РІШЕННЯ

15 вересня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/390/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Коляски І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Керівника Бучацької окружної прокуратури, вул. Міцкевича, 10А, м. Бучач, Тернопільська область, 48400 в інтересах держави в особі

1. Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, вул. Шашкевича, 3, м.Тернопіль, 46008;

2. Монастириської міської ради, вул. Шевченка, 19, м. Монастириська, Чортківський район, Тернопільська область, 48301

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01601

про стягнення 415 184,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища

За участі представників:

прокурора: Куліковська Лілія Богданівна;

позивача 1: Жмуд Наталія Володимирівна;

позивача 2: не прибув;

відповідача: Довгопола Катерина Андріївна (в режимі відеоконференції);

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Суть справи: Керівник Бучацької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Монастириської міської ради, до відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 415184,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення ДП "Бережанське лісомисливське господарство", правонаступником якого станом на даний час є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", вимог законодавства у сфері охорони, захисту та використання лісів при веденні лісового господарства, а саме: незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, зокрема допущення незаконної рубки невідомими особами у кварталі 33 виділ 13 лісових насаджень ДП "Бережанське лісомисливське господарство" без будь-яких дозвільних документів 2 дерев породи "дуб", внаслідок чого заподіяно шкоду інтересам держави в розмірі 415 814,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 02 липня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у цій справі на 17 липня 2025 року о 09:05 год. Крім того, суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 17 липня 2025 року, враховуючи неявку представників позивача 2, відповідача та усне клопотання прокурора про відкладення підготовчого засідання, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та відповідно належного вирішення судом завдань підготовчого провадження, суд відклав підготовче засідання на 01 вересня 2025 року о 10:30 год., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що присутніх у судовому засіданні прокурора та представника позивача 1 повідомлено під розписку, а позивача 2 та відповідача повідомлено відповідною ухвалою суду.

18 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 17.07.2025 (вх.№5288 від 18.07.2025), відповідно до якого останній не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими. Разом з тим, у відзиві відповідач просить суд повернути позовну заяву прокуратурі, а у випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви - відмовити повністю у задоволенні позову керівника Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особах Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 415 184,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Зокрема, відповідач посилається на те, що використання при розгляді спору письмових доказів з іншої судової справи в контексті статті 77 ГПК України передбачає їхню "легалізацію" оскільки без постанови прокурора про надання дозволу на використання матеріалів досудового розслідування та супровідного листа, за яким відповідні матеріали кримінального провадження прокурором процесуальним керівником надсилаються прокурору представнику інтересів держави у господарському спорі щодо відшкодування шкоди навколишньому природному середовищу, такі письмові докази визнаються недопустимими. Вважає, що висновок про наявність підстав для застосування представницьких повноважень поза межами кримінального провадження від 31.07.2024, долучений Прокуратурою в якості доказів щодо підстави передання матеріалів кримінального провадження №0000152, не є відповідним документом, що підтверджує "легалізацію" таких матеріалів в іншій судовій справі. Також, враховуючи фактичну відсутність дозволу (в процесуальному значенні змісту статті 222 КПК України) процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000152 (де повноваження Хомковича Д.П. на розголошення не підтверджені належними доказами) на використання і розголошення будь-яких матеріалів досудового розслідування та відсутність визначеного обсягу передання матеріалів кримінального провадження у сукупності з відсутністю письмового доказу, яким такі матеріали передаються для розгляду судом першої інстанції в іншому провадженні, вважає, що відповідні докази не є належними і допустимими в рамках розгляду дійсного спору.

Також зауважує, що висновок експерта не може виступати достовірним доказом правильного обчислення розміру збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки. Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту (додаток 1) та сам Порядок №575, на підставі яких розраховувався розмір збитків експертом, передбачає розрахунок розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду. Тобто, як вбачається з наведеного, розмір збитків внаслідок незаконної рубки та розмір збитків шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду, є різними розрахунками, що мають відмінне числове значення.

Щодо представництва Прокуратурою інтересів Державної екологічної інспекції та органу місцевого самоврядування зауважує, що жодних обставин, які перешкоджали обом позивачам звернутися до суду з позовом на захист порушеного права, не наведено ні в обґрунтуванні Прокуратури, ні у відповідях позивачів 1, 2. Одночасно з цим, до зазначених відповідей позивачів не долучено жодних доказів щодо відсутності фінансування або неможливості самостійного звернення до суду.

Вважає, що Прокуратура, всупереч вимогам частини 4 статті 23 Закону №1697-VII не надала доказів бездіяльності або неналежного виконання щодо реагування на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом подання позову, чи неспроможності такого органу самостійно звернутися до суду за захистом порушених інтересів, оскільки той же позивач 1 зазначив, що просто не вживав жодних заходів та не заперечує проти таких з боку Прокуратури, а позивач 2 що взагалі не має намірів судового звернення.

Також відповідач просить врахувати, що в матеріалах позову не міститься жодного доказу, який дозволяє ідентифікувати землі у кварталі 33 Криницького лісництва право попередника відповідача як об`єкти цивільних прав відповідно до вимог статті 79-1 ЗК України та співвіднести їх фактичне місцерозташування в адміністративно-територіальних межах позивача 2 (або ж інших територіальних громад Тернопільської області). Так само, в матеріалах справи відсутні докази фактичних меж Монастириської міської ради Чортківського району Тернопільської області із зазначенням їхнього розташування на місцевості. Тому вважає твердження Прокуратури про перебування Криницького лісництва правопопередника відповідача "у адміністративно-територіальних межах" позивача 2 недоведеним припущенням та зауважує, що Прокуратурою належно не обґрунтовано залучення Монастириську міську раду як позивача 2 у даній справі.

22 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області надійшла відповідь на відзив (вх. №5378 від 23.07.2025) у якій остання наводить свої заперечення щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не заслуговують на увагу. Стверджує, що Державним підприємством "Бережанське ЛМГ", правонаступником якого є ДП "Ліси України", не вжито необхідних та достатніх заходів для забезпечення охорони лісових насаджень від незаконних рубок (оскільки достатність відповідних заходів була б досягнута при відсутності факту незаконної порубки), що в свою чергу підтверджує протиправність поведінки у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території. Зауважує, що у даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, вчиненого ДП "Бережанське ЛМГ" (правонаступником якого є ДП "Ліси України") передбаченого ст. 1166 ЦК України, а тому саме постійний лісокористувач ДП "Ліси України" має понести відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави внаслідок незаконної порубки дерев третіми особами. Зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вжиття будь-яких необхідних та достатніх заходів для забезпечення охорони лісових насаджень від незаконних рубок, що в свою чергу підтверджує протиправність поведінки у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території. Стверджує, що саме постійний лісокористувач - ДП "Бережанське ЛМГ", правонаступником якого є ДП "Ліси України", не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу третіми особами, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, а тому має нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що надані в якості доказів копії документів кримінального провадження №0000152, є недопустимими, посилаючись на недоліки постанови про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування та те, що такий дозвіл наданий неуповноваженою особою, вважає, що витяг доданий до позовної заяви є належним доказом підтвердження статусу Хомковича Д.П. як прокурора у кримінальному провадженні №0000152, з огляду на норми статей 36, 214 КПК України, Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення. Зауважує, що висновок експерта №76/23-22 від 04.04.2023, з урахуванням позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 686/23256/16-ц та від 25.03.2021 у справі №752/21411/17, є належним, допустимим, достовірним доказом, яким підтверджено розмір заподіяної шкоди.

Щодо тверджень представника відповідача про відсутність підстав для застосування прокурором представницьких повноважень, зауважує, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Зауважує, що всупереч вимог законів Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, як орган контролю, не вживала надані законом повноваження щодо стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою дерев, хоча про вчинення незаконної порубки була обізнана ще у 2022 році, що свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області, що призводить до ненадходження коштів до бюджетів різних рівнів, внаслідок чого виникає законне право прокурора на звернення із заявою до суду з метою захисту її інтересів. Також, що Монастириською міською радою належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади навіть після інформування окружною прокуратурою про встановлений факт порушення вимог законодавства, не вжито. Зауважує, що Бучацькою окружною прокуратурою листами від 16.08.2024 №53/1-3223 ВИХ.-24 та 17.06.2025 №53/1-2139ВИХ-25 повідомлено Монастириську міську раду про встановлення факту незаконної рубки деревини на території ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування. Однак, у відповідь на вказані листи Монастириська міська рада повідомила Бучацьку окружну прокуратуру, що міською радою заходи щодо відновлення порушених майнових інтересів, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду не вживались та остання не буде звертатись з позовом до ДП "Ліси України" про відшкодування шкоди в розмірі 415 184 грн. Така усвідомлена пасивна поведінка органу місцевого самоврядування, на думку Прокуратури, безумовно свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів об`єднаної територіальної громади.

Поряд з цим, зазначає, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щодо тверджень представника відповідача про неналежність позивача Монастириської міської ради, зауважує, що територія кварталу 33 виділу 13 Криницького лісництва ДП "Ліси України" (у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини) перебуває у адміністративно-територіальних межах с.Дубенка Чортківського району Тернопільської області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №724-р затверджено територію Монастириської міської територіальної громади, до складу якої згідно списку увійшло, зокрема, с.Дубенка Чортківського району Тернопільської області. Крім того, згідно огляду місця події від 12.09.2022, за участю помічника лісничого Криницького лісництва Сидора Віталія Богдановича, встановлено, що рубка дерев здійснена в лісовому масиві Криницького лісництва, а саме у 33 кварталі 13 виділу, що знаходиться поряд із с.Дубенка Монастириської МТГ Чортківського району. Відповідно до листа №887 від 19.09.2022 ДП "Бережанське лісомисливське господарство" квартал 33 виділ 13 Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство" відноситься до території природно-заповідного фонду місцевого значення, як об`єкт загальнозоологічного заказника "Криниця", що підтверджується план-схемою кварталу 33 виділу 13 Криницького лісництва та знаходиться поряд із с.Дубенка.

Вважає, що орган місцевого самоврядування, на території якого вчинено правопорушення є належним позивачем у справах, де предметом стягнення є шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, а відповідно у даній справі таким належним позивачем є Монастириська міська рада. Просить врахувати, що на момент скерування позовної заяви до суду заподіяна ДП "Ліси України" шкода не була відшкодована, а тому Монастириська міська рада є уповноваженим органом на звернення до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, оскільки на території Монастириської міської територіальної громади вчинено правопорушення.

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року задоволено заяву представниці Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Довгополої Катерини Андріївни б/н від 07.08.2025 (вх.№5687 від 07.08.2025) та внесено її дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/390/25.

У підготовчому засіданні 01 вересня 2025 року судом розглянуто клопотання відповідача про повернення позовної заяви, викладене у відзиві на позов (вх.№5288 від 18.07.2025).

Заслухавши представників відповідача, прокурора та позивача 1, суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання як необґрунтованого, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України.

При цьому, судом враховано, що відповідачем не доведено наявності визначених ГПК України підстав для повернення позовної заяви Бучацькій окружній прокуратурі, а оцінку іншим наведеним у відзиві обставинам буде надано судом під час розгляду справи по суті.

Окрім того, у підготовчому засіданні 01.09.2025 судом з`ясовано, що у присутніх представників позивача 1, відповідача та прокурора відсутні інші заяви та клопотання, які подаються на стадії підготовчого провадження. Відтак, враховуючи, що сторонам забезпечено можливість подати заяви по суті справи, визначені ст. 161 ГПК України, які вони мали намір подати, беручи до уваги відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, визначених ч. 2 ст. 183 ГПК України, з метою дотримання строків проведення підготовчого провадження, передбачених ч. 2 ст. 177 ГПК України, суд у відповідності до ст. 185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15 вересня 2025 року о 10:00 год. без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що прокурора та позивача 1 повідомлено під розписку, представницю відповідача в режимі відеоконференції, а позивачу 2 направлено відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 15.09.2025 прокурор повністю підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив (вх.№5378 від 23.07.2025) та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази.

Присутня в судовому засіданні представниця позивача 1 також повністю підтримала заявлені Бучацькою окружною прокуратурою позовні вимоги.

Позивач 2 Монастириська міська рада, участі уповноваженого представника в засіданні не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Жодних заяв, клопотань від Монастириської міської ради до суду не надходило.

Присутня у судовому засіданні в режимі відеоконференції представниця відповідача щодо позову заперечила, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№5288 від 18.07.2025). Просить у задоволенні позову відмовити.

Під час розгляду справи судом заслухано позиції прокурора та представників позивача 1 та відповідача, а також досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15 вересня 2025 року справу розглянуто по суті та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників позивача 1, та відповідача, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви, Бучацькою окружною прокуратурою Тернопільської області в ході реалізації представницьких повноважень в порядку ст. 131-1 Конституції України та ст. ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" опрацьовано матеріали кримінального провадження №0000152 від 12.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, за результатами чого виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з постановою прокурора у кримінальному провадженні начальника Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури Дмитра Хомковича від 31.07.2024 надано дозвіл керівнику Бучацької окружної прокуратури Носовському М.В., заступнику керівника Бучацької окружної прокуратури Боднарчук Ю.М. на розголошення таємниці досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000152 від 12.09.2022 в обсязі необхідному для вжиття заходів представницького характеру, спрямованих на захист інтересів держави.

У доданому до матеріалів справи Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000152 від 12.09.2022 за ч. 4 ст.246 КК України міститься запис про прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво, серед переліку яких міститься прізвище Хомкович Д.П.

Враховуючи викладене, а також норми статей 36, 214 КПК України, Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення витяг доданий до позовної заяви є належним доказом підтвердження статусу Хомковича Д.П. як прокурора у кримінальному провадженні №0000152.

Крім того, 31.07.2024 процесуальним прокурором Хомковичем Д.П. складено висновок про наявність підстав для застосування представницьких повноважень поза межами кримінального провадження №0000152 від 12.09.2022 та на підставі п.2, 3, 3.1. наказу Генерального прокурора №194 від 11.06.2021 року "Про організацію взаємодії органів прокуратури з питань захисту інтересів держави в суді поза межами кримінального провадження", передано висновок і завірені копії матеріалів кримінального провадження для вжиття заходів представницького характеру в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, до матеріалів справи долучено копії документів з матеріалів кримінального провадження №0000152, які належним чином засвідчені прокурором Хомкович Д.П.

У зв`язку з наведеним, твердження представника відповідача про відсутність належного передання документів з матеріалів кримінального провадження, та відповідно щодо неналежності зазначених доказів суд вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи слідує, що 12.09.2022 старшим інспектором Відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Бойчук Р.В. складено рапорт, з якого вбачається про те, що 12.09.2022 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №3383 від 12.09.2025 як крадіжка, злочин у сфері довкілля. В результаті опрацювання вказаної інформації було встановлено, що 12.09.2022 о 09:49 год. працівник Бережанського лісгоспу Кустов Володимир Миколайович 1983 р.н., житель м. Бережани вул. Крушельницької 42, повідомив про те, що він виявив крадіжку двох дерев породи дуб, є сліди, матеріал забрали та відповідно останній просив поліцію зафіксувати даний факт. Виїздом на місце події було встановлено, що в період часу із 07.09.2022 по 11.09.2022 невідома особа, перебуваючи в 33 кварталі 13 виділу Криницького лісництва, що входить до загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця" здійснила незаконну порубку 2 дерев породи дуб. З даного рапорту також вбачається, що на місці події проводилися фотографування та вирішується питання про внесення відомостей до ЄДРСР.

Надалі, слідчим СВ Відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції 12.09.2022 об 11:00 год. за участю ОСОБА_1 та Трачука Р.М. проведено огляд місця події в лісовому масиві, а саме у 33 кварталі, 13 виділу Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", який входить до загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця", що знаходиться за межами с.Дубенка, Монастириської ОТГ Чортківського району Тернопільської області, та виявлено 2 пні від дерева породи "дуб" діаметрами 56*60 см та 52*50 см відповідно, колоди від яких на місці події відсутні, про що в присутності понятих складено протокол огляду місця події.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2022 щодо кримінального провадження №0000152, 12.09.2022 о 12:23 Відділенням поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, на підставі вказаних вище документів та повідомлення працівника Бережанського лісгоспу Кустова Володимира Миколайовича про те, що в період із 07.09.2022 по 11.09.2022 невідома особа, перебуваючи у кварталі 33, 13 виділу Криницького лісництва, що знаходиться за межами с. Дубенка, Монастириського ОТГ, Чортківського району, на території природо-заповідного фонду, здійснила незаконну порубку двох дерев породи дуб, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України.

Надалі, Відділенням поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області відповідно до постанови про залучення спеціалістів від 12.09.2022, залучено у кримінальному провадженні №0000152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, спеціаліста Державної екологічної інспекції в Тернопільській області для нарахування завданої шкоди внаслідок незаконної порубки двох дерев породи "Дуб" у кварталі 33, виділу 13 Криницького лісництва, що знаходиться за межами с. Дубенка, Монастириської ОТГ Чортківського району.

Зі змісту листа Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №1/1-1-05-2150 від 07.10.2022 вбачається, що на виконання звернення СВ Відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державна екологічна інспекція надала до матеріалів кримінального провадження №0000152 від 12.09.2022 Розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушення законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки двох дерев породи "Дуб" у кварталі 33, виділу 13 Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", що знаходиться в межах загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця", яким визначено розмір заподіяної шкоди - 415 184,00 грн.

Вказаний вище лист, а також Розрахунок розміру шкоди здійснений відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", який підписаний державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Вітряк О.В., разом із польовою переліковою відомістю пнів зрізаних дерев, скеровано до СВ Відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції.

Як зазначено у Протоколі додаткового огляду місця події від 19.09.2022, в ході огляду виявлено та вилучено два зрізи породи "Дуб", перший діаметром 56*60 см, другий діаметром 52*50 см.

Надалі, листом №887 від 19.09.2022 Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" на запит поліції №9564/103/04-2022 від 12.09.2022 повідомило про те, що квартал 33 виділ 13 Криницького лісництва відноситься до територій ПЗФ місцевого значення, як об`єкт загальнозоологічного заказника "Криниця". Ніяких рубок ДП "Бережанське ЛМГ" в 2022 році в кварталі 33 виділі 13 даного лісництва не проводило, і лісорубні квитки на рубку не виписувались

Як зазначає прокурор у позовній заяві, квартал 33 виділ 13 Криницького лісництва, Монастириської ОТГ, де було виявлено факт самовільної рубки 2 дерев породи "дуб", відноситься до загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця" і перебуває у постійному користуванні ДП "Ліси України".

Відповідно до листа філії "Подільський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №6258/38-9-1-2025 від 23.06.2025, та як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №321143881 від 26.01.2023, земельна ділянка, на якій зафіксовано незаконну порубку перебуває у межах земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1041, площею 310,3333 га, на яку у відповідності до вимог законодавства 26.09.2022 оформлено право постійного користування за Державним підприємством "Бережанське лісомисливське господарство" (код ЄДРПОУ 009930). Опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка для ведення лісового господарства

Також, зі змісту вказаного вище листа та долучених до нього документів вбачається, що відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №841 від 28.10.2022 "Про припинення Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" та затвердження складу Комісії з припинення" було припинено ДП "Бережанське лісомисливське господарство", правонаступником прав та обов`язків якого відповідно до п.8 вищезазначеного наказу стало Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Надалі, Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОВА у листі №2136-25 від 24.06.2025 повідомило Бучацьку окружну прокуратуру про, те що лісова ділянка у кварталі 33 виділ 13 Криницького лісництва розташована у межах території загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця" оголошеного рішенням Тернопільської обласної ради від 30.06.1986 №198 "Про затвердження переліку державних загальнозоологічних заказників місцевого значення" (зі змінами, внесеними рішенням Тернопільської обласної ради від 10.02.2016 № 75 "Про зміну назв територій та об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення Тернопільської області"), та належить до природно-заповідного фонду України.

В матеріалах справи міститься також копія Охоронного зобов`язання №11-8 від 24.11.2000, у якому зазначено про те, що загальнозоологічний заказник місцевого значення "Криниця", площею 1052,0 га, оголошений рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 30 червня 1986 року №198, розташований в кв. 13-37 Криницького лісництва Бучацького держлісгоспу в межах лісового урочища "Криниця", між селами Криниця Комарівка Монастириського району і входить до складу природно-заповідного фонду України, відповідно до ст.53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" з метою охорони умов збереження, відновлення та відновлення чисельності мисливських видів фауни.

Як стверджує прокурор, внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача ДП "Бережанське лісомисливське господарство" (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"), а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, що є порушенням ст. ст. 89, 90 Лісового кодексу України (надалі ЛК України), оскільки постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій у кварталі 33 виділі 13 лісових насаджень Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.

Відтак, оскільки осіб, які здійснили незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000152 від 12.09.2022 не встановлено, тому збитки, завдані незаконною рубкою дерев, мають бути відшкодовані постійним користувачем лісового масиву, де сталася незаконна рубка, тобто ДП "Ліси України", яке є правонаступником ДП "Бережанське лісомисливське господарство".

Оскільки шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу залишається невідшкодованою, прокурор просить стягнути таку з відповідача в сумі 415 184,00 грн.

При цьому, прокурор також зазначає, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки двох дерев породи дуб на території кварталу 33, виділу 13 Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство, що в межах території загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця" підтверджується і висновком експерта від 04.04.2023 №76/23-22, складеним за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000152 від 12.09.2022.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у цій справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді регулюється ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" частиною 3 якої передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі №904/583/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 21.05.2019 у справі №921/31/18.

Згідно висновку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

У ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з п.п. 1, 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017, Держекоінспекція України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державна екологічна інспекція у Тернопільській області, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Тернопільській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.03.2023 №44 (надалі Положення), є територіальним органом Державної екологічної інспекції України (Держекоінспекція України) та їй підпорядковується. Повноваження Інспекції поширюються на територію Тернопільської області.

Основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах Тернопільської області.

Пунктом 5 ст. 2 розділу 2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області визначено, що Державна екологічна інспекція у Тернопільській області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо пошкодження дерев і чагарників, знищення або пошкодження лісових культур.

Як вбачається із матеріалів справи Державній екологічній інспекції у Тернопільській області з 12.09.2022 (з моменту винесення постанови про залучення спеціаліста для нарахування завданої шкоди у кримінальному провадженні №000152 від 12.09.2022) стало відомо про наявність порушень вимог лісового законодавства при проведенні невстановленими особами незаконної рубки в межах природно-заповідного фонду.

До позовної заяви прокурором долучені докази листування Бучацької окружної прокуратури з Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області (лист №53/1-3222ВИХ-24 від 16.08.2024) з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави, у якому просила надати інформацію щодо стану відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства внаслідок незаконної рубки дерев на суму 415 184 грн та просила повідомити чи вживались Державною екологічною інспекцію Тернопільській області заходи щодо стягнення зазначеної шкоди та звернення з позовною заявою до суду.

У відповідь на звернення прокуратури, Державна екологічна інспекція Тернопільської області листом №1-1-05-2527 від 21.08.2024 повідомила, що інформація з приводу досудового розслідування, як і будь-які матеріали розслідування, на адресу Інспекції не надходили, у зв`язку з чим вжиття претензійно-позовних заходів не здійснювалося. Поряд з цим, зважаючи на обмежене фінансування коштів для сплати судового збору, Інспекція зазначила, що не заперечує щодо розгляду органами прокуратури питання вжиття заходів представницького характеру.

Відтак, Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області не вжито заходів щодо звернення до суду із позовною заявою з метою стягнення з відповідача збитків в розмірі 415 184 гривень, допущених внаслідок порушення вимог лісового законодавства до відповідного бюджету, які можуть бути залучені державою чи органами місцевого самоврядування для реалізації загальнодержавних та місцевих програм, в тому числі, щодо охорони навколишнього природного середовища, що призвело до порушення інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 15 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції: а) здійснюють реалізацію рішень відповідних рад; б) координують діяльність підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідно села, селища, міста, незалежно від форм власності та підпорядкування; в) організують розробку місцевих екологічних програм; д) затверджують за поданням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища для підприємств, установ та організацій ліміти використання природних ресурсів, за винятком ресурсів загальнодержавного значення, ліміти скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, за винятком скидів, що призводять до забруднення природних ресурсів загальнодержавного значення або навколишнього природного середовища за межами відповідно села, селища, міста; е) організують управління побутовими відходами, відходами будівництва та знесення на своїй території; є) формують і використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів; ж) погоджують поточні та перспективні плани роботи підприємств, установ та організацій з питань охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів; 3) забезпечують систематичне та оперативне інформування населення, підприємств, установ, організацій та громадян про стан навколишнього природного середовища, захворюваності населення; и) організують екологічну освіту та екологічне виховання громадян; і) приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.

У відповідності до ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської діяльності, згідно з чинним законодавством

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 29 ч. 3 п. 7 та ст. 69-1 ч. 1 п. 4 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Як встановлено Бучацькою окружною прокуратурою, територія кварталу 33, виділу 13 Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", правонаступником станом на даний час є ДСГП "Ліси України" (у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини) перебуває у адміністративно-територіальних межах Монастириської міської ради.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №724-р затверджено територію Монастириської міської територіальної громади, до складу якої згідно списку увійшло, зокрема, с.Дубенка Чортківського району Тернопільської області.

Орган місцевого самоврядування, на території якого заподіяно шкоду є належним позивачем у справі, оскільки відповідач здійснив незаконну порубку дерев на її території, розподілення коштів до державного, обласного та місцевого бюджетів здійснюватиметься згідно вимог статей 29, 69-1 Бюджетного кодексу України.

Відтак, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів на території Монастириської міської ради, у відповідності зі ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п.7 ч.3 ст. 29 та п.4 ч.1 ст. 69-1 БК України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідної місцевої ради, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

До позовної заяви прокурором долучені докази листування з Монастириською міською радою щодо отримання інформації стосовно вжиття заходів щодо стягнення збитків, завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, а також з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави (лист №53/1-3223ВИХ-24 від 16.08.2024).

У відповідь на звернення прокуратури, Монастириська міська рада листом №1521/02-20 від 26.08.2024 повідомила про те, що нею не вживались заходи щодо відновлення порушених майнових інтересів Монастириської міської ради, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду, та відповідно на даний час Монастириська міська рада не буде звертатися до суду з позовом до ДП "Ліси України" про відшкодування шкоди в розмірі 415 184 грн.

Отже, всупереч покладених законодавством повноважень, Монастириська міська рада у передбаченому законом порядку не вжила належних, своєчасних та ефективних заходів щодо стягнення збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної порубки дерев.

Повідомленнями №53/1-2247ВИХ-25 від 26.06.2025 та №53/1-2248ВИХ-25 від 26.06.2025 Бучацька окружна прокуратура повідомила Монастириську міську раду та Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області про вжиття заходів представницького характеру шляхом подання до Господарського суду Тернопільської області позовної заяви про відшкодування шкоди у розмірі 415 184 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також нездійснення відповідними органами повноважень щодо захисту інтересів територіальної громади у сфері охорони та захисту лісів, їх бездіяльність, суд вважає достатньо обґрунтованою зі сторони прокурора наявність підстав для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом звернення до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та Монастириської міської ради з позовною заявою про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 415 184 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Наведені відповідачем у відзиві на позов заперечення з цього приводу не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Щодо вимоги про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають навколишнє природне середовище як сукупність природних і природносоціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліс це тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" прийнято рішення про утворення державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" шляхом злиття спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, з подальшим перетворенням державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі.

Згідно з ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно із п. 1.1 Статуту ДП "Ліси України", затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 06.02.2025 №34 (далі за текстом Статут), підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 26.10.2022 № 804 "Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

ДП "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (п. 1.4.70 Статуту).

В свою чергу, положеннями п. 3.1, 3.2 Статуту ДП "Бережанське лісомисливське господарство" (у новій редакції), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 522 від 07.07.2022, було встановлено, що підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Основними напрямками діяльності Підприємства є відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

З долученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1965 станом на 20.05.2025 ДП "Бережанське лісомисливське господарство" припинено 01.12.2023, про що внесено відомості до реєстру щодо припинення юридичної особи. Також до вказаного вище витягу внесено дані про юридичних осіб правонаступників: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів №841 від 28.10.2022 ДП "Бережанське ЛМГ" припинено в результаті реорганізації, а саме приєднання до ДП "Ліси України". ДП "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків ДП "Бережанське ЛМГ". Відповідно до інформації, розміщеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ДП "Ліси України" є лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві.

Відповідно 3.1. статті 3 Статуту ДП "Ліси України", затвердженого наказом державного агентства лісових ресурсів від 06.02.2025 №34 встановлено, що Підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Згідно із пп. 3.2.2, п.п. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 Статуту одними з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок, запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням у сфері лісового господарства. З огляду на вказане, Підприємство за своїм правовим статусом є постійним лісокористувачем, якому для ведення лісового господарства державою надано у постійне користування лісові угіддя.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, на якій було зафіксовано незаконну порубку лісових насаджень (а саме 2 дерева породи "дуб") розташована в кварталі 33, виділу 13 Криницького лісництва, яка перебуває у постійному користуванні ДСГП "Ліси України" як правонаступника ДП "Бережанське лісомисливське господарство".

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

У відповідності до ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів, відповідно до законодавства, на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

До основних завдань державної лісової охорони, як зазначено в ст. 90 Лісового кодексу України, входить здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства та забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 86 та ст. 90 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на органи виконавчої влади з питань лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Статтями 93, 90 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (у тому числі через бездіяльність).

Враховуючи вищезазначені норми законодавства, слід зазначити, що забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, а в даному випадку ДП "Бережанське лісомисливське господарство" (правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України").

Обов`язок щодо збереження лісових насаджень передбачений також установчими документами ДСГП "Ліси України".

Так, у відповідності до положень Статуту підприємство створене, зокрема, з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів (п. 3.1 Статуту).

Відповідно до п.3.2 Статуту, основними напрямками статутної діяльності підприємства є: відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно з пунктом "е" ч. 1 ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18).

Правовий аналіз наведених вище приписів чинного законодавства свідчить про те, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Таким чином, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, 19.09.2018 у справі №925/382/17, 09.12.2019 у справі №906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 та підтримано Верховним Судом у справі №914/669/22 від 18.05.2023.

У п. 88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах №№909/976/17, 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами

Згідно зі статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). У даному випадку бездіяльність відповідача полягає невжитті всіх можливих і достатніх заходів з охорони лісу, оскільки факт незаконної порубки третіми особами не заперечується та не спростовано.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. У даному випадку відповідачем не дотримано вимоги ЛК України щодо забезпечення охорони лісу від незаконних порубок, внаслідок чого завдано збитки навколишньому природному середовищу, та державі, як власнику лісових ресурсів.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.

Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.

В даному випадку порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища виявлено у лісових насадженнях, користування якими здійснювало Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України".

Факт незаконної порубки 2 дерев породи "дуб" у кварталі 33 виділі 13 лісових насаджень Криницького лісництва Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України") свідчить, що останнім відповідний комплекс заходів щодо збереження таких дерев здійснено не належним чином.

Враховуючи, що територія лісу, на якій здійснено порубку належала до відповідальності Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство", саме ним неналежно виконано обов`язок відносно охорони дерев.

Факт незаконної рубки лісу та наявність у Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" обов`язків щодо його охорони (лісу), про що відмічено раніше, свідчить про неналежне виконання останнім, як лісокористувачем таких обов`язків. Неналежні/недостатні заходи щодо охорони лісу (свідченням чого є наявність зрубаних дерев) свідчать також і про бездіяльність відповідача (наявність вини), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.

Достатність відповідних заходів була б досягнута при відсутності факту незаконної порубки.

Звернення Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" до правоохоронних органів вже по факту здійснених незаконних дій свідчить про намагання підприємства встановити обставини незаконної діяльності за допомогою правоохоронних органів, в той час як обов`язок лісокористувача - не допустити такої незаконної діяльності.

За таких обставин, Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" як постійним лісокористувачем та особою, що має здійснювати лісову охорону, на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства не забезпечено охорону і збереження лісів, внаслідок чого допущено незаконну рубку на підвідомчій території, а тому саме відповідач - ДСГП "Ліси України" як правонаступник Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" має відшкодувати шкоду, заподіяну лісу (навколишньому природному середовищу) внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства.

В свою чергу, відповідач не надав суду доказів, які б спростували зазначені обставини щодо бездіяльності Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство". Між бездіяльністю підприємства та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутності вини останнього суду не доведено.

Вищенаведене свідчить про наявність складу цивільного правопорушення та наявність підстав для відшкодування Державним підприємством "Бережанське лісомисливське господарство" (правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України") шкоди, завданої діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу.

Суд враховує, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Тернопільській області відповідно до додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев у кварталі 33 виділі 13 Криницького лісництва ДП "Бережанське лісомисливське господарство", що в межах загальнозоологічного заказника місцевого значення "Криниця", з якого вбачається, що розмір заподіяної шкоди становить 415 184,00 гривень.

Доказів на спростування даних, вказаних у розрахунках, відповідачем не надано.

Додатково, в підтвердження вказаної суми збитків, до позовної заяви долучено копію Висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04.04.2023 №76/23-22, складеним за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000152 від 12.09.2022, у якому зазначено, що шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, можна оцінити у збитках, які обчислюються за допомогою відповідних такс та методик. Підтверджено, що розмір збитків, заподіяних внаслідок незаконної, як встановлено слідством, порубки двох дерев породи дуб у 33 кварталі 13 виділу Криницького лісництва, що знаходиться за межами с. Дубенка Монастириської ОТГ, Чортківського району, в межах природно-заповідного фонду, становить 415 184 грн.

Так, згідно з нормами Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1).

Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом (ст. 7 Закону України "Про судову експертизу").

Стаття 98 ГПК України встановлює вимоги до висновку експерта. Так, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, висновок експерта від 04.04.2023 №76/23-22 складений у межах кримінального провадження атестованим судовим експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а самі висновки відповідають положенням 98 ГПК України, що не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 686/23256/16-ц виклав висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі.

Також, Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 вказано, що суд враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18), а можливість використання при розгляді іншої справи в якості одного з доказів виконаних у кримінальному провадженні висновків експерта підтверджено Верховним Судом (постанови від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/364/15-ц; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 та від 10 березня 2020 року у справі № 9901/740/18).

Відтак, висновок експерта від 04.04.2023 №76/23-22 є належним та допустимим доказом, яким підтверджено розмір збитків, заподіяних внаслідок порубки двох дерев породи дуб у 33 кварталі 13 виділу Криницького лісництва, що знаходиться за межами с. Дубенка Монастириської ОТГ, Чортківського району, в межах природно-заповідного фонду, в сумі 415184 грн.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що ДСГП "Ліси України" є постійним лісокористувачем земельної ділянки на території Криницького лісництва, на якій встановлено незаконну порубку дерев 12.09.2022, і що така земельна ділянка на той час була закріплена за Державним підприємством "Бережанське лісомисливське господарство", а тому організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, враховуючи норми чинного законодавства, покладається саме на зазначене підприємство.

Дослідивши всі докази в сукупності, суд вважає, що Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство", правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України", як лісокористувач, не забезпечив належним чином охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши факт незаконної порубки лісу в межах природно-заповідного фонду, та заподіявши цим самим шкоду навколишньому природному середовищу в розмірі 415 184 грн.

При цьому, за змістом наведених норм природоохоронного законодавства, за порушення лісового законодавства цивільно-правову відповідальність несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних порубок (вказана позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17).

Слід також зауважити, що законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. Підставою позову у даній справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" правонаступником якого на даний час є ДСГП "Ліси України" яке, як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку дерев.

Наявними у справі матеріалами підтверджено факт вчинення незаконної порубки невстановленими особами в лісових масивах, постійним лісокористувачем яких було Державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" та розмір заподіяних збитків. Долучені до матеріалів справи докази є достатніми, належними та допустимими. Вони в сукупності беззаперечно свідчать про наявність причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та заподіяною шкодою, оскільки внаслідок неналежного виконання встановлених Лісовим кодексом України обов`язків щодо охорони лісу стала можлива така порубка і навколишньому природному середовищу заподіяна шкода.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, подані відповідачем, які б спростовували вказані у позовній заяві обставини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача (як юридичну особу) відповідальності у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави, а тому позовні вимоги Бучацької окружної прокуратури про стягнення з ДСГП "Ліси України" 415 184 грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, суд задовольняє в повному обсязі.

При цьому, суд враховує висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" в якому зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України" "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування учасників справи взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору 4 982,21 грн, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 20, 53, 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути із Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01601, ) в користь держави в особі Монастириської міської ради (вул. Шевченка, 19, м. Монастириська, Чортківський район, Тернопільська область, ): 415 184 (чотириста п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) грн шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які перерахувати на розрахунковий рахунок Монастириської міської територіальної громади Чортківського району UA0019743; ГУК у Тернопільській області, код класифікації доходу в бюджет 24062100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37977599, Казначейство України (ЕАП).

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01601, ) на користь Тернопільської обласної прокуратури (вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ) судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви в сумі 4 982 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн 21 коп., який перерахувати на р/р UA0004091 в ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету 2800.

Відповідні накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам справи відповідно до положень ч.5 ст. 6 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.09.2025.

Суддя Н.В. Охотницька