ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 м. Дніпро Справа № 904/4263/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,

суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 у справі № 904/4263/24 (суддя Новікова Р.Г.), повний текст рішення складено 31.01.2025

за позовом: за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Тех-Сервіс» м. Кам`янське

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 498661,74 грн, пені в розмірі 27276,52 грн, 3% річних в розмірі 3147,29 грн, інфляційних втрат в розмірі 2991,97 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2024 року ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» звернулося до ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини» з вимогою про стягнення боргу в сумі 498661,74 грн. Позивач посилається на порушення договору № 61-ДСМ від 20.06.2024, де відповідач не виконав зобов`язання щодо поставки товару. За порушення строку поставки, позивач нарахував пеню у сумі 27276,52 грн, 3% річних у сумі 3147,29 грн та інфляційні втрати у сумі 2991,97 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 позовні вимоги ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» до ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини» про стягнення суми боргу в розмірі 498661,74 грн, пені в розмірі 27276,52 грн, 3% річних в розмірі 3147,29 грн, інфляційних втрат в розмірі 2991,97 грн задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини» на користь ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» суму боргу в розмірі 498661,74 грн, пеню в розмірі 16649,31 грн, 3% річних в розмірі 899,23 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 7743,15 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 10627,21 грн, 3% річних в розмірі 2248,06 грн, інфляційної складової в розмірі 2991,97 грн.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Основним аргументом апеляційної скарги є те, що правовідносини, на які посилається позивач, фактично не виникли, а отримані ним грошові кошти були перераховані помилково й не мають жодного зв`язку з Договором постачання № 61-ДСМ від 20.06.2024.

Скаржник наполягає на відсутності підстав для виникнення зобов`язань, оскільки відповідно до умов вищевказаного договору, поставка товару та здійснення оплати можливі виключно після погодження і підписання додаткових документів рахунків-фактур, угод або специфікацій, які є його невід`ємною частиною. Жодного з таких документів між сторонами укладено не було, а отже, не було й правових підстав для перерахування коштів. Відповідно, зазначені дії не можуть вважатися виконанням договору, а отже, не породжують зобов`язань.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції неправомірно прийняв як доказ рахунок-фактуру № СФ-0000134 від 25.06.2024, який, за твердженням відповідача, не містить жодних ознак його належності до справи: він не має реквізитів платника (позивача), не містить посилання на Договір № 61-ДСМ, і не оформлений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідач також заявляв клопотання про витребування оригіналу цього документа, однак суд його не задовольнив і не витребував відповідні матеріали з власної ініціативи, що є порушенням вимог ст. 91 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі неналежного та недопустимого доказу.

Оскільки відповідач не визнає факту порушення умов договору, застосування до нього штрафних санкцій також є безпідставним. Нарахування пені, штрафів та інших фінансових санкцій можливе лише за наявності дійсного зобов`язання та його порушення, чого в даному випадку не було.

Додатково скаржник наголошує на істотних процесуальних порушеннях з боку суду першої інстанції, а саме на недотриманні принципів змагальності та рівності сторін у процесі, а також на поверхневій оцінці наданих доказів. Суд не взяв до уваги обґрунтовані заперечення відповідача, не дослідив належним чином документи, надані позивачем, та не дотримався принципу справедливості, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та узагальнені доводи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини», позивач ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» заперечує доводи апелянта та просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 у справі № 904/4263/24 без змін.

Позивач вказує, що відповідно до умов Договору постачання № 61-ДСМ від 20.06.2024, сторони передбачили можливість оформлення правовідносин шляхом виставлення рахунків-фактур без необхідності укладення додаткових угод або специфікацій. Такий механізм є загальновживаним у господарській практиці та допускає укладення договору у спрощеній формі.

Рахунок-фактура № СФ-0000134 від 25.06.2024, на який посилається позивач, містить усі необхідні реквізити, зокрема чітку назву платника. Оплата цього рахунку з боку відповідача є юридично значущою дією, що свідчить про прийняття комерційної пропозиції, а отже про фактичне укладення договору. Саме таке трактування відповідає положенням Цивільного кодексу України щодо порядку укладення договорів.

Позивач також вказує на суперечливість і непослідовність доводів відповідача, який, з одного боку, заперечує сам факт оформлення спірного рахунку-фактури, а з іншого стверджує, що цей документ не був адресований саме ТОВ «Укр-Тех-Сервіс». Такі взаємовиключні твердження, на думку позивача, свідчать про відсутність чіткої позиції апелянта й мають бути оцінені критично.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач не вчинив жодних дій щодо повернення грошових коштів, які, як він стверджує, були перераховані помилково. Не було направлено жодного листа чи звернення до позивача, не здійснювалося повернення коштів, що свідчить про прийняття цих коштів як належних і суперечить заявленим у скарзі доводам. На думку позивача, така бездіяльність є проявом недобросовісної поведінки відповідача.

Позивач також посилається на принцип jura novit curia (суд знає закон), згідно з яким суд має право самостійно визначати юридичну природу правовідносин і застосовувати відповідні норми права незалежно від позиції сторін. Це стосується, зокрема, посилання апелянта на ст. 1212 ЦК України про безпідставне збагачення, навіть у разі її застосування, залишаються чинними норми щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

З огляду на це, правомірним є застосування положень ст. 625 ЦК України, яка передбачає нарахування 3% річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі у випадках, пов`язаних із поверненням безпідставно отриманих коштів. Ця позиція підтверджується сталою судовою практикою Верховного Суду України.

Також позивач вказує на відсутність належних і допустимих доказів з боку відповідача, які б підтверджували відсутність договірних правовідносин або помилковість оплати. З урахуванням принципу змагальності, саме на відповідача покладається тягар доведення тих обставин, на які він посилається, однак такий обов`язок виконаний не був.

4. Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, а також визначені відповідно до них правовідносини.

20.06.2024 між ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» (далі покупець) та ТОВ «Дніпровські сільгоспмашини» (далі постачальник) було укладено договір постачання № 61-ДСМ (далі Договір), який регулює порядок постачання товару окремими партіями, а також умови оплати та відповідальність сторін.

Згідно з пунктами 1.1. 1.3. Договору, постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями згідно з умовами, викладеними у рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною договору, якщо інше не передбачено додатковими угодами. Партією вважається товар, переданий за окремою видатковою накладною.

Ціни, асортимент, кількість товару та інші умови визначаються у рахунках-фактурах або додаткових угодах у письмовій формі (п. 1.3.).

Оплата здійснюється на умовах 100% передоплати відповідно до вартості, зазначеної в рахунку-фактурі, що згідно з п. 1.4. Договору не підлягає зміні після здійснення оплати.

Пунктами 2.1. 2.3. передбачено, що Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2024 з можливістю автоматичної пролонгації на наступний рік, якщо жодна зі сторін письмово не заявила про припинення дії договору.

У пунктах 3.1. 3.2. Договору закріплено, що постачальник зобов`язаний здійснювати відвантаження товару згідно з умовами рахунків-фактур, на умовах EXW (м. Дніпро) відповідно до Інкотермс 2010, протягом 10 банківських днів з моменту оплати. Покупець, відповідно до пунктів 3.4. 3.6. Договору, зобов`язаний здійснити повну оплату за кожну партію товару, а право власності переходить у момент підписання видаткових накладних.

Також п. 6.2. Договору передбачено, що документи, надіслані факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами та можуть використовуватись як докази у суді.

Згідно з п. 5.3. Договору, у разі затримки поставки товару постачальник повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору, 25.06.2024 позивачем було отримано рахунок-фактуру № СФ-0000134 на суму 498?661,74 грн, який містив усі необхідні реквізити, включаючи зазначення ТОВ «Укр-Тех-Сервіс» як платника та одержувача. У рахунку вказані товари: труби ДСТУ 8936 ДУ 20 2.5мм, 6м 1,250 т; арматура 14мм А500 С 3,270 т; труби профільні 40/40мм 2,0мм, 6м 2,325 т.

26.06.2024 позивач сплатив повну суму вартості рахунку згідно з платіжною інструкцією № 943, у якій зазначено призначення платежу оплата за рахунком № СФ-0000134 від 25.06.2024.

Проте товар у встановлений строк (до 09.07.2024, відповідно до п. 3.2. Договору) покупцю не був переданий, відвантаження не здійснено, видаткові накладні не підписані, а право власності на товар не перейшло.

У серпні 2024 року позивач направив претензію, вимагаючи повернення сплачених коштів у розмірі 498?661,74 грн, однак відповідач не відреагував ані поверненням коштів, ані будь-якими поясненнями.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що: рахунок-фактура №СФ-0000134 ним не оформлювався; рахунок не адресувався саме позивачу; домовленість щодо конкретної поставки (номенклатури, кількості, ціни) відсутня; перераховані кошти не мали відношення до договору № 61-ДСМ.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, іншого договору, який міг би обґрунтувати сплату коштів, між сторонами не укладалося, а відповідач не надав доказів, що кошти були отримані помилково або повернуті. Всі реквізити рахунку-фактури співпадають із тими, що зазначені у Договорі, а призначення платежу прямо вказує на оплату конкретного рахунку.

У результаті суд першої інстанції дійшов висновку, що оплата була здійснена на виконання умов Договору від 20.06.2024, а відсутність постачання товару у строк, передбачений пунктами 3.2., 3.4. Договору, є порушенням зобов`язань відповідача. Відповідно, позивач має право вимагати не лише повернення сплачених коштів, але й застосування санкцій, передбачених договором та ст. 625 ЦК України.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, посилаючись на ст. 664 ЦК України, встановив, що обов`язок продавця вважаться виконаним лише у разі надання товару покупцеві в належному місці та у встановлений договором строк, при чому товар має бути готовий до передачі і покупець має бути поінформований.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем цих зобов`язань.

З огляду на статті 610 та 611 ЦК України, невиконання або неналежне виконання зобов`язання тягне за собою правові наслідки, зокрема стягнення неустойки.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, у разі непередачі товару у встановлений строк продавцем, який отримав суму попередньої оплати, покупець має право вимагати повернення передоплати, що і було обґрунтовано судом для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що на адресу відповідача 26.08.2024 була направлена претензія позивача з вимогою повернути попередню оплату за Договором у розмірі 498?661,74 грн протягом 5 днів, що свідчить про відмову позивача від поставки товару та вимогу повернення коштів. З цього моменту зобов`язання відповідача з поставки товару припинилося, а виник обов`язок повернути кошти.

Суд визначив обґрунтований розмір пені за порушення строку поставки у сумі 16? 649,31 грн за період з 10.07.2024 по 25.08.2024, відмовивши у задоволенні позову щодо пені у розмірі 10?627,21 грн.

За порушення строку повернення попередньої оплати відповідачем нараховано 3% річних у сумі 899,23 грн за період 03.09.2024 24.09.2024, при цьому у задоволенні вимог на 2?248,06 грн відмовлено.

Позов про стягнення інфляційних втрат у сумі 2?991,97 грн суд відхилив, оскільки в цей період існував обов`язок поставити товар.

Колегія суддів ЦАГС вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, обґрунтовано визначив розмір стягнутих сум.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить переконливих доводів, які б свідчили про порушення норм права або істотні помилки в оцінці доказів.

Твердження апелянта про відсутність у нього правовідносин з позивачем та нібито помилкове отримання останнім коштів, колегія суддів відхиляє, з огляду на наявність Договору постачання та належність проведеної оплати саме за цим Договором.

Суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги рахунок-фактуру № СФ-0000134 від 25.06.2024 як допустимий доказ, оскільки надані копії містять необхідні реквізити, а відсутність оригіналу документа не є підставою для його виключення з доказової бази, що відповідає вимогам ст. 91 ГПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що між сторонами не існувало інших правовідносин, а тому оплата за товар відбувалась саме в рамках договору, з урахуванням рахунку-фактури відповідача.

Доводи апелянта про безпідставне нарахування пені та інших санкцій відхиляються, оскільки суд встановив факт порушення строків поставки та обґрунтовано застосував відповідні правові наслідки, передбачені договором та законом.

Твердження про порушення принципів змагальності та рівності сторін, а також про поверхневу оцінку доказів судом першої інстанції, колегія суддів також відхиляє, оскільки судом першої інстанції здійснено всебічний, об`єктивний та повний аналіз доказів, враховано всі аргументи сторін з дотриманням принципу справедливості, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, всі наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області ухвалене обґрунтовано та законно, на підставі всебічного дослідження обставин справи і належної оцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції фактів, не спростовують висновків суду та не містять правових підстав для зміни чи скасування рішення.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд вважає відсутніми підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, згідно з вимогами ст. 277 ГПК України. Апеляційна скарга не містить нових або обґрунтованих доводів, тому її слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області без змін.

7. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника по даній справі.

Керуючись ст. ст. 129, 275 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 у справі № 904/4263/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.09.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов