ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2025 р. Справа № 911/1540/24

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Посуд-Текстиль БЦ»

до Shenzhen L&K Housewares Limited

про стягнення 31 506, 84 доларів США

представники учасників справи не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.06.2024 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано сформовану 14.06.2024 в підсистемі «Електронний суд» позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Посуд-Текстиль БЦ» (далі ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» / позивач) до Shenzhen L&K Housewares Limited (далі відповідач) про стягнення 31 506, 84 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків з поставки оплаченого товару за контрактом № 1/3 від 20.01.2023.

Господарський суд Київської області ухвалою від 24.06.2024 залишив позовну заяву ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

05.07.2024 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» надіслало заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до змісту якої надало пояснення щодо виявлених судом недоліків разом з доказами на їх підтвердження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 12.07.2024 у справі № 911/1540/24, зокрема:

прийняв до розгляду позовну заяву ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» та відкрив провадження у справі № 911/1540/24 за правилами загального позовного провадження;

призначив підготовче засідання на 17.01.2025 о 10:00;

встановив учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій, таких як подання до суду відзиву, відповіді на відзив, заперечення, заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 ГПК України мають бути вирішені у підготовчому засіданні;

зобов`язав ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» у строк до 09.08.2024 подати до суду три екземпляри нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову: позовної заяви ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» № 1406/24-1 від 14.06.2024 з доданими до неї документами, ухвали Господарського суду Київської області від 12.07.2024 про відкриття провадження у справі № 911/1540/24, доручення про вручення документів та підтвердження про вручення документів;

постановив звернутися до Міністерства юстиції України для направлення до Центрального органу Китайської Народної Республіки Міністерства юстиції КНР судового доручення Господарського суду Київської області з відповідними нотаріально посвідченими документами для їх вручення відповідачу Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China);

зупинив провадження у справі № 911/1540/24 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Водночас, постановляючи означену ухвалу судом було враховано, що відповідачем у цьому спорі визначено юридичну особу, що є нерезидентом Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China). Інформація щодо наявності на території України представництва відповідача у справі відсутня.

В розрізі викладеного суд зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 3, ст. 365, 367 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Особливий порядок надання правової допомоги між Україною і Китайською Народною Республікою встановлено Договором про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах (підписаний у Пекіні 31.10.1992; ратифікований постановою Верховної Ради України № 2996-XII (2999-12) від 05.02.1993; набрав чинності 19.01.1994) (далі Договір між Україною і Китайською Народною Республікою), за умовами якого Договірні Сторони, з метою здійснення співробітництва в галузі правових відносин на основі поваги суверенітету і взаємності, вирішили надавати одна одній правову допомогу у цивільних та кримінальних справах.

Згідно приписів ч. 3 ст. 1, ст. 2, 7, 14 Договору між Україною і Китайською Народною Республікою, термін «цивільні справи», що вживається в цьому Договорі, містить також торговельні, господарські, шлюбно-сімейні і трудові справи.

Договірні Сторони будуть на взаємній основі вручати на прохання судові та позасудові документи, допитувати учасників справи, свідків та експертів, проводити експертизу та огляд на місці, а також виконувати інші процесуальні дії по збиранню доказів.

При зверненні з проханнями про надання правової допомоги з цивільних і кримінальних справ суди та інші компетентні установи договірних сторін зносяться між собою через свої центральні установи, якщо цим договором не встановлено інше.

До центральних установ відносяться: з боку України Міністерство юстиції України, Верховний Суд України і Генеральна прокуратура України; з боку Китайської Народної Республіки Міністерство юстиції КНР, Верховний Суд КНР і Верховна Народна прокуратура КНР.

При наданні правової допомоги кожна з договірних сторін користується державною мовою своєї країни з доданням завіреного перекладу всіх документів на державну мову іншої сторони або на англійську мову.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі № 911/1540/24 та зазначених вище правових норм, позивач 06.08.2024 подав через канцелярію Господарського суду Київської області нотаріально засвідчений переклад документів судового доручення на англійську мову.

19.08.2024 Господарський суд Київської області супровідним листом звернувся до Міністерства юстиції України з проханням про направлення до Центрального органу Китайської Народної Республіки Міністерства юстиції КНР судового доручення про вручення судових документів відповідачу у справі Shenzhen L&K Housewares Limited.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.01.2025 поновив провадження у справі № 911/1540/24.

Господарський суд Київської області ухвалою від 17.01.2025, постановленою за результатами підготовчого судового засідання, відклав підготовче засідання на 14.03.2025, оскільки станом на момент розгляду означеної справи у матеріалах відсутні відомості про вручення судових документів відповідачу, а також зупинив провадження у справі № 911/1540/24.

21.02.2025 Господарський суд Київської області звернувся до Міністерства юстиції України із листом, в якому просив надати інформацію щодо стану виконання судового доручення про вручення надісланих згідно листа Господарського суду Київської області № 911/1540/24 від 19.08.2024 (вх. № від 13.09.2024) документів відповідачу Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China).

11.03.2025 канцелярією суду зареєстровано копію листа Міністерства юстиції України, зі змісту якого випливає, що Міністерство юстиції звернулося 04.03.2025 до Міністерства юстиції КНР із запитом повідомити про результати виконання судового доручення про вручення судових документів відповідачу у справі № 911/1540/24.

Господарський суд Київської області ухвалою від 14.03.2025 поновив провадження у справі № 911/1540/24.

За результатами підготовчого судового засідання 14.03.2025 господарський суд постановив ухвалу, якою відклав підготовче засідання на 25.04.2025.

Господарський суд Київської області ухвалою від 25.04.2025, зокрема:

закрив підготовче провадження в справі № 910/1540/24;

призначив справу до судового розгляду по суті на 06.06.2025 о 10:00;

зобов`язав ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» подати до суду три екземпляри нотаріально засвідченого перекладу на англійську мову: доручення про вручення документів, підтвердження про вручення документів та копії ухвали Господарського суду Київської області від 25.04.2025 у справі № 911/1540/24;

постановив звернутися до Міністерства юстиції України для направлення до Центрального органу Китайської Народної Республіки Міністерства юстиції КНР судового доручення Господарського суду Київської області з відповідними нотаріально посвідченими документами для їх вручення відповідачу Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China);

зупинив провадження у справі № 911/1540/24 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України.

12.05.2025 позивач через канцелярію суду, на виконання вимог ухвали суду від 25.04.2025, подав нотаріально засвідчений переклад на англійську мову матеріали судового доручення, які Господарський суд Київської області супровідним листом від 14.05.2025 направив до Міністерства юстиції України з метою їх подальшого надсилання до Центрального органу Китайської Народної Республіки Міністерства юстиції КНР для відповідачу у справі Shenzhen L&K Housewares Limited.

Судові засідання у справі по суті неодноразово відкладалися, зокрема ухвалою суду від 06.06.2025 на 20.06.2025, ухвалою суду від 20.06.2025 на 25.07.2025.

У судовому засіданні 25.07.2025 представник позивача подав:

клопотання про долучення документів, згідно змісту якого просив суд приєднати до матеріалів справи додаткові докази;

клопотання про поновлення строку для подання позивачем додаткових доказів, обґрунтовуючи його обставинами неіснування станом на дату подання позовної заяви заявлених до долучення документів.

За результатами судового засідання 25.07.2025 Господарський суд Київської області постановив ухвалу, якою, зокрема:

задовольнив клопотання ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» про поновлення строку для подання позивачем додаткових доказів;

поновив ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» процесуальний строк для подання доказів та долучив клопотання про долучення документів разом з доданими до нього додатковими доказами до матеріалів справи;

відклав судове засідання та призначити розгляд справи по суті на 12.09.2025.

Суд зауважує, що ні у визначений ухвалою про відкриття провадження строк, ні станом на дату проведення судового засідання 12.09.2025 відповідач не подав відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України.

До того ж суд зазначає, що, попри відсутність у матеріалах цієї справи документів, складених у процесі виконання на території Китайської Народної Республіки доручення про вручення судових документів (зокрема, ухвали про відкриття провадження у справі № 911/1540/24, ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті), позивачем долучено лист Shenzhen L&K Housewares Limited з нотаріально засвідченим перекладом, у якому відповідач підтверджує отримання 09.04.2025 матеріалів позовної заяви.

В розрізі викладеного суд доходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цієї справи, оскільки останній підтвердив отримання позовної заяви, що підтверджується листом Shenzhen L&K Housewares Limited з нотаріально засвідченим перекладом.

У судовому засіданні 12.09.2025, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та підписав у цьому засіданні його вступну і резолютивну частини, водночас

УСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставини укладення 20.01.2023 між ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» як покупцем та Shenzhen L&K Housewares Limited як продавцем контракту № 1/3, за умовами п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує: посуд та інші товари для дому, названі далі «товар», найменування, кількість та загальна вартість якого визначаються у специфікаціях та / або рахунках-фактурах (інвойсах) до контракту.

Згідно із положеннями п. п. 1.2, 2.1, 2.2, 3.1, 3.3, 4.1-4.4, 4.6, 4.7, 10.1, 10.4, 10.5, 10.7 контракту кожна поставка конкретної партії товару замовляється покупцем на умовах розділу 4 контракту, та погоджується продавцем шляхом підтвердження замовлення покупця та виставлення рахунку-фактури (інвойсу). Також сторони можуть укласти окрему специфікацію на дану партію товару.

Ціни на товар встановлюються на умовах Інкотермс 2020 (Інкотермс 2020) згідно пункту 4.1 контракту. Сторони погодили, що ціни на товар встановлюються в доларах США і містять в собі вартість пакування, маркування, завантаження і закріплення на транспортному засобі.

Загальна сума цього контракту складається із загальної суми товарів поставлених відповідно до усіх підписаних рахунків-фактур (інвойсів) до контракту.

Товар, що постачається згідно цього контракту, оплачується покупцем шляхом банківського переказу грошей на рахунок продавця як передоплата або оплата після поставки товару наступним чином:

20 % від загальної суми рахунку-фактури (інвойсу) оплачується з моменту підписання покупцем рахунку-фактури (інвойсу);

80 % протягом 90 (дев`яноста) днів з дати коносаменту.

Інші умови оплати можуть бути передбачені в інвойсі або інвойсі-проформі.

У випадку, якщо продавець не поставить товар у строк, вказаний в пункті 4.4 контракту, оплачений покупцем шляхом здійснення попередньої оплати, та / або здійснить недопоставку товару, продавець зобов`язується повернути покупцю суму здійсненої попередньої оплати у строк, що не перевищує 5 календарних днів з моменту направлення продавцю вимоги покупця про повернення коштів.

Продавець постачає товар на умовах FOB (Ningbo) Incoterms 2020.

Покупець направляє продавцю замовлення на товар шляхом надсилання електронних повідомлень.

Продавець зобов`язується підтверджувати подане покупцем замовлення шляхом надсилання електронних повідомлень та оформлення специфікації та / або проформи-інвойсу, протягом 3 робочих днів з моменту отримання замовлення.

Відвантаження товару згідно цього контракту здійснюється не пізніше 180 календарних днів з моменту підтвердження замовлення покупця шляхом виставлення рахунок-фактури (інвойсу).

Продавець зобов`язується повідомити покупця про дату відвантаження шляхом надсилання електронних повідомлень за 10 календарних днів до дати відвантаження.

Якщо продавець не може відвантажити товар в указані строки, покупець і продавець узгоджують нові строки поставки товару за допомогою факсу або шляхом надсилання електронних повідомлень.

Поставка вважається завершеною коли товар фізично завантажено на транспортний засіб наданий покупцем.

При тлумаченні контракту мають силу правила Інкотермс 2020 Міжнародної торгової палати (ІСС), Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року та Конвенція ООН про використання електронних повідомлень в міжнародних договорах від 23.11.2005 року.

Будь-які зміни та доповнення до цього контракту являються невід`ємною його частиною та є чинними лише у випадку їх письмового оформлення і підтвердження підписами та печатками обох сторін.

Будь-які та усі документи, надіслані факсом, або скановані документи, надіслані електронним повідомленням (в тому числі контракт, додатки до контракту, специфікації, акти, та інші повідомлення, що стосуються даного контракту), що містять копії підписів уповноважених осіб обох сторін та копії відбиток печаток, мають юридичну силу. Рахунки-фактури (інвойси), надіслані продавцем покупцю за допомогою факсу або електронним повідомленням, що містять підпис уповноваженої особи продавця та відбиток печатки, мають юридичну силу.

Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2024 року.

Копія означеного контракту наявна в матеріалах справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.12.2023 ним було направлено відповідачу на погодження сформоване замовлення товару, яке в свою чергу відповідач підтвердив та 14.12.2023 на електронну адресу покупця направив рахунок-проформу № LK231214 від 14.12.2023 з такими умовами: обсяг замовлення 127,29 куб. м, термін доставки 15.03.2024, умови оплати банківський переказ, 20 % попередній внесок, 80 % від суми платежу протягом 90 днів з дати виставлення коносамента.

Водночас разом з рахунком від відповідача надійшов лист про зміну реквізитів банківського рахунку продавця, у зв`язку з чим 14.12.2023 між ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» та Shenzhen L&K Housewares Limited було укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 1/3 від 20.01.2023, якою внесено зміни в реквізити продавця, зокрема вказано таке: «Bank: INDUSTRIAL AND COMMERCIAL BANK OF CHINA, SHENZHEN BRANCH BANK ADD: North Block, Financial Center Shennan Roadeast, Shenzhen, China A/C № 900032482, SWIFT CODE: ICBKCNBJSZN або BANK: Commerzbank AG, ADDRESS: Sonnemannstrabe 20, 60314 Frankfurt am Main, IBAN: НОМЕР_1 , SWIFT: COBADEFF, ADDRESS: Sonnemannstrabe 5, 60314 Frankfurt am Main.

18.12.2023 покупець здійснив оплату за рахунком-проформою № LK231214 від 14.12.2023 у розмірі 14 506, 84 дол. США на реквізити, узгоджені сторонами в додатковій угоді № 1 від 14.12.2023 до контракту.

Також 11.01.2024 покупець здійснив оплату у розмірі 17 000, 00 дол. США на рахунок відповідача згідно з рахунком-проформою № INV-LK230223-1/3 від 26.10.2023. Водночас, як зазначає позивач, оплату було проведено на реквізити, визначені у додатковій угоді № 2 від 10.01.2024, укладеній між ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ» та Shenzhen L&K Housewares Limited.

Позивач зазначає, що 16.01.2024 на його електронну адресу надійшов лист від продавця, в якому останній повідомив про необхідність здійснення додаткових оплат за рахунком-проформою № НОМЕР_2 , що, в свою чергу, насторожило покупця, оскільки суперечило комерційним умовам, викладеним в контракті.

Позивач звернувся до відповідача з проханням пояснити, з чим пов`язана зміна умов оплати, та повідомив про відсутність можливості у такі короткі строки здійснити повторну оплату, на що, як зазначає позивач, відповідач повідомив, що не надсилав покупцю жодних додаткових угод чи листів про зміну реквізитів, а листом від 23.01.2024 додатково повідомив, що не відкривав жодних інших банківських рахунків та послався на намір провести розслідування щодо шахрайських дій.

03.06.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з проханням надати інформацію, чи буде здійснена поставка товару за платежем від 18.12.2023 у сумі 14 506, 84 дол. США згідно з рахунком-проформою № LK231214 від 14.12.2023, а також за платежем від 11.01.2024 у сумі 17 000, 00 дол. США згідно з рахунком-проформою № INV-LK230223-1/3 від 26.10.2023, оскільки, відповідно до умов п. 4.4 контракту, відвантаження товару має бути здійснене не пізніше 180 календарних днів з моменту підтвердження замовлення покупця шляхом виставлення рахунка-фактури (інвойсу).

Однак, як зазначає позивач, поставка товару не відбулася, а кошти передоплати відповідачем не повернуто, що свідчить про невиконання ним зобов`язань за укладеним контрактом та стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема, і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначаються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Положення ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» унормовують, що спори, які виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

В контексті викладених норм, згідно п. 8.2 контракту в редакції додаткової угоди № 01/01/23 від 21.01.2023, сторони домовилися, що в разі судового розгляду спорів, спір буде розглядатися за юрисдикцією законодавства України, з урахуванням правил підсудності визначеними діючим законодавством України, а саме в Господарському суді Київської області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Приписами п. 8.1 контракту в редакції додаткової угоди № 01/01/23 від 21.01.2023 визначено, що всі спори та розбіжності, які виникають між сторонами вирішуються переговорами або у судовому порядку за законодавством України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується матеріальне право України, з урахуванням норм міжнародних договорів, які є складовою частиною національного законодавства.

Отже згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що укладений між сторонами контракт № 1/3, який за своєю природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання Глави 58 ЦК України, відповідно до принципу правомірності правочину, встановленого ст. 204 цього Кодексу, є належною підставою у розумінні ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, а відтак породжує для кожної зі сторін зобов`язання, що підлягають виконанню в порядку та на умовах, визначених контрактом, відповідно до принципу свободи договору та вимог добросовісності, розумності і справедливості.

Так приписами ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 662, ст. 663, ч. 2 ст. 693 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як випливає з матеріалів справи, позивач на виконання умов контракту перерахував на користь відповідача, згідно із надісланими останнім рахунками-проформами № LK231214 від 14.12.2023 та № INV-LK230223-1/3 від 26.10.2023, грошові кошти у загальному розмірі 31 506, 84 дол. США, а саме:

14 506, 84 дол. США згідно рахунку-проформи № LK231214 від 14.12.2023, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах № 12 від 18.12.2023;

17 000, 00 дол. США згідно рахунку-проформи № INV-LK230223-1/3 від 26.10.2023, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах № 14 від 11.01.2024.

Як вказує позивач, відповідачем, у межах 180 діб, не поставлено товар у повному обсязі. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Доказів повернення сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 31 506, 84 дол. США покупцю, на момент вирішення спору по суті, суду також не надано.

Приписами ст. 2, 13 ГПК України закріплено принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 73, 74, 86 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати, що:

надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;

судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування;

достовірність це властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна правильність наведених відомостей, які сприймає людина; відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі;

обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення;

передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошено, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі № 924/266/18.

У викладеному контексті, за результатами оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт непоставки попередньо оплаченого товару.

Зокрема суд зауважує, що між сторонами фактично були підписані та оформлені відповідно до умов контракту додаткові угоди № 1 від 14.12.2023 та № 2 від 10.01.2024, якими змінено реквізити продавця. На підставі зазначених угод покупець здійснив оплати за виставленими рахунками-проформами на загальну суму 31 506, 84 дол. США.

Водночас, отриманий позивачем 23.01.2024 лист від Shenzhen L&K Housewares Limited, в якому останній заперечує факт зміни банківських рахунків та факт підписання додаткових угод, свідчить про суперечливість його позиції, оскільки матеріалами справи підтверджується саме підписання вказаних угод та проведення платежів за ними.

Отже позиція продавця, про яку повідомив позивач, щодо того, що Shenzhen L&K Housewares Limited не змінювало свої банківські реквізити та не підписувало додаткових угод, є сумнівною та спростовується наявними в справі доказами. Водночас покупець, діючи добросовісно, виконав свої зобов`язання з попередньої оплати товару, однак товар йому поставлено не було.

При цьому, ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи що факт здійснення позивачем попередньої оплати товару та факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару або повернення спірної суми підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 31 506, 84 дол. США.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ГПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2024 року в розмірі 3 028, 00 гривень.

З огляду наведених норм закону та встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок судового збору, за подання у 2024 році до господарського суду позовної заяви в електронній формі майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3 028, 00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 059 800, 00 грн із застосовуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Зі змісту поданої в цій справі позовної заяви випливає, що означений позов має майновий характер і стосується стягнення заборгованості в розмірі 31 506, 84 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Отже, за подання через підсистему «Електронний суд» цієї позовної заяви, необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 15 384, 46 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути з Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Посуд-Текстиль БЦ» (вул. Ярослава Мудрого, буд. 4, м. Біла Церква, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09100, ідентифікаційний код 43552674) 31 506 (тридцять одну тисячу п`ятсот шість) доларів США 84 центи заборгованості.

3. Стягнути з Shenzhen L&K Housewares Limited (Room 306, East of Building 2, Hengtong Industry Zone, Longgаng District, Shenzhen, China) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Посуд-Текстиль БЦ» (вул. Ярослава Мудрого, буд. 4, м. Біла Церква, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09100, ідентифікаційний код 43552674) 15 384 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн 46 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано: 18.09.2025.

Суддя П.В.Горбасенко