ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/11060/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників учасників справи:

позивача - Середи В.В.,

відповідача - Нестерової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.) та рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 (суддя Паламар П.І.)

у справі №910/11060/24

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 13 092 289,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (далі також - АТ "ДТЕК Дніпроенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі також - НЕК "Укренерго") про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 13 092 289,70 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору №0421-41013, дата акцептування 27.05.2019) в частині повної та своєчасної оплати переданої йому протягом періоду жовтень 2022 року - січень 2023 року електричної енергії, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість перед позивачем, для стягнення якої останній звертався з відповідним позовом до суду.

З огляду на допущене відповідачем прострочення сплати належних за продану електричну енергію грошових коштів й після 01.03.2023 (дата, до якої позивач нараховував та заявляв до стягнення інфляційні втрати та три проценти річних у справі №910/3269/23), позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) просив стягнути з відповідача на свою користь відповідні нарахування з простроченої суми за період з 02.03.2023 по 05.01.2024.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

3. АТ "ДТЕК Дніпроенерго" є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, регулятор).

4. 27.05.2019 НЕК "Укренерго" повідомила позивача про акцептування заяви останнього про приєднання до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування. Ідентифікатор договору №0421-41013, дата акцептування 27.05.2019.

5. Відповідно до пункту 1.2 типового договору про участь у балансуючому ринку (далі - договір) за цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.

6. Згідно з пунктом 4.1 договору виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку.

7. У межах виконання договірних зобов`язань позивач протягом жовтня 2022 року - січня 2023 року здійснив продаж відповідачу балансуючої енергії загальною вартістю 251 933 024,01 грн та направив відповідні рахунки на її оплату на електрону адресу відповідача.

8. Відповідач прострочив оплату переданої йому позивачем протягом жовтня 2022 року - січня 2023 року електричної енергії за договором про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору №0421-41013, дата акцептування 27.05.2019), укладеним між сторонами, у розмірі 247 152 979,06 грн, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 у справі №910/3269/23 за участю сторін у цій справі та в силу вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК) не потребує повторного доказування.

9. У межах вказаної справи Господарський суд міста Києва розглядав вимоги про стягнення з відповідача 247 152 979,06 грн заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку (ідентифікатор договору №0421-41013, дата акцептування 27.05.2019), 1 454 703,36 грн пені, 1195 646,60 грн 3% річних, 2 057 262,93 грн інфляційних втрат та 939 400,00 грн судового збору, а також зустрічні вимоги про надання тлумачення пунктів 4.1 та 4.2 договору.

10. Позовні вимоги за згаданим позовом обґрунтовані тим, що відповідач за первісним позовом у порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати отриманої від позивача за первісним позовом балансуючої електричної енергії, внаслідок чого станом на 01.03.2023 у відповідача за первісним позовом утворилась заборгованість перед позивачем за первісним позовом у розмірі 247 152 979,06 грн. Крім цього, позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом 1 454 703,36 грн пені на підставі пункту 7.1 договору, 1 195 646,60 грн 3% річних та 2 057 262,93 грн інфляційних втрат згідно частини 2 статті 625 ЦК за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року.

11. Господарський суд міста Києва рішенням від 01.08.2023 у справі №910/3269/23 закрив провадження щодо стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості у розмірі 20 379 297,41 грн; задовольнив частково первісний позов; стягнув з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом суму основного боргу у розмірі 219 249 768,29 грн, суму 3% річних в розмірі 1 195 646,60 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 2 057 262,93 грн та суму судового збору в розмірі 905 911,19 грн; в іншій частині первісного позову відмовив; у задоволенні зустрічного позову відмовив повністю.

12. Північний апеляційний господарський суд постановою від 26.12.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі №910/3269/23 скасував у частині стягнення 54 989 717,98 грн основного боргу та закрив провадження в цій частині, в іншій частині вказане рішення суду залишив без змін.

13. У матеріалах справи наявні платіжні інструкції від 27.07.2023 №1015, від 24.07.2023 №1017, від 19.07.2023 №1025, від 14.07.2023 №1015, від 11.07.2023 №1015, від 12.07.2023 №23712G15, від 17.07.2023 №23717G15, від 20.07.2023 №23720G18, від 25.07.2023 №23725G15, від 28.07.2023 №23728G15, №1000 від 10.07.2023, від 26.07.2023 №1015, від 21.07.2023 №1015, від 18.07.2023 №1015, від 13.07.2023 №1015, довідкою від 20.07.2024 №КІЕ-07.8/3680, з яких у сукупності з іншими доказами вбачається, що виконання вказаного судового рішення було здійснено відповідачем упродовж 31.05.2023 - 05.01.2024.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

14. Господарський суд міста Києва рішенням від 15.01.2025 у справі №910/11060/24 позов АТ "ДТЕК Дніпроенерго" задовольнив. Стягнув з НЕК "Укренерго" на користь АТ "ДТЕК Дніпроенерго" 7 621 651,68 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5 470 638,02 грн три проценти річних з простроченої суми, 170 706,31 грн витрат по оплаті судового збору.

15. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив оплату за договором, а тому з нього на користь позивача відповідно до вимог статті 625 ЦК підлягають стягненню 7 621 651,68 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5 470 638,02 грн 3% річних з простроченої суми за період прострочення 02.03.2023 - 05.01.2024.

При цьому суд визнав безпідставними заперечення відповідача щодо розміру заявлених вимог.

16. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 11.02.2025 у справі №910/11060/24 заяву АТ "ДТЕК Дніпроенерго" про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з НЕК "Укренерго" на користь АТ "ДТЕК Дніпроенерго" 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у задоволенні заяви в іншій частині відмовив.

17. Північний апеляційний господарський суд постановою від 28.05.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/11060/24 залишив без змін.

18. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зокрема, вважаючи правильними висновки про те, що позивач набув права вимагати від відповідача сплати сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.03.2023 до 05.01.2024, апеляційний суд у межах доводів (заперечень) відповідача щодо здійсненого позивачем розрахунку заявлених позовних вимог, відзначив, що перевірив розрахунки заявлених вимог позивача та встановив, що вони є арифметично правильними та здійснені з дотриманням вимог чинного законодавства, водночас як відповідач вказане не спростував.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

19. НЕК "Укренерго" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №910/11060/24, та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ "ДТЕК Дніпроенерго" в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах:

(1) від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справі №922/744/18, від 16.04.2019 у справі №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 21.05.2018 у справі №904/10198/15, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17, щодо застосування статей 79, 86 ГПК;

(2) від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 25.08.2020 у справі №924/534/19, від 23.09.2021 у справі №924/2/21, щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265.

21. Доводи скаржника зводяться до єдиного аргументу стосовно того, що суди не врахували наданий відповідачем контррозрахунок та безпідставно відмовили в задоволенні його клопотання про проведення експертизи. Суд першої інстанції, прийнявши розрахунок позивача в повному обсязі, не надав жодної правової оцінки ні базі, ні арифметичному порядку нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Залишення апеляційним судом рішення суду першої інстанції без змін також свідчить про відсутність жодного перерахунку та перевірки розрахунку позивача.

22. В іншому касаційна скарга зводиться до цитування норм матеріального та процесуального права, правових висновків Верховного Суду, на неврахування яких скаржник вказує в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження, та висновків судів попередніх інстанції, які покладені в основу рішень про задоволення позовних вимог.

Позиція Верховного Суду

23. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних та постанова апеляційного суду, якою останній залишив вказане рішення без змін.

24. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

25. Аналізуючи зміст частини другої статті 625 ЦК, Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснували, що:

- за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, на неврахування яких вказує скаржник); за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17);

- вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21);

- інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

26. Узагальнено наведені правові позиції зводяться до того, що в разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, крім суми основного боргу:

(1) три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, - особливий вид цивільно-правової відповідальності за прострочення боржником грошового зобов`язання (користування чужими коштами);

(2) суму інфляційних втрат - компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

27. Встановивши, що відповідач прострочив оплату переданої йому позивачем протягом жовтня 2022 року - січня 2023 року електричної енергії за договором про участь у балансуючому ринку, суди попередніх інстанцій виснували про набуття позивачем права вимагати від відповідача сплати сум за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.03.2023 до 05.01.2024, що скаржник за текстом касаційної скарги у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження жодним чином не спростовує.

28. Як зазначалось, заперечення відповідача (скаржника) фактично зводяться до незгоди зі здійсненим позивачем розрахунком, зокрема з порядком розрахунку, обґрунтовуючи які (заперечення), скаржник у межах визначеної ним підставі касаційного оскарження наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій не здійснили перерахунку та перевірки розрахунку позивача, не надали жодної правової оцінки ні базі, ні арифметичному порядку нарахування інфляційних втрат та 3% річних, та не врахували контррозрахунку відповідача.

29. У контексті цих доводів скаржник стверджує про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду (пункт 20 цієї постанови), стосовно (1) порядку розрахунку інфляційних втрат у разі проведення часткового погашення заборгованості та (2) обов`язку суду перевірити правильність здійснення позивачем розрахунку.

30. Зокрема, скаржник зазначає про неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №924/534/19 та від 23.09.2021 у справі №924/2/21 стосовно того, що:

"26. Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

27. Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

28. Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке, касаційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ",

де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

29. Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).".

31. Проте, Суд вважає такі доводи скаржника з посиланням на вищенаведені висновки Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, зокрема, з огляду на те, що фактично позиція скаржника за текстом касаційної скарги в частині незгоди зі здійсненим позивачем розрахунком зводиться лише до цитування наведеного висновку Верховного Суду та не містить жодного належного обґрунтування, яке б доводило, що розрахунок позивача, в межах якого суди задовольнили позовні вимогли (в тому числі й щодо стягнення інфляційних втрат), здійснений без урахування вказаної позиції, в тому числі в частині застосування механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу.

32. Посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій не здійснили перерахунку та перевірки розрахунку позивача, не надали жодної правової оцінки ні базі, ні арифметичному порядку нарахування 3% річних та інфляційних втрат Суд також вважає необґрунтованими, так як лише відсутність прямої вказівки в рішенні суду про базу та/або арифметичний порядок нарахування жодним чином не свідчить про те, що суди не здійснили перевірки такого розрахунку, зокрема з огляду на те, що, задовольняючи позов у межах заявлених позивачем сум (згідно з розрахунком позивача), (1) суд першої інстанції зазначив про те, що заперечення відповідача щодо розміру заявлених вимог не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та фактичних обставинах, встановлених судом, а (2) суд апеляційної інстанції - про те, що перевірив розрахунок позивача та встановив, що він є арифметично правильним та здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства, водночас як вказане відповідач не спростовує, що скаржник за текстом касаційної скарги жодним чином не спростовує.

33. При цьому Суд відзначає, що вказуючи на неврахування судами контррозрахунку, скаржник (відповідач) за текстом касаційної скарги не доводить, що (1) такий контррозрахунок як розрахунок, який протиставляє або перевіряє інший розрахунок (в цьому випадку розрахунок позивача) він (скаржник) взагалі подавав до суду, зокрема до суду першої інстанції із зазначенням аркуша справи, на якому знаходиться контррозрахунок, який не врахували суди, а також (2) не наводить жодних даних з цього контррозрахунку, які б у межах його доводів свідчили про неправильність (помилковість) розрахунку позивача, зокрема в частині застосованих ним бази та/або арифметичного порядку нарахування, відповідно, про помилковість висновків судів про задоволення позову в межах заявлених позивачем сум (згідно з розрахунком позивача) з огляду на нездійснення ними перевірки правильності такого розрахунку, в тому числі з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду.

34. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у наведених ним постановах Верховного Суду (пункт 20 цієї постанови), стосовно того, що: "З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).", Суд вважає безпідставними, зокрема з огляду на те, що скаржник фактично обмежується лише цитуванням цієї правової позиції в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт перший частини другої статті 287 ГПК), не зазначаючи, які саме обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не з`ясували суди попередніх інстанцій, та яким саме доказам, на яких цей розрахунок ґрунтується, не надали оцінки.

35. При цьому Суд враховує, що скаржник не довів, що суди попередніх інстанцій встановили, що відповідний розрахунок позивач здійснив неправильно, про що зазначалось раніше у цій постанові, а отже необхідність суду з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначити суми відповідних нарахувань, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

36. З огляду на зазначене Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги скаржника про скасування рішень судів про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, так як скаржник за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження не довів неправомірність їх нарахування та/або неправильність (помилковість) здійсненого позивачем розрахунку, та щодо стягнення 3% річних, так як заявляючи в прохальній частині касаційної скарги про скасування рішень судів в повному обсязі, тобто й у частині стягнення 3% річних, скаржник такі вимоги за текстом касаційної скарги взагалі не обґрунтовує.

37. У контексті зазначеного Суд звертає увагу скаржника на те, що для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК (визначена скаржником у цій справі) з подальшим ухваленням Судом рішення про скасування рішення судів попередніх інстанцій, про що просить скаржник, недостатнім є лише посилання на наявність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі, необхідною передумовою для скасування рішень судів у межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, наведених ним доводів і вимог касаційної скарги є доведення неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, зокрема в аспекті незастосування висновків Верховного Суду, чого скаржник за текстом касаційної скарги у цій справі не зробив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

38. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

39. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

40. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

41. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у справі №910/11060/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р Кібенко

В.І. Студенець