номер провадження справи 24/68/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 Справа № 908/1491/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1491/25

за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Айрон Білд (69035, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Незалежної України, будинок 68 А, приміщення 26, )

про стягнення 2643840,00 грн штрафу

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: Железняк-Кранг І.В., ордер АР № 1247095 від 19.06.2025

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Міністерство оборони України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Айрон Білд про стягнення з відповідача коштів за порушення строків поставки товару за Договором про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/2024/66 від 15.11.2023 в загальному розмірі 2643840,00 грн, з яких: 359040,00 грн - пеня, 2 284 800,00 грн - штраф.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 21.05.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1491/25 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач на приписи ст. 121 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 188, 193 Господарського кодексу України та вказує на порушення відповідачем умов Договору № 343/3/2024/66 від 15.11.2023 щодо поставки позивачу товару до розірвання договору, тому ТОВ Айрон Білд має сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару та штраф в розмірі 7 відсотків від вартості непоставленого товару, оскільки відбулося непостачання товару як в межах строку поставки товару, так й після направлення вимоги про розірвання договору у разі допущення прострочення поставки товару понад 10 календарних днів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1491/25 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/68/25. Підготовче судове засідання призначено на 11.06.2025.

Розгляд справи було перенесено на 09.07.2025 та на 16.07.2025, про що судом винесено відповідні ухвали.

01.07.2025 відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та звертає увагу, що ТОВ «АЙРОН БІЛД» було повідомлено позивача про те, що внаслідок істотної зміни обставин, про які було сповіщено 10.12.2025, а також інші перешкоди, певний час товариство не мало змоги виконати роботу у встановлений в Договорі строк, а отже він звільняється від застосування будь-яких штрафних санкцій через невиконання у вказаний в Договорі строк, власних зобов`язань в силу норм ч. 2 ст. 183 ГК України та умов Договору. Відповідач пропонував позивачу у досудовому порядку подовжити строк виконання або розірвати Договір, однак, позивач, уклавши угоду про дію Договору до 31.03.2025, вже 01.01.2025 розірвав спірний Договір в односторонньому порядку, повідомивши про це відповідача, що унеможливило виконання обов`язків за відсутності Договору між сторонами. Відповідача вважає безпідставним посилання позивача на приписи п.11.3.Договору, як підставу нарахування штрафу й пені, та безпідставність розміру таких санкцій. Відповідач також звертає увагу, що внаслідок ракетного обстрілу 10.12.2024 в ході ведення бойових дій Російською Федерацією було пошкоджено майно відповідача, у тому числі нерухоме (приміщення) та устаткування, через що робота підприємства стала неможливою. Наразі проводяться відновлювальні роботи, у наслідок вказаних обставин підприємство відповідача перебуває у важкому фінансовому становищі.

Ухвалою суду від 16.07.2025 відкладено підготовче засідання на 25.08.2025.

Ухвалою суду від 18.07.2025 задоволено клопотання позивача про проведення розгляд справи у закритому режимі.

25.08.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому звертає увагу, що Договір між сторонами було укладено 15.11.2024, в період ведення бойових дій на території України. Отже, на момент укладення сторонами договору по всій території України вже було введено воєнний стан, у зв`язку з чим відповідач міг та повинен був передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути, пов`язані з цим. Відповідачем не було надано до Міністерства оборони України відповідних документів на підтвердження форс-мажорних обставин, щоб продовжити терміни виконання зобов`язань. Відповідач на підтвердження форс-мажорних обставин надає Інструкцію (Алгоритм), який затверджений наказом від 10.05.2024 № 3 «Про алгоритм дій під час повітряної тривоги» в умовах воєнного стану». Тобто відповідач за п`ять місяців до підписання Договору вже розумів та міг передбачити негативні наслідки пов`язані з цим. Просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Також просить суд підготовче засідання 25.08.2025 провести без участі представника Міністерства оборони України.

Судом поновлено строк для подання відповіді на відзив, яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25.08.2025 відкладено підготовче засідання на 03.09.2025.

26.08.2025 відповідачем подані суду заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 03.09.2025 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом оголошено, що 25.08.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подана відповідь на відзив та заяву про проведення судового засідання без участі представника Міністерства оборони України.

Суд з`ясував позицію представника відповідача про закінчення підготовчого засідання та початок розгляду справи по суті в судовому засіданні 03.09.2025.

Відповідач вважає за можливе перейти до розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2. ст. 185 ГПК України судом оголошено про закінчення підготовчого засідання та початок судового розгляду справи по суті.

Суд оголосив позовні вимоги позивача.

Відповідач проти позову заперечує, свою правову позицію виклав у відзиві на позовну заяву, заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що на його думку задоволенню не підлягають.

В засіданні 03.09.2025 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

15.11.2024 Міністерство оборони України (далі - Замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙРОН БІЛД» (Постачальник) уклали Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/2024/66 (Договір), за умовами п.1.1 якого Постачальник зобов`язується здійснити постачання Замовникові товарів для будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, а саме: арки з хвилястої сталі, код ДК 021:2015:44210000-5 Конструкції та їх частини (далі - Товар) у кількості, асортименті, строки та за цінами, які зазначені в Специфікації постачання Товару (додаток 1) (далі - Специфікація), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити Товар.

Ціна (вартість) Товару становить 32 640 000 (тридцять два мільйони шістсот сорок тисяч) грн 00 коп., у тому числі ПДВ 5 440 000 (п`ять мільйонів чотириста сорок тисяч)гри 00 коп. (п. 3.1.)

Відповідно до Специфікації постачання товару (додаток № 1 до договору) ціна товару з ПДВ становить 32 640 000,00 грн та включає вартість постачання до місця розміщення Вантажоодержувача Замовника (військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ).

Розрахунки за прийнятий Товар належної якості та кількості проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Постачальником рахунку-фактури (2 примірники) (далі - рахунок) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків, а також дозволяється здійснювати оплату за фактично поставлені партії Товару (п. 4.1.).

Згідно п. 5.1. договору постачання Товару здійснюється з дати підписання Договору Сторонами відповідно до Специфікації в строк до 20.12.2024, постачання Товару дозволяється партіями.

Розділом 7 договору обумовлено, що сторони беруть на себе зобов`язання неухильно викопувати всі умови цього Договору. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п. 7.1.). За порушення строків постачання Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення (п. 7.3.). За прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів, за відмову від постачання або не постачання (постачання в неповному обсязі) з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого Товару (п. 7.4.).

Відповідно до п. 11.1. договір набирає чинності з моменту підписання його двома Сторонами і діє до 31 грудня 2024 року.

Враховуючи обмежені строки на постачання товарів оборонного призначення, виконання інших умов договору та закінчення бюджетного періоду, з метою уникнення зриву виконання оборонних закупівель, листом від 29.11.2024 № 343/3/764/9 Міністерство оборони України звернулося до ТОВ «Айрон Білд» з проханням поставити на контроль своєчасне постачання товару, у т.ч. за Договором № 343/3/2024/66 від 15.11.2025 та забезпечити оперативне опрацювання і надання (протягом 1-го календарного дня після постачання товарів) до управління інженерних військ Командування Сил підтримки Збройних Сил України комплекту документів необхідних для здійснення своєчасної оплати поставленої продукції.

Листом від 10.12.2025 № 10/12/01 ТОВ «Айрон Білд» повідомило позивача, що у зв`язку з тим, що виробництво арок з хвилястої сталі, що є предметом зазначеного Договору, знаходиться в м. Запоріжжя, в одному з найбільш вразливих районів міста, щоденні ворожі обстріли країни агресора та щоденні довготривалі відключення світла, перешкоджають виготовленню продукції з дотриманням запланованих термінів та з дотриманням технології виробництва. Товариство докладає усіх можливих зусиль для безперебійної роботи по виготовленню продукції, не зважаючи на вище зазначені обставини, але наше виробництво напряму залежить від стабільної подачі електропостачання. Отже, ТОВ «Айрон Білд» не мав змоги в повному обсязі і в установлені терміни виконати свої зобов`язання за Договором, оскільки вказані події суттєво вплинуло на необхідність зупинення роботи підприємства задля забезпечення збереження життя та здоров`я працівників. Відповідно до пп 7. п. 11.3 Договору ТОВ «Айрон Білд» просить за взаємною згодою припинити дію Договору №343/3/2024/66 від 15.11.2024 або продовжити строк дії на 2025 рік.

Відповідно до п. 11.1. (в редакції додаткової угоди від 18.12.2024) договір набирає чинності з моменту підписання його двома Сторонами і діє до 31 березня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до повного їх виконання Постачальником.

26.12.2024 позивач направив відповідачу повідомлення № 343/3/846 про невиконання умов договору та його розірвання відповідно до пп. 2 п. 11.3. Договору, в якому зазначає, якщо Постачальником до 31.12.2024 не буде поставлено весь обсяг товарів, що передбачений умовами Договору Замовник в односторонньому порядку розриває Договір з 01.01.2025 на підставі пп. 2 п. 11.3. Договору. Крім того, вказує на відповідальність, передбачену п. 7.3. та п. 7.4. Договору.

06.01.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію № 8 щодо невиконання умов договору №343/3/2024/66 від 15.11.2024 про закупівлю товарів за державні кошти, в якій зазначив, що Договір припинив свою дію 31.12.2024 року відповідно пп.2 п.11.3 Договору. Станом на 01.01.2025 Постачальник не поставив Замовнику Товар, а саме: арки з хвилястої сталі, код ДК 021:2015:44210000-5 Конструкції та їх частини, у кількості 6 800 штук загальною вартістю 32 640 000,00 грн. Постачальником допущено порушення строків постачання Товару на 11 днів. Таким чином, штрафні санкції за порушення строків постачання Товару 2643840,00 грн, з яких пеня становить 359040,00 грн, штраф - 2284800,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару у визначений Договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч., ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 ГК України.

Сторонами укладений Договір про постачання товарів за державні кошти №343/3/2024/66 від 15.11.2024, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення аналогічного змісту закріплені в ст. 193 ГК України.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В ч. 1 ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, Замовником за Договором № 343/3/2024/66 за закупівлю товарів за державні кошти від 15.11.2024 є Міністерство оборони України, поставка товарів здійснювалася за кошти Державного бюджету України.

Вимоги щодо стягнення пені та штрафу позивач обґрунтовує п. 7.3, п. 7.4. Договору, якими сторони визначили, що за порушення строків постачання Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів, за відмову від постачання або не постачання (постачання в неповному обсязі) з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого Товару.

Виходячи зі змісту зазначених вище норми матеріального права, головною умовою для стягнення з боржника пені та штрафу є встановлення факту порушенням боржником виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Специфікації ціна Товару склала 32640 000,00 грн, який необхідно поставити до 20.12.2024.

10.12.2024 відповідач листом № 10/12/01 проінформував позивача, що виробництво арок з хвилястої сталі, що є предметом зазначеного Договору, знаходиться в м. Запоріжжя, в одному з найбільш вразливих районів міста, щоденні ворожі обстріли країни агресора та щоденні довготривалі відключення світла, перешкоджають виготовленню продукції з дотриманням запланованих термінів та з дотриманням технології виробництва. Було запропоновано Міноборони, відповідно до пп 7. п . 11.3 Договору або за взаємною згодою припинити дію Договору, або продовжити строк дії Договору на 2025 рік.

Встановлено, що 18.11.2024 для ведення господарської діяльності ТОВ «Айрон БІЛД», між відповідачем (Орендарем) та ПП «Домбриньком» (Орендодавцем) укладено Договір оренди, за умовами п.п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, літ. И-2, площею 65, 0 кв.м. за адресою м. Запоріжжя, бул. Марії Приймаченко, буд. 11.

29.11.2024 позивачем надіслано на адресу відповідача лист з вимогою про вчасне виконання договірних зобов`язань.

10.12.2024 в наслідок ракетного удару військовими формуваннями країни агресора по цивільній та житловій забудові м. Запоріжжя було пошкоджено нежитлове приміщення в якому ТОВ «Айрон Білд» здійснювало господарську діяльність, за адресою м. Запоріжжя, бул. Марії Приймаченко, буд. 11, що підтверджується витягом з ЄРДР №0001815, про внесення 10.12.2024 відомостей про вчинений злочин за ч. 2 ст. 438 КК України.

20.12.2024 Постановою про визнання потерпілим слідчого відділу УСБУ у Запорізькій області, залучено ТОВ «Айрон Білд» до КП №0001815, як потерпілого в наслідок пошкодження майна через ракетний удар 10.12.2024.

10.12.2024 відповідачем було повідомлено позивача про перешкоди, що не залежать від волі (ТОВ «Айрон Білд»), які спричиняють затримку у виконанні зобов`язання за Договором у вказаний в ньому строк, з проханням про подовження строку та укладенням додаткової угоди.

На прохання , вказане в листі-повідомленні, позивачем було накладено резолюцію: «не погоджено», не зважаючи на повідомлення відповідачем позивача про наявні істотні та форс-мажорні обставини.

18.12.2024 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою продовжено строк дії Договору до 31.03.2025, а також зазначено про можливість продовження строку виконання зобов`язань щодо постачання Товару у випадку істотної зміни обставин.

Відповідно до пп. 2 п. 11.3. договору, умовами припинення (розірвання) Договору є відмова Замовника в односторонньому порядку від Договору у випадку невиконання (повністю або частково) Постачальником взятих ним зобов`язань з перевищенням договірних строків їх виконання більш ніж 10 календарних днів.

26.12.2024 листом №343/3/846 позивач повідомив відповідача про невиконання умов Договору та його розірвання з 01.01.2025 підставі п.11.3 Договору.

06.01.2025 Міноборони листом №343/305 було надіслано претензію з приводу нарахування штрафних санкцій.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Статтею 617 Цивільного кодексу України, а також статтею 218 Господарського кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Матеріалами справи та фактичними обставинами підтверджено, що відповідач повідомляв позивача про зміну істотних обставин, настання форс мажорних обставин, як і про кількість повітряних тривог (підтверджено Листом Управління з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення ЗМР), так і пошкодженням об`єкту нерухомості та майна, що в ньому знаходилось через ракетний удар рф по цивільній інфраструктурі 10.12.2024.

Зважаючи на кількість повітряних тривог, що відбулися протягом періоду з 21.11.2024 по 20.12.2024, їх загальна кількість та час дійсно знаходяться в причино наслідковому зв`язку між виконанням зобов`язань відповідачем за договором та зменшенням строку, в який ТОВ «Айрон Білд» могло дійсно виконувати зазначені обов`язки, та саме вплинуло на подовження терміну такого виконання, й не залежало від волі відповідача, адже:

1. надзвичайна ситуація це обставина або подія, що становить загрозу життю або здоров`ю значної кількості людей, завдає значної шкоди майну та навколишньому середовищу.

2. Оповіщення про надзвичайні ситуації здійснюється через сирени, радіо, телебачення, мобільний зв`язок та інші засоби, (місцевих органів влади або ДСНС).

3. В умовах надзвичайних ситуацій здійснюється комплекс заходів, які мають забезпечити: укриття населення в захисних спорудах.

4. Стаття 8 Закону України «Про цивільну оборону України» стверджує, що ... адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання надає своїм працівникам сховище. Це вважається одним із заходів захисту від НС і є законодавчим обов`язком керівників господарських об`єктів та органів місцевої виконавчої влади.

5. Згідно рекомендацій ЗМР щодо дій під час оповіщення про «повітряну тривогу», громадяни повінні: «... швидко, без паніки пройти до захисної споруди цивільного захисту, у разі відсутності їх поблизу - підземного пішохідного переходу, паркінгу або підвального приміщення»... «... та найкоротшим шляхом прямувати до найближчого сховища чи укриття»... «.У разі відсутності поблизу вашого будинку сховища використовуйте для укриття підвальне приміщення під будинком. Якщо .... у вас немає можливості швидко перейти у сховище, перейдіть до більш безпечного місця в приміщенні; подалі від вікон, у коридор - під несучі стіні, або ванну».

Отже, не тільки обов`язком адміністрації установ і організацій, є забезпечення можливості для збереження життя та захисту населення надати можливість під час повітряної тривоги перейти до укриття, а й обов`язок адміністрації міста й самого населення здійснити всі дії задля мінімізації нанесення шкоди життю та здоров`ю цивільного населення, з метою чого розроблено певні алгоритми дій при таких обставинах, як адміністрацією міста, країни, так і на кожному підприємстві.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 вказаного Закону встановлено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Не виконання зазначених вимог закону та алгоритмів дій адміністрацією будь якої установи чи організації є порушенням закону та невиконанням вимог щодо захисту життя та здоров`я цивільного населення.

А отже вказані обставини є істотними в розрізі аналізу поважності причин недотримання строків відповідачем по виконанню зобов`язань за договором.

Так само, як і форс-мажорні обставини пов`язані з ракетною атакою 10.12.2025, в наслідок якої було пошкоджено приміщення де ТОВ «Айрон Білд» здійснювало господарську діяльність та зберігало устаткування відповідача.

Отже, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 1 ст.617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (п. 38 постанови ВС від21.07.2021 у справі№912/3323/20).

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 наголосив на тому, що посилання на форс-мажор як на обставину, що звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, є правом сторони, яка допустила таке порушення.

Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами (Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).

Отже, відповідач вчасно повідомив позивача про настання як істотних так і форс - мажорних обставин, а також не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором, а пропонував позивачу подовжити строк їх виконання або розірвати Договір.

Так, відповідно до п. п. 8.1. договору Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін і безпосередньо вплинули на виконання Договору..., а також події, визначені у п.8.7.

Згідно п. 8.7. договору сторони усвідомлюють, що даний Договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин....., що буде підтверджено документами, які надаються відповідними уповноваженим органом.

За змістом п. 8.2. (абз.1) та п. 8.5. Договору (абз. 2) сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором, повинна повідомити про це іншу сторону, що є підставою дія подовження строку Договору та/або зобов`язання(абз.1).

Також згідно пункту 8.4 договору якщо обставини , зазначені в п. 8.1. Договору будуть подовжуватися більше ніж 30 днів - Сторони мають право розірвати Договір і жодна зі Сторін в такому випадку не буде мати права вимагати від іншої відшкодування можливих збитків.

Зважаючи на вказане, вбачається, що для відповідача дійсно настали, як зміна істотних обставин, так і форс-мажорні обставини, що підтверджено уповноваженими особами (правоохоронним органом та Управлінням з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення ЗМР), про що відповідач повідомив позивача, а отже він звільняється від застосування будь-яких штрафних санкцій через невиконання у вказаний в Договорі строк, власних зобов`язань в силу норм ч.2 ст.183 ГК України та умов Договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Міноборони направило відповідачу повідомлення про невиконання умов договору та його розірвання з 01.01.2025 відповідно до пп 2 п. 11.3. Договору, якщо Постачальником до 31.12.2024 не буде поставлено весь обсяг товарів, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до. пп. 2 п . 11.3. Договору, умовами припинення (розірвання) Договору є відмова Замовника в односторонньому порядку від Договору у випадку невиконання (повністю або частково) Постачальником взятих ним зобов`язань з перевищенням договірних строків їх виконання більш ніж 10 календарних днів.

Зауважуючи, що товар є вкрай необхідним через наявність в країні військового стану, позивач просить суд врахувати цю обставину, з іншої сторони не враховує її як обставину що спричинила невиконання відповідачем у вказаний у договорі строк зобов`язань.

Станом на 10.12.2024 позивач вже знав про наявність у відповідача форс-мажорної обставини, що спричиняє наслідком для відповідача недотримання строків виконання зобов`язань за Договором, однак, знехтував цією інформацією, не зважаючи на закон та умови договору, не погодив відповідачу новий строк виконання зобов`язань.

Позивач вказує, що за відмову від постачання, або не постачання (постачання в неповному обсязі) додатково стягується штраф в розмірі 7 % вартості такого Товару, однак відповідач не відмовлявся від виконання умов Договору, докази цього в матеріалах справи відсутні. Більш того завчасно попередив позивача про настання істотних форс-мажорних обставин, що не залежать від волі відповідача, однак впливають на строки виконання зобов`язань.

З 01.01.2025 позивач розірвав Договір, дія якого до того була подовжена до 31.03.2025 за Додатковою угодою №1, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Тобто відсутня відмова відповідача від виконання умов договору, а лише наявна саме відмова позивача - розірвання Договору в односторонньому порядку.

Приписами ст. 613 ЦК України визначено, що Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідач, що повідомив позивача про настання непереборних обставин, що унеможливлюють в визначених строк виконати зобов`язання за договором, пропонував позивачу у досудовому порядку подовжити строк такого виконання, або розірвати договір, однак, позивач, уклавши угоду про дію договору до 31.03.2025, вже 01.01.2025 розірвав договір в односторонньому порядку, повідомивши про це відповідача, що унеможливило в подальшому виконання без наявного договору між сторонами постачання товару відповідачем.

Враховуючи вищевикладене підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. (ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України)

Названий принцип полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 2 643 840,00 грн, з яких: 359 040,00 грн - пеня, 2 284 800,00 грн - штраф.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору, а тому судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст., ст. 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.09.2025.

Суддя Т.А. Азізбекян