ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2025м. СумиСправа № 920/530/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши заяву відповідача Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025) про розстрочення виконання рішення у справі №920/530/25

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична

компанія «УКРЕНЕРГО» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032

)

до відповідача: Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» (вул. Івана Сірка, 7,

м. Суми, 40035, )

про стягнення 381 531 грн 99 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ковалишкін В.В.,

від відповідача: Осипов Д.В.,

при секретарі судового засідання Ляскевич М.О,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.08.2025 у справі №920/530/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» (вул. Івана Сірка, 7, м. Суми, 40035, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032 ) 223 224 (двісті двадцять три тисячі двісті двадцять чотири) грн 78 коп. 3% річних та 158 307 (сто п`ятдесят вісім тисяч триста сім) грн 21 коп. інфляційних втрат.

28.08.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду заяву (вх.№4684) про розстрочення виконання рішення у справі №920/530/25, відповідно до якої просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 12.08.2025 щомісячно до 12.08.2026 згідно з запропонованим відповідачем графіком розстрочення.

Ухвалою суду від 01.09.2025 прийнято заяву відповідача Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025) про розстрочення виконання рішення у справі №920/530/25 до розгляду; призначено розгляд заяви про розстрочення виконання рішення суду у справі № 920/530/25 у судове засідання з повідомленням сторін на 16.09.2025, 10:50.

10.09.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду заперечення (вх.№4318) на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі №920/530/25.

15.09.2025 Господарським судом Сумської області на виконання рішення суду від 12.08.2025 у справі №920/530/25 видано наказ про примусове виконання рішення.

15.09.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду заперечення (вх.№4406), відповідно до яких відповідач вказує на необґрунтованість заперечень позивача, надаючи, при цьому, уточнений графік розстрочення.

У судовому засіданні 16.09.2025 представник відповідача підтримав попередньо подану заяву про розстрочення виконання судового рішення у справі №920/530/25 та просив суд про її задоволення в повному обсязі.

Водночас представник позивача у судовому засіданні 16.09.2025 у задоволенні заяви Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» про розстрочення виконання рішення суду по справі №920/530/25, з урахуванням попередньо поданих заперечень (вх.№4318), просив суд відмовити.

Розглянувши заяву від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025 Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» про розстрочення виконання рішення суду у справі № 920/530/25, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до поданої заяви від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025 Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» про розстрочення виконання рішення суду, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення у справі № 920/530/24 до 12.08.2026 згідно з запропонованим відповідачем графіком розстрочення.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що сума стягнення за вказаним рішення суду є досить значною для відповідача і її одноразова сплата ставить під загрозу виробничу діяльність підприємства.

Акціонерне товариство «СУМИОБЛЕНЕРГО» включений до переліку підприємств, установ і організацій паливно-енергетичного комплексу, що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики України № 89 від 10.03.2023 «Про затвердження переліку підприємств, установ і організацій паливно-енергетичного комплексу», є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики України № 243 від 05.07.2024 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (протокол № 29)», та підтверджено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики України № 478 від 25.12.2024 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 58)».

Заявник серед іншого просить суд прийняти до уваги режим воєнного стану. Так, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, станом на 27.08.2025 орієнтовна сума збитків від військової агресії для Відповідача сягнула 1 192 929 350,00 грн. (понівечені чи розбиті повітряні лінії 110 кВ, 35 кВт, 6/10 кВ, 0,4 кВ, підстанції 110/35

кВ, РП/ТП, будівлі, споруди та інша техніка).

Окрім цього, відповідач зазначає про значну заборгованість споживачів, електропостачальників та постачальника універсальної послуги перед АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» за фактично отримані послуги з розподілу електричної енергії, яка станом на 01.08.2025 складає 102 641 323,57 грн. Заявник вказує, що сума заборгованості є досить значною для відповідача, а її несплата завдає підприємству значних збитків. У зв`язку з вищезазначеним, відповідач перебуває у скрутному фінансово - економічному становищі.

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини зокрема, на введення воєнного стану в Україні, який впливає на спроможність своєчасного ведення АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» розрахунків; підтвердження Торгово-промисловою палатою України, що військова агресія рф проти України та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення; відсутність заборгованості у спірних періодах за надані послуги згідно Договору; наявність величезної заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку; наявність у відповідача збитків від агресії рф проти України; наявність 5 кілометрової зони, яка впливає на надання послуг розподілу і унеможливлює припинення крадіжки електричної енергії на її території; наявність окупованої території Сумської області ворогом та примусова евакуація населення в Сумської області з 10 кілометрової зони; наявність заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних; наявність заборони щодо припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі; наявність реальних причин банкрутства відповідача - розстрочення виконання рішення у даній справі, на думку заявника, згідно з графіком розстрочення, що пропонується, не порушить балансу інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не є перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

В свою чергу, ПрАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» у поданих суду запереченнях зауважує, що вважає заяву боржника про розстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 12.08.2025 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями ч. 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакай та інші проти України» від 09.11.2004).

Одночасно держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі «Фуклев проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Отже, питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі № 905/30/16.

За приписами ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст. 331 ГПК України).

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об`єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 18.09.2013 у справі № 5016/2861/2012(9/88) встановлено, що господарському суду надано право при наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, за заявою сторони надавати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках. Відповідно до пункту 7.2 зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

В силу наведених приписів процесуального законодавства та правової позиції Верховного Суду України, підставою для розстрочки виконання рішення, можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто, розстрочення виконання судового рішення, пов`язано з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання. Визначальним фактором, є не тільки винятковість цих випадків, а й їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, то підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право розстрочити виконання судового рішення.

Господарський суд повинен враховувати матеріальний стан сторін, їх фінансовий стан наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Для надання розстрочки виконання судового рішення суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Правовий аналіз ст. 239, 331 ГПК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість розстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.

Необхідно відмітити, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи спірний договір відповідач усвідомлював усі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на його умови.

Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Разом з цим, стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Частиною 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

Суд бере до уваги той факт, що підприємство відповідача має стратегічне значення для забезпечення соціально - економічної та комунальної безпеки Сумської області. Тому примусове виконання рішення у цій справі може призвести до соціально - комунального колапсу на території Сумської області, що тягне за собою негативні наслідки правового та економічного характеру. Разом з тим, суд не може залишити поза увагою і аргументи, які навів стягувач стосовно свого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладеного та з метою забезпечення балансу інтересів як позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку, що негайне виконання рішення Господарського суду Сумської області від 12.08.2025 Акціонерним товариством «СУМИОБЛЕНЕРГО» може створити загрозу для подальшого надання комунальних послуг споживачам на території Сумської області. Розстрочення виконання рішення суду надасть можливість Акціонерному товариству «СУМИОБЛЕНЕРГО» продовжувати здійснювати господарську діяльність в умовах воєнного стану та забезпечувати населення наданням комунальних послуг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи значення підприємства відповідача для населення та суму їх заборгованість перед відповідачем, прийнявши до уваги запроваджений на території України режим воєнного стану, інтереси як позивача, так і відповідача, суд визнає винятковими, і такими, що дають право на розстрочку обставини, вказані відповідачем та, з урахуванням дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, частково задовольняє заяву Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» про розстрочення виконання рішення суду від 12.08.2025 у справі № 920/530/25, розстрочивши виконання вказаного рішення на три місяці. В іншій частині, у задоволенні заяви Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО», суд відмовляє.

Керуючись ст. 255, 256, 257, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025) про розстрочення виконання рішення у справі №920/530/25 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Сумської області від 12.08.2025 у справі № 920/530/25, яке набрало законної сили 11.09.2025, шляхом стягнення з Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» впродовж двох місяців рівними платежами за наступним графіком:

- до 12.10.2025 127 177 грн 33 коп.;

- до 12.11.2025 127 177 грн 33 коп.;

- до 12.12.2025 - 127 177 грн 33 коп.

3. У задоволенні заяви від 28.08.2025, б/н (вх.№4684 від 28.08.2025) Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» про розстрочення виконання рішення суду по справі №920/530/25 в іншій частині - відмовити.

4.Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 17.09.2025.

Суддя С.В. Заєць