ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 вересня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/481/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О. розглянув заяву, сформовану в системі "Електронний суд" 06.08.2025 (вх.№546 від 07.08.2025)

заявника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач", 46016, м. Тернопіль, проспект Злуки, буд 2 В;

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "МАММОН", 46003, м. Тернопіль, вул. полковника Д. Нечая, 25

про видачу судового наказу

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою (вх.№546 від 07.08.2025) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАММОН" 57667,26 грн заборгованості.

Заяву обґрунтовано, неналежним виконанням боржником грошових зобов`язань згідно умов укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом підписання заяви-приєднання комерційної пропозиції "Універсальна А".

За подання заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" сплачено судовий збір в сумі 242,24 грн (платіжна інструкція №145 від 04.08.2025).

11.08.2025 Господарським судом Тернопільської області видано судовий наказ та направлено його боржнику до його електронного кабінету.

Разом з тим, як встановлено судом ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2025 у справі №921/371/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон", вул. Полковника Д. Нечая, 25, м. Тернопіль, 46003, , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника та розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Півторака В.М.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1, 6 ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного). Господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Положеннями п.8 ч.1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Водночас ч.2 ст.41 ГПК України визначено, що при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Приписами ч.1 ст.147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.1 ст.148 ГПК України).

Пунктом 7 частини 1 статті 155 ГПК України визначено, що у судовому наказі зазначається повідомлення про те, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Із змісту наведених правових норм слідує, що однією з ключових підстав для наказного провадження та видачі судового наказу є відсутність зі сторони суду перевірки обґрунтованості заявлених грошових вимог до боржника по суті.

Натомість під час розгляду кредиторських вимог, заявлених у справі про банкрутство, суд з`ясовує правову природу таких вимог, надає правову оцінку доказам, поданим кредитором на підтвердження його грошових вимог до боржника, перевіряє дійсність заявлених вимог та з огляду на встановлене робить вмотивований висновок про наявність чи відсутність підстав для їх визнання. Те ж саме стосується розгляду спорів в межах справи про банкрутство.

21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який введений в дію 21.10.2019 (далі КУзПБ)

Відповідно до ч.1 ст.7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України (ч.2 ст.7 КУзПБ).

Згідно із ч.3 ст.7 КУзПБ, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

У даному контексті суд зазначає, що у зв`язку із набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства, була змінена як юрисдикція, так і територіальна підсудність відповідних спорів, стороною в яких є боржник. Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, з метою судового контролю у межах цього провадження. Тобто спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, що, у свою чергу, узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів, стороною в яких є боржник, у межах справи про банкрутство. Принцип концентрації спорів у межах справи про банкрутство може бути витлумачений як такий, що передбачає розгляд у межах справи про банкрутство всіх майнових та пов`язаних з ними немайнових спорів, що суттєвим чином впливають на структуру кредиторів, суму кредиторських вимог, підстави їх виникнення, зміни, припинення, склад майнових активів боржника.

Водночас суд наголошує, що вказана стаття оперує поняттям боржник саме в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, згідно з абз.4 ч.1 ст.1 КУзПБ, боржник це юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку про те, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16, постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19, від 13.04.2023 у справі №910/21981/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №908/129/22 (908/1333/22) зазначено, що нормами КУзПБ та ГПК України визначено підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника як сторони у такому спорі в межах справи про банкрутство. У такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи у спорах, однією із сторін яких є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство. Таке урегулювання процедури розгляду спорів у справах, однією із сторін у яких є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Водночас за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі №922/928/17, від 06.04.2018 у справі №925/1874/13, від 15.01.2019 у справі №910/3860/18, а також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.08.2023 у справі №640/26320/20.

Як зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2025 у справі №921/371/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон".

Таким чином, із огляду на те, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, ТОВ останнє перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне передати справу №921/481/25 до Господарського суду Тернопільської області для розгляду в рамках справи №921/371/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон".

Керуючись ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Передати справу №921/481/22 за заявою (вх.№546 від 07.08.2025) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАММОН" 57667,26 грн заборгованості для подальшого розгляду Господарським судом Тернопільської області в межах справи №921/371/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон".

Ухвала набирає чинності в порядку встановленому ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну текст ухвали складено 19.09.2025.

Суддя Ю.О. Чопко