ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Справа № 903/558/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників:

позивача: Ольховський М.В. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей на рішення Господарського суду Волинської області від 04.07.2025 у справі №903/558/25 (суддя Гарбар І.О., м.Луцьк, повний текст складено 04.07.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спецкомунтех

до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей

про стягнення 1151000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Спецкомунтех звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 1 151 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 04.07.2025 у справі №903/558/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спецкомунтех 1151000,00 грн безпідставно набутих коштів, а також 13812,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду Волинської області від 04 липня 2025 року у справі №903/558/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтех" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Борей" про стягнення 1 151 000 грн безпідставно набутих коштів відмовити.

Ухвалою суду від 29.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Борей» на рішення Господарського суду Волинської області від 04.07.2025 у справі №903/558/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24 вересня 2025 року.

15 вересня 2025 року ТОВ Спецкомунтех подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу відповідача ТОВ Будівельна компанія Борей на рішення Господарського суду Волинської області від 04 липня 2025 року у справі №903/558/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

24 вересня 2025 року представником ТОВ «Будівельна компанія «Борей» адвокатом Головко Ю.А. через систему «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просить відкласти судове засідання у справі № 903/558/25, що призначене до розгляду на 24.09.2025 на 10:40 на будь-яку іншу зручну для суду дату. Постановити ухвалу про участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Борей" адвоката Головка Юрія Анатолійовича в усіх судових засіданнях по справі № 903/558/25, у режимі відеоконференції за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" із ідентифікацією через підсистему "Електронний суд". В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача посилається на те, що змінився представник апелянта, оскільки 03.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Борей" уклало договір про надання правничої допомоги №6893 від 03.09.2025 з Адвокатським об`єднанням "Арцінгер". Представник відповідача зазначає, що даним договором та додатком визначено, що подальше представництво інтересів апелянта буде здійснюватися адвокатами АО "Арцінгер". Таким чином, представник відповідача вважає, що задля надання можливості адвокату АО "Арцінгер" вивчити та проаналізувати усі наявні матеріали справи та задля належної підготовки стратегії захисту прав апелянта під час розгляду справи, наявна реальна необхідність у відкладення судового засідання, яке призначено на 24.09.2025. Посилаючись на приписи ст.202 ГПК України та враховуючи, що апелянт не може забезпечити 24.09.2025 явку представників, які були б належним чином ознайомлені з матеріалами справи та могли надавати професійну правничу допомогу апелянту на належному рівні, представник вважає, що наявні обґрунтовані підстави для відкладення розгляду справи. Разом з тим, до вказаного клопотання представником відповідача адвокатом Головко Ю.А. додано ордер серія АР№1266518 від 23.09.2025 виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №6893 від 03.09.2025.

Представник позивача в судовому засіданні 23.09.2025 заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, звернув увагу суду, що з клопотання вбачається, що договір про надання правничої допомоги укладений 03.09.2025 та відповідно було достатньо часу адвокату відповідача підготуватись до розгляду справи в суді апеляційної інстанції призначеного на 24.09.2025. Доводи апеляційної скарги заперечив та надав відповідні пояснення.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні враховуючи наступне.

Відповідно п.2 ч.2 ст.202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно ч. 1ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що дослідивши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи вбачається, що представник відповідача не повідомив суд та не долучив жодного доказу, які б підтверджували підстави неможливості Адвокатським об`єднанням "Арцінгер" уповноважити адвоката Головка Ю.А. на надання правничої допомоги ТОВ «БК «Борей» в суді апеляційної інстанції завчасно, а саме з дати укладення договору 03.09.2025, а не напередодні судового засідання 24.09.2025. Таким чином, об`єктивно непереборних причин, які перешкодили вказаному, у клопотанні не наведено, доказами не підтверджено.

Крім того, представник відповідача не повідомив причин неможливості прибуття в судове засідання керівника відповідача.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.08.2025 явка сторін не визнавалась обов`язковою, відповідач висловив свої доводи та міркування у апеляційній скарзі.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відзначає, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.08.2025 повідомлено сторони про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку статті 197 ГПК України. Таким чином, відповідач в особі керівника та будь-який його уповноважений представник не був позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні 24.09.2025, зокрема, й в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте вказаним правом не скористався.

Колегія суддів вважає, що відповідачу було створено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. В рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає неповажними причини неприбуття представника відповідача адвоката Головко Ю.А. в судове засідання 24.09.2025, зазначені ним у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи.

Більш того, судом апеляційної інстанції взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За викладених обставин, оскільки явка представників учасників провадження у справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи на те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання представника відповідача адвоката Головко Ю.А. про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами в судовому засіданні 24.09.2025.

Поряд з цим, колегія суддів також відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача постановити ухвалу про участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Борей" адвоката Головка Юрія Анатолійовича в усіх судових засіданнях по справі № 903/558/25, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" із ідентифікацією через підсистему "Електронний суд" викладеного у клопотанні про відкладення розгляду справи, оскільки із вказаної клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції вбачається, що його сформовано в системі «Електронний суд» та надіслано до суду апеляційної інстанції з порушенням 5-ти денного строку для його подання, встановленого частиною другою статті 197 Господарського процесуального кодексу України, оскільки розгляд даної справи призначено у судовому засіданні на 24.09.2025.

Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши обставини щодо відсутності укладених між сторонами договорів поворотної фінансової допомоги, дійшов висновку, що отримані відповідачем - ТОВ Будівельна компанія Борей від ТОВ Спецкомунтех грошові кошти в сумі 2 160 000,00 грн, які перераховані відповідно до платіжних документів: платіжного доручення № 537 від 24.11.2022; платіжної інструкції №258 від 22.05.2023; платіжної інструкції №300 від 09.06.2023; платіжної інструкції №112 від 04.03.2024; платіжної інструкції №129 від 19.03.2024; платіжної інструкції №195 від 10.05.2024, платіжної інструкції №220 від 10.05.2024 та з них не повернуті відповідачем 1 151 000,00 грн є безпідставно набутим майном в силу приписів статті 1212 Цивільного кодексу України. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача виник обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів в сумі 2 160 000,00 грн, доказів протилежного відповідачем не надано. Оцінюючи подані стороною докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення в сумі 1 151 000,00 грн.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного провадження, що фактично позбавило його можливості брати участь у судових засіданнях, надавати заперечення та докази у повному обсязі. На переконання апелянта, це призвело до того, що суд дослідив обставини однобічно, без урахування важливих доказів, наданих стороною відповідача.

Відповідач категорично не визнає позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. На підтвердження цього посилається на факт направлення позивачеві письмової відповіді на претензію від 17 лютого 2025 року. У цій відповіді ТОВ «Борей» прямо зазначало, що договір позики між сторонами не укладався і не виконувався. Гроші, які позивач визначає як предмет безпідставного збагачення, фактично були перераховані ним у вигляді передоплати за будівельні роботи, пов`язані з облаштуванням майданчика у місті Луцьку на вулиці Карпенка-Карого, 10. Відповідач підкреслює, що ці обставини були приховані позивачем у позовній заяві, а суд їх належно не перевірив.

Поряд з цим, відповідач звертає увагу що 01 серпня 2023 року ТОВ «Борей» здійснило оплату на користь позивача у сумі 850 000 грн з ПДВ за бобкат телескопічний навантажувач марки «Bobcat». Проте на сьогоднішній день зазначене обладнання не було поставлене, що свідчить про невиконання умов договору поставки з боку позивача. Саме тому у відповіді на претензію «Борей» вимагав повернення сплачених коштів як таких, що були перераховані без належного виконання зобов`язань з сторони ТОВ «Спецкомунтех».

Таким чином, відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував цих суттєвих обставин, не дослідив фактичний характер перерахованих коштів, а безпідставно визнав їх безпідставно набутими. На переконання відповідача, насправді кошти перераховувалися в рамках господарських відносин між сторонами як передоплата за роботи та оплату за техніку, що виключає можливість кваліфікації їх як безпідставного збагачення.

Разом з тим, відповідач вважає рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн незаконним і несправедливим, оскільки на його думку, розмір заявлених витрат є явно завищеним та неспівмірним із предметом спору, особливо враховуючи, що справа розглядалася у порядку спрощеного провадження без проведення судових засідань. Також скаржник наголошує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем документам: договору про надання правничої допомоги № 16/05 від 23.05.2025 та рахунку на оплату № 01/05 від тієї ж дати. Зокрема, суд не перевірив обсяг наданих адвокатом послуг, кількість витрачених ним годин, а також безпосередній зв`язок заявлених витрат із даною конкретною справою. Це, на думку апелянта, свідчить про формальний підхід суду до розгляду питання компенсації витрат.

Позивач, заперечуючи доводи апеляційної скарги у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач у суді першої інстанції не подавав відзиву на позов, не надав жодних доказів ні існування господарських відносин, ні факту поставки обладнання чи виконання робіт. Суд першої інстанції встановив, що між сторонами не укладалося жодних договорів позики чи інших правочинів, які могли б бути підставою для переказу коштів. Отримані відповідачем кошти у сумі 1 151 000,00 грн були перераховані на підставі платіжних доручень та інструкцій у 2022 2024 роках і не повернуті. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України такі кошти вважаються безпідставно набутим майном і підлягають поверненню. Таким чином, доводи відповідача щодо нібито існування договірних зобов`язань є необґрунтованими та не підтверджені доказами, а висновки суду першої інстанції законні та обґрунтовані.

Поряд з цим, позивач зазначає, що частини 5 і 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що питання зменшення витрат на правничу допомогу може бути розглянуто судом виключно за клопотанням сторони, яка заперечує проти їх розміру, і за умови обґрунтування неспівмірності витрат. Позивач зазначає, що суд не вправі зменшувати суму витрат з власної ініціативи. Це підтверджено правовими висновками Верховного Суду, зокрема у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 13.03.2025 у справі №275/150/22. У даному випадку відповідач у суді першої інстанції не подавав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а відтак підстав для перегляду їх розміру не існує. Більше того, між позивачем і адвокатом укладено договір №16/05 від 23.05.2025, згідно з яким вартість правничих послуг визначена у фіксованій сумі 20 000 грн, незалежно від тривалості чи обсягу виконаної роботи. Гонорар було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами. Відповідно до практики Верховного Суду, суд не має права втручатися у домовленості сторін договору про правову допомогу і переглядати розмір фіксованого гонорару. Отже, позивач вважає, що присуджені судом витрати на правничу допомогу є законними, належно підтверджені та відповідають чинній практиці Верховного Суду.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

У період з 2020 по 2024 роки між ТОВ Спецкомунтех та ТОВ Будівельна компанія Борей виникли правовідносини, які полягли в тому, що у вказаний період ТОВ Спецкомунтех періодично, надавало безвідсоткову поворотну фінансову допомогу ТОВ Будівельна компанія Борей шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача, зокрема згідно:

- платіжного доручення №537 від 24.11.2022 на суму 340 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н 24.11.2022 від без ПДВ" (а.с.11);

- платіжної інструкції №258 від 22.05.2023 на суму 400 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 22.05.2023 без ПДВ" (а.с.16);

- платіжної інструкції №300 від 09.06.2023 на суму 1000 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 09.06.2023 без ПДВ" (а.с.17);

- платіжної інструкції №112 від 04.03.2024 на суму 100 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 04.03.2024 без ПДВ" (а.с.13);

- платіжної інструкції №129 від 19.03.2024 на суму 100 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 18.03.2024 без ПДВ" (а.с.14);

- платіжної інструкції №195 від 10.05.2024 на суму 70 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 10.05.2024 без ПДВ" (а.с.15);

- платіжної інструкції №220 від 10.06.2024 на суму 150 000 грн 00 коп. Призначення платежу: "Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору б/н від 10.06.2024 без ПДВ" (а.с. 12).

Загальна сума поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, надана відповідачу згідно вказаних платіжних документів, становить 2 160 000 грн.

Разом з цим, письмові договори поворотної фінансової допомоги між ТОВ Спецкомунтех та ТОВ Будівельна компанія Борей, не укладались, що сторонами не заперечується.

В зазначених платіжних інструкціях, призначення платежу: Поворотна безвідсоткова фінансова допомога згідно договору..., проте номер договору та дата, вказані відповідно до дати проведення платежу.

25 серпня 2023 року ТОВ Будівельна компанія Борей частково повернуло ТОВ Спецкомунтех 200 000 грн 00 коп згідно платіжного доручення №537 від 24.11.2022 на суму 340 000 грн 00 коп (а.с.7). Залишок заборгованості по вказаному платежу 140 000 грн.

10 липня 2023 року та 07 вересня 2023 року ТОВ Будівельна компанія Борей частково повернуло ТОВ Спецкомунтех 400 000 грн та 409 000 грн згідно платіжного доручення № 300 від 09.06.2023 на суму 1 000 000 грн 00 коп (а.с.22-25). Залишок заборгованості по вказаному платежу 191 000 грн.

Вказані обставини про часткове повернення відповідачем коштів, підтверджуються випискою по особовому рахунку ТОВ Спецкомунтех наданої АБ Украгазбанк (а.с.7-9, 22-25). Сума частково повернутої безвідсоткової фінансової допомоги становить 1 009 000,00 грн.

Таким чином, залишок неповернутих відповідачем коштів, становить 1 151 000,00 грн, які були перераховані ТОВ Будівельна компанія Борей, як поворотна безвідсоткова фінансова допомога.

7 лютого 2025 року ТОВ Спецкомунтех направило на адресу ТОВ Будівельна компанія Борей претензію про погашення зазначеної вище заборгованості в семиденний строк (а.с.18). Відправлення вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується поштовою накладною №886 від 17.02.2025 та описом цінного листа (а.с.10).

Проте, вказана претензія позивача залишена відповідачем без реагування та повернення позивачу поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 1 151 000,00 грн відповідачем не здійснено.

Враховуючи невиконання відповідачем претензії щодо повернення отриманих коштів, позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з даним позовом про стягнення з ТОВ Будівельна компанія Борей 1 151 000,00 грн безпідставно набутих коштів.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з 4.1-2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачена обов`язковість вчинення правочинів між юридичними особами у письмовій формі.

Згідно із ч. 2 ст. 828 ЦК України договір позички між юридичними особами, а також між фізичною та юридичною особою укладається у письмовій формі.

У відповідності з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, 4.1-2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1. ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що тільки чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано будь-яких документів (договорів) щодо правомірності отримання відповідачем грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю Спецкомунтех суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що грошові кошти поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на загальну сума 2 160 000 грн відповідачем отримані без будь-якої правової підстави і їх слід вважати як безпідставно набуті відповідно до статті 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 викладена така правова позиція: кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі №910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №924/1338/19.

Відповідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 2020 по 2024 роки позивач неодноразово перераховував відповідачу грошові кошти на загальну суму 2 160 000 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інструкціями від 24.11.2022, 22.05.2023, 09.06.2023, 04.03.2024, 19.03.2024, 10.05.2024 та 10.06.2024.

Відповідач здійснив лише часткове повернення отриманих коштів: 200 000 грн за платежем від 25.08.2023; 400 000 грн та 409 000 грн за платежами від 10.07.2023 і 07.09.2023. Вказаний факт часткових повернень коштів в сумі 1 009 000,00 грн підтверджується банківськими виписками АБ «Украгазбанк» (а.с.7-8, 72-75).

Таким чином, станом на час подання позову у даній справі залишок коштів отриманих відповідачем без належної правової підстави від позивача, становить 1 151 000 грн.

Доказів сплати позивачу залишку неповернутої поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у сумі 1 151 000,00 грн матеріали даної справи не містять та відповідачем не подані.

Твердження відповідача, що він надав відповідь на претензію позивача від 17.02.2025 є безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на посиланнях у тексті апеляційної скарги без надання жодних належних і допустимих доказів. Відповідачем не подано ані копії відповіді на претензію від 17.02.2025, ані доказів її направлення позивачу у встановленому законом порядку, що повністю спростовує доводи про нібито існування відповідної відповіді. Відсутність підтверджувальних документів не може замінювати доказів, передбачених нормами процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що ТОВ «БК «Борей» 01.08.2023 здійснено перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Спецкомунтех» в сумі 850 000грн, в т.ч. ПДВ за бобкат телескопічний навантажувач марки Bobcat, який станом на сьогодні ТОВ «Спецкомунтех» в адресу ТОВ «БК «Борей» непоставлений, оскільки відповідач не довів ані факту укладення договору поставки спеціальної техніки, ані факту непоставки обладнання чи наявності зустрічних зобов`язань, які він намагається пов`язати із предметом спору. Посилання на перерахування коштів за бобкат телескопічний навантажувач не підтверджене належними доказами та не стосується предмету спору, оскільки відповідач не надав договору, первинних документів бухгалтерського обліку чи актів, які б підтверджували саме ці обставини. Водночас, колегія суддів відзначає, що доводи відповідача про приховання позивачем певних фактів є безпідставними, так як не ґрунтуються на жодному належному та допустимому доказі.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на те, що у зв`язку з розглядом справи №903/558/25 у порядку спрощеного провадження він був позбавлений права подавати докази, заперечення проти позову та пояснення, враховуючи наступне.

Згідно ч.2 ст.13 ГПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів відзначає, що згідно п.2) ч.5 ст.12 та ч.2 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, в якій ціна позову перевищує сто, але не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, для цілей цієї справи не перевищує 1 514 000 грн.

Приписами частини 5 статті 252 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 4 ст. 176 ГПК України, якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.

Таким чином, з огляду на ціну позову (не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), категорію справи, обсяг та характер долучених до позовної заяви доказів ухвалою Господарського суду Волинської області від 28 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №903/558/25 (а.с.30-31). Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 ГПК України встановлено відповідачу строк для надання заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Згідно довідки Господарського суду Волинської області про доставку електронного листа до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей о 18:19 28.05.2025 доставлено ухвалу про відкриття провадження у справі №903/558/25 від 28.05.2025 (а.с.33).

Враховуючи приписи ч.6 ст. 242 ГПК України вищевказана ухвала суду першої інстанції вручена ТОВ «БК «Борей» - 29.05.2025. Проте, відповідач заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не подав.

Пунктом 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Волинської області від 28 травня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом першої інстанції запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідача, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. Звернуто увагу відповідача на вимоги ст. 165 ГПК України щодо відзиву; докази направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача.

Згідно ч.1 ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову

Однак, отримавши ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі 29.05.2025 відповідач не використав право на подання відзиву на позовну заяву.

Приписами ч.4 ст.13 ГПК України, встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність викладеного свідчить про те, що доводи відповідача в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, документально не підтвердженими та спрямовані лише на уникнення відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає до задоволення в сумі 1 151 000,00 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в розмірі 20 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 ГПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини 1, 2 статті 126 ГПК України).

Загальний порядок розподілу судових витрат врегульовано статтею 129 ГПК України, яка в частині 4, зокрема, передбачає покладення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, в разі задоволення позову на відповідача.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Згідно абз.1 ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції підтверджується договором про надання правничої допомоги №16/05 від 23.05.2025, укладений між адвокатом Ольховським М.В. та ТОВ Спецкомунтех (а.с.9).

Згідно п.1.1 договору, адвокат надає професійну правничу допомогу клієнту з підготовки позову, заперечень, заяв, клопотань, процесуальних документів, представництва інтересів у справі за позовом ТОВ Спецкомунтех до ТОВ Будівельна компанія Борей про стягнення безпідставно набутих коштів, а клієнт зобов`язується оплати вартість (гонорар) наданих адвокатом послуг на умовах та в порядку передбаченому даним договором.

Відповідно до розділу 3 договору, вартість послуг (гонорар) за даним договором є фіксованим та становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які клієнт зобов`язується сплатити адвокату протягом 10 днів з моменту підписання сторонами даного договору на підставі рахунку наданого адвокатом. Розмір гонорару не залежить від досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. У випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта, адвокат повертає раніше отриманий від клієнта гонорар та відшкодовані витрати, необхідні для виконання договору, за винятком вартості фактично наданих адвокатом послуг та витрат на момент розірвання договору.

Договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань (п.4.1. договору).

23 травня 2025 року адвокатом Ольховським М.В. виставлено рахунок на оплату №01/05 від 23.05.2025 на суму 20000,00 грн (а.с.20).

26 травня 2025 року ТОВ Спецкомунтех сплачено адвокату Ольховському М.В. 20 000,00 грн за послуги згідно договору про надання правничої допомоги без ПДВ (а.с.19).

Разом з тим, відповідач отримавши позовну заяву з додатками, що підтверджується квитанцією №3552457 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.26-27) та будучи обізнаний, як вбачається з матеріалів справи (а.с.33) з відкриттям судом першої інстанції провадження у справі №903/558/25 та постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотання про зменшення стягнення витрат на професійну правничу допомогу або заперечення щодо стягнення вказаних витрат до суду першої інстанції не подав.

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши правову позицію Верховного Суду викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 та у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення витрат у суду немає підстав зменшувати належно підтверджені витрати на правову допомогу, врахувавши обсяг наданих адвокатом послуг і результати вирішення спору, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та постановив стягнути з відповідача 20 000 грн витрат на правничу допомогу.

Твердження відповідача, що судом першої інстанції не надана оцінка переліку наданих послуг, які пов`язані із даною справою та кількість потрачених годин адвоката у підготовці по дані справі, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Норми ст. ст. 6, 237, 626, 627, 632, 903 Цивільного кодексу України, регулюють зокрема питання представництва, поняття та свободи договору, ціни договору тощо.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з умов договору про надання правничої допомоги №16/05 від 23.05.2025 вартість послуг (гонорар) за даним договором сторонами погоджена та визначена у договорі у вигляді фіксованої суми (гонорару) 20 000,00 грн.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №915/606/21.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Разом з тим, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що як зазначено вище у даній постанові, відповідачем клопотання про зменшення стягнення витрат на професійну правничу допомогу або заперечення щодо стягнення вказаних витрат до суду першої інстанції не подано.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц).

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 листопада 2023 року у справі №914/2355/21 дійшов висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проте, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та процесуальну бездіяльність відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції, враховуючи приписи частини 4 статті 126 та частини 5 статті 129 ГПК України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу та покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 04.07.2025 у справі №903/558/25 без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Борей залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 04.07.2025 у справі №903/558/25 без змін.

2. Справу №903/558/25 повернути Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.