі вказаного рішення було передано дерева по вул. Перемоги, інвентарний номер 10800305, у кількості 1419: абрикос, хвойні дерева, шовковиця, груша. Доказів того, що дерево, внаслідок падіння якого пошкоджено належний позивачу автомобіль, а саме - тополя, розташова на між тротуаром та проїзною частиною вулиці Перемоги напроти будинку 115 у м. Запоріжжі, передавалось в оперативне управління районної адміністрації або іншої особи, суду надано не було. З наведених підстав позивач вказував на необґрунтованість апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2025 розгляд справи призначено на 11.06.2025.

27.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про долучення документів, що підтверджують оплату послуг на отримання професійної правничої допомоги.

08.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів господарської справи №908/1120/24 документи, що підтверджують оплату послуг на отримання професійної правничої допомоги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2025 відкладено на 10.09.2025.

В судовому засіданні, що відбулось 10.09.2025, апелянт доводи апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до нього.

Позивач вказував на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та зазначав про законність прийнятого судом першої інстанції рішення. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, і за висновками апеляційного суду неявка його представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики ЄСПЛ критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші.

Заслухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, приблизно о 19 год. 40 хв. 18.07.2023 на припаркований автомобіль Chevrolet Cruze державний реєстраційний номер (далі - д.р.н.) НОМЕР_1 , зареєстрований за Товариством, впало дерево (тополя), довжиною близько 25-30 метрів, яке знаходилось на зеленій зоні між проїжджою частиною та тротуаром на вулиці Перемоги, буд. 115 у м. Запоріжжі. Одразу після падіння дерева, з метою фіксації факту завдання матеріальної шкоди та проведення перевірки, керівник Товариства ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Звернення зареєстровано за № 17645, після чого на місце події прибули співробітники поліції (спеціаліст-криміналіст Русінов А.Ю. та слідчий СВ/дізнавач старший лейтенант поліції Гальвас В.С), які оглянули місце події та склали відповідний протокол огляду місця події з відповідною фототаблицею від 18.07.2023. В результаті проведення огляду місця події встановлено, що внаслідок падіння дерева пошкоджено автомобіль Chevrolet Cruze білого кольору, 2012 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , та зафіксовано наявність значних механічних пошкоджень. Факт падіння дерева зафіксовано протоколом огляду місця події від 18.07.2023, поясненнями, викладеними у доповідній записці від 07.08.2023, поясненнями т.в.о. начальника ГУНП в Запорізькій області Кирила Стребкова від 09.08.2023.

У відповідь на звернення позивача та адвокатські запити отримано відповіді:

- Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району (листи № 01-19/0244 від 13.02.2024, № 01-13 від 18.03.2024), згідно з якими дерево (тополя), розташоване поряд з будинком 115 по вул. Перемоги у м. Запоріжжі, не перебуває на балансі Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району;

- Управління з питань екологічної безпеки ЗМР (лист № 0476/01-22 від 21.03.2024), згідно з якою: дерева (тополі), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 115 (між тротуаром та проїжджою частиною вул. Перемоги) не знаходяться в оперативному управлінні; звернень фізичних та юридичних осіб стосовно оформлення документів на видалення зелених насаджень по вул. Перемоги, буд. 115, у зв`язку з їх аварійним станом до Управління з питань екологічної безпеки міської ради не надходило, відповідні документи на видалення зелених насаджень не видавались;

- Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) "Перемога 115" (лист № 4 від 19.03.2024), згідно з якою ОСББ не є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території, не орендує земельну ділянку, не має в оперативному управлінні дерев, кущів, зелених насаджень, тощо, які знаходяться на прилеглих територіях біля будинку № 115 по вул. Перемоги у м. Запоріжжі.

Від ЗМР та Департаменту інфраструктури та благоустрою ЗМР відповідей на запити не надходило.

Виходячи з відомостей публічної кадастрової карти України, дерево, що впало на ТЗ позивача, знаходиться на земельній ділянці комунальної власності.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4067 від 03.08.2023, складеного судовим експертом Филем Олегом Павловичем (свідоцтво № 864 від 23.08.2013), матеріальний збиток, заподіяний власнику ТЗ Chevrolet Cruze д.р.н. НОМЕР_1 в результаті падіння дерева складає 394 461,09 грн.

Позивачем на адресу ЗМР та Виконавчого комітету ЗМР направлено претензію від 02.04.2024 на суму 399 011,09 грн (394 461,09 грн матеріальної шкоди та 4 550,00 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження) з копією висновку експерта, відповіді на яку позивач не отримав.

За твердженнями позивача саме внаслідок винних дій відповідачів, які полягають у невиконанні обов`язків щодо обслуговування зелених насаджень в м. Запоріжжі, утримання та догляду за зеленими насадженнями, а також відсутністю контролю та організації роботи з боку органів місцевого самоврядування сталося пошкодження ТЗ позивача вартістю 394 461,09 грн (згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження), що підлягає відшкодуванню.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дерево (тополя), яке впало на належний позивачу ТЗ на зеленій зоні між проїжджою частиною та тротуаром у м. Запоріжжі по вулиці Перемоги, буд. 115, розташовано на земельній ділянці комунальної власності і його власником є територіальна громада міста Запоріжжя інтереси якої, відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування" представляє ЗМР. Разом з цим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач-1 вчасно виконував заходи з благоустрою і не мав на своїй території пошкоджених дерев, а тому причиною падіння дерева на ТЗ став його незадовільний стан. Оскільки відповідачем-1 не доведено відсутності своєї вини та не було надано доказів того, що дерево (тополя), внаслідок падіння якого пошкоджено належний позивачу ТЗ, передавалось в оперативне управління районної адміністрації, то у задоволенні позову до відповідача-2 відмовлено, а позовні вимоги до відповідача-1 задоволені, який має відповідати за відшкодування шкоди заподіяної позивачу внаслідок пошкодження автомобіля.

Переглядаючи спір в оскаржуваній апелянтом частині колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За приписами статей 1, 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об`єктів благоустрою відносяться парки, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, шляхи, площі, майдани, набережні, прибудинкові території, пляжі, кладовища, рекреаційні, оздоровчі, навчальні, спортивні, історико-культурні об`єкти, об`єкти промисловості, комунально-складські та інші об`єкти у межах населеного пункту.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою; 5) затвердження місцевих планів управління відходами.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

За приписами ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Зі змісту пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" випливає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій.

Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Частиною 4 статті 28 вказаного Закону унормовано, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Положеннями ч. 7 ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

За змістом норм ст.ст. 10, 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" безпосереднє визначення балансоутримувача об`єктів благоустрою комунальної власності, до яких належить і проїжджа частина та її елементів належить до повноважень саме виконавчих органів місцевого самоврядування, які також мають здійснювати функції із забезпечення належного утримання та ремонту об`єктів благоустрою комунальної власності.

Окрім цього, приписи п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 1 ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вказують, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача в тому числі контроль за станом зелених насаджень належить до віддання виконавчого органу міської ради.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою, зокрема, є: зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Відповідно до пункту 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважений орган місцевого самоврядування, який відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Відповідно до розділу 12 Правил з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежуються усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, за даними обстежень складається акт.

Підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 115.

Отже, дерево, яке впало на належний позивачу ТЗ на зеленій зоні між проїжджою частиною та тротуаром у м. Запоріжжі по вулиці Перемоги, буд. 115, розташовано на земельній ділянці комунальної власності і його власником є територіальна громада міста Запоріжжя інтереси якої, відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування" представляє ЗМР.

Рішенням виконавчого комітету ЗМР № 188/60 від 21.04.2011 "Про передачу майна комунальної власності в оперативне управління районної адміністрації ЗМР по Орджонікідзевському району (після перейменування Вознесенівському)" прийнято рішення, зокрема, про передачу в оперативне управління майна комунальної власності згідно з додатками та доручено районній адміністрації ЗМР по Орджонікідзевському району прийняти в оперативне управління майно комунальної власності згідно з додатками.

В переліку майна комунальної власності, яке підлягає передачі (додаток 2) значаться дерева по вул. Перемоги (інвентарний номер 10800305), а згідно акта прийняття-передачі основних засобів на підставі вказаного рішення було передано дерева по вул. Перемоги, інвентарний номер 10800305, у кількості 1419: абрикос, хвойні дерева, шовковиця, груша.

Доказів того, що дерево, внаслідок падіння якого пошкоджено належний позивачу ТЗ, а саме - тополя, розташована між тротуаром та проїзною частиною вулиці Перемоги напроти будинку 115 у м. Запоріжжі, передавалось в оперативне управління районної адміністрації або іншої особи до матеріалів справи не надано.

Разом з цим матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач-1 вчасно виконав заходи з благоустрою і не мав на своїй території пошкоджених дерев, враховуючи, що причиною падіння дерева на ТЗ став його незадовільний стан згідно наданих позивачем фотографій стовбура цього дерева.

За таких обставин, апелянтом не спростовані твердження та докази, надані позивачем, що падіння дерева пов`язане з неналежним виконанням ЗМР заходів з благоустрою щодо контролю за належним станом дерев, не надано достеменних доказів того, що падіння дерева не пов`язане з неналежним виконанням відповідачем-1 заходів з благоустрою та перебуває в оперативному управлінні іншої особи, а відтак ЗМР не доведено відсутності своєї вини, у зв`язку з чим відповідач-1 має відповідати за відшкодування шкоди, заподіяної позивачу внаслідок пошкодження ТЗ.

Розмір збитків, завданих позивачу внаслідок бездіяльності ЗМР в результаті падіння дерева, підтверджено висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4067 від 03.08.2023 та складає 394 461,09 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відповідність чинному законодавству висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до відповідача-1 щодо стягнення матеріальної шкоди, в порядку ст. 1166 ЦК України у розмірі 394 461,09 грн, тож судове рішення є законним і обставин для його скасування або зміни не має.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то витрати по сплаті судового збору за її подання, у відповідності до положень статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі №904/6499/20 (904/1373/21)).

За змістом приписів ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, недотримання на її думку, вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що ТОВ «ТДС.ЛТД» разом з заявами від 27.05.2025 та від 08.09.2025 представлено докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та до закінчення судових дебатів повідомлено суд про їх остаточний розмір.

В судовому засіданні 10.09.2025 представником позивача заявлено клопотання про розподіл судових витрат, понесених ним на оплату послуг з правничої допомоги.

З наданих суду доказів вбачається, що 12.03.2024 між ТОВ «ТДС, ЛТД» (Клієнт) та Неткал Олександром Олександровичем (Адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги №27/24 (далі - Договір).

Згідно 1.1. Договору 1.1. КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

За умовами п. 2.1. Договору АДВОКАТ на підставі звернення КЛІЄНТА приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги:

2.1.1. Представляє у встановленому порядку інтереси КЛІЄНТА;

2.1.2. Представництво інтересів КЛІЄНТА здійснюється в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, а також в усіх без виключення державних та недержавних органах, судах всіх інстанцій та юрисдикцій із усіма без виключення процесуальними правами, наданими стороні по справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП та КАС, у тому числі, отримувати належні КЛІЄНТУ речі, вилучені під час слідчих дій та які підлягають поверненню КЛІЄНТУ.

У п. 4.1 Договору зазначено, що вартість наданих юридичних послуг АДВОКАТ визначає самостійно після одержання від КЛІЄНТА замовлення на надання правничої допомоги, та виставляє КЛІЄНТУ відповідний рахунок.

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання КЛІЄНТОМ рахунку від АДВОКАТА. Такий рахунок за вибором АДВОКАТА може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА. Рахунок вважається отриманим КЛІЄНТОМ з моменту його надходження до поштового відділення, яке обслуговує адресу місця проживання (реєстрації) КЛІЄНТА та/або з моменту надходження електронного листа на електронну поштову скриньку КЛІЄНТА (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.4. за результатами надання юридичної допомоги складається Акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В Акті вказується обсяг наданої АДВОКАТОМ правничої допомоги і її вартість. Акт надсилається КЛІЄНТУ АДВОКАТОМ факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу КЛІЄНТА. АДВОКАТ може надавати Акти про надання правничої допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої допомоги із ідентифікацією.

Крім того, між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги №27/24 від 12.03.2024, пунктом 1 якої сторони погодили, що Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги, а саме:

- ознайомлення із апеляційною скаргою Запорізької міської ради по справі №908/1120/24;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу Запорізької міської ради по справі №908/1120/24 та подання до Центрального апеляційного господарського суду;

- представництво інтересів Клієнта у Центральному апеляційному господарському суді під час розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 у справі №908/1120/24.

Сторони погодили, що гранична вартість робіт-послуг (гонорар), спрямованих на виконання п. І даної Додаткової угоди, які виконані (надані) Адвокатом не може перевищувати 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (п. 2 Додаткової угоди).

Згідно п. 3 ДУ № 2 Сторони погодили, що вартість виконаних адвокатом робіт (послуг) (гонорар) обчислюється шляхом множення загальної кількості витрачених Адвокатом годин для вивчення документів, підготовки документів (апеляційної скарги, заяв, пояснень і і.д). За участь в кожному судовому засіданні Адвоката Клієнт сплачує на користь Адвоката Гонорар у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок незалежно від тривалості такого засідання (без часового виміру надання такої послуги).

За умовами п. 5 Додаткової угоди Сторони погодили, що враховуючи складність справи, необхідність вивчення великої кількості первинних документів, винятковим значення справи для Клієнта, впливом вирішення справи на репутацію Клієнта, а також враховуючи ринкову вартість години роботи адвоката гонорар (вартість) години роботи Адвоката становить 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп. за кожну годину витраченого часу.

Відповідно до змісту п. 6 Додаткової угоди Сторони погодили, що порядок оплати за даною додатковою угодою встановлюється наступним чином - 100% оплата вартості послуг професійної правничої допомоги не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання рахунку. Виставлений рахунок є підставою для оплати послуг професійної правничої допомоги Адвокатом.

Підсумкова вартість викопаних робіт (гонорару) за даною додатковою угодою обчислюється Сторонами сумами актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). В акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) Адвокат обов`язково зазначає кількість витрачених годин та хвилин на кожну частину роботи (окремо складання заяв, скарг, позовів, судових засідань тощо).

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано копії наступних документів:

- договору №27/24 про надання правничої допомоги від 12.03.2024 з додатковою угодою № 2 до нього;

- рахунку-фактури № СФ-013-юр. від 09.01.2025;

- рахунку-фактури № 265-ЮР від 08.09.2025;

- акту від 09.01.2025 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги №27/24 від 12.03.2024;

- акту від 08.09.2025 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правничої допомоги №27/24 від 12.03.2024;

- платіжної інструкції № 2.3. від 09.01.2025 на суму 6 000,00 грн з призначенням платежу: «Юридичні послуги, рахунок-фактура № СФ-013-юр. від 09.01.2025р., без ПДВ»;

- платіжної інструкції № 400 від 08.09.2025 на суму 3 000,00 грн з призначенням платежу: «Юридичні послуги, рахунок-фактура № 265-ЮР від 08.09.2025р., без ПДВ».

Згідно представлених документів відповідачу було надано наступні послуги:

1. За період з 08.01.2025 по 09.01.2025 - підготовка до Центрального апеляційного господарською суду відзиву на апеляційну скаргу Запорізької міської ради у справі №908/1120/24, загальна кількість витраченого Адвокатом часу - 4 год. 00 хв., вартість наданої послуги - 6 000 грн. 00 коп.

2. Участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС,ЛТД» (адвоката Неткал О.О.) в судовому засіданні призначеному на 10.09.2025 року об 12 год. 20 хв., кількість витраченого годин 1,5 год., вартість наданої послуги - 3 000 грн. 00 коп.

Колегія суддів зауважує, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Відтак, загальна сума наданих позивачу та оплачених ним послуг з професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції становить 9 000,00 грн без ПДВ та не перевищує визначений сторонами граничний розмір у 20 000,00 грн (ціна Договору).

Варто наголосити, що враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014, "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.

Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але і враховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в акті наданих послуг, суд доходить висновку, що такий зміст наданої правничої допомоги є обґрунтованим та відповідає умовам Договору про надання правової допомоги.

Розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи № 908/1120/24, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №910/10009/22.

Апеляційним судом враховано, що заявлена позивачем загальна сума витрат на професійну правничу допомогу не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як: справедливість, добросовісність, співмірність та розумність судових витрат.

В свою чергу, Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Отже, в силу приписів ст. 126 ГПК України, саме на сторону яка не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу та яка заперечує їх розмір покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат, чого в даному випадку зроблено не було.

Необхідно зазначити, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ГПК України).

Кожна сторона реалізує свої права на власний розсуд, але в той же час, у відповідності до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат - відсутні.

Крім того, відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх вартості, не навівши у поданих до суду процесуальних документах заперечень щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат з посиланням на відповідні докази.

В даному випадку суд звертається до правової позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/3929/18.

Оцінивши надані ТОВ "ТДС, ЛТД" докази на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, з огляду на зазначені положення ГПК України та визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою суму витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9 000 грн, відтак останні підлягають розподілу шляхом стягнення з відповідача (апелянта) на користь позивача.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 у справі № 908/1120/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.10.2024 у справі № 908/1120/24 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Запорізьку міську раду.

Стягнути з Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105; ) в особі Виконавчого комітету Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя; 69105; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС, ЛТД» (вул. Патріотична, 86/вул. Перемоги, 121, м. Запоріжжя, 69005; ) 9 000,00 грн. (дев`ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.09.2025.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко