РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2025Справа № 910/5713/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А. розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу №910/5713/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогран»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво»

про стягнення 4612123,72 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Литвиненко С.С., Константін А.В.;

від відповідача: Сікорський Т.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогран» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» (далі - відповідач) про стягнення 4612123,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс», не розрахувався за отримані послуги. У той же час, на підставі договору про відступлення права вимоги №1 від 15.01.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогран» (новий кредитор), позивач набув право вимоги належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути основний борг у розмірі 1600000,00 грн, пеню у розмірі 1790429,58 грн, інфляційні втрати у розмірі 839267,91 грн та 3% річних у розмірі 182426,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5713/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 09.07.2024.

19.06.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив та вказав, що позивач не набув право вимоги до відповідача у спірних правовідносинах, оскільки договір про відступлення права вимоги передбачає уступку прав за договором, строк дії якого закінчився 30.03.2020, в той же час вимога у даній справі базується на окремому акті виконання робіт за червень 2020 року, який, за висновками суду апеляційної інстанції у справі №910/3456/22, є окремим правочином. Також, відповідач наголосив, що спірні правовідносини вже були предметом розгляду суду і з цього приводу є рішення суду, яке набрало законної сили, яким відмовлено у стягненні коштів з відповідача за актом за червень 2020 року та зауважив, що прямі відносини контролю та підконтрольність між компанією Олімпікс, як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, можуть свідчити про те, що подання позову у даній справі спрямоване на спробу перегляду судового рішення по цим правовідносинам у спосіб, який не передбачений законом та, на думку відповідача, є зловживанням правом з боку позивача.

У судовому засіданні 09.07.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, встановлення учасникам справи строку на подачу заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання у справі на 13.08.2024.

05.08.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогран» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд здійснювати подальший розгляд справи за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 2718218,73 грн, що складається з основного боргу у розмірі 1600000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 839267,91 грн, 3% річних у розмірі 182426,23 грн та пені у розмірі 96524,59 грн.

Також, 05.08.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогран» надійшла заява про надання доказів у справі, у якій позивач просив долучити до матеріалів справи докази на підтвердження факту доставлення та забору екскаватора з місця виконання робіт на користь ТОВ «Віннер Будівництво».

12.08.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач наголосив, що згідно правових висновків Верховного Суду повторний розгляд справи, вже вирішеної судом, на тій підставі, що позивач відступив право вимоги, про примусове задоволення якої він просив суд, за позовом особи, якій право вимоги відступлене чи то самим позивачем, чи то шляхом вчинення ланцюгу відступлень прав вимоги, є неприпустимим. Крім того, відповідач заперечив проти поданих позивачем доказів у підтвердження факту доставлення та забору екскаватора з місця виконання робіт, оскільки означені докази на переконання відповідача містять суперечливі відомості.

Судове засідання, призначене на 13.08.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 призначено судове засідання у справі на 19.09.2024.

У судовому засіданні 19.09.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог та відкладення підготовчого засідання у справі на 15.10.2024.

За приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Приписами частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України визначено коло прав учасників справи, відповідно до якої учасники мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

З аналізу приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Частиною 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги частини 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

11.10.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач надав пояснення щодо порядку відповідальної особи за роботу механізмів на об`єкті та хто мав підписувати рапорти на підтвердження фактів роботи на об`єкті та залучених механізмів.

Підготовче засідання, призначене на 15.10.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 призначено підготовче засідання у справі на 12.11.2024.

У судовому засіданні 12.11.2024, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 06.02.2025.

У судовому засіданні 06.02.2025 представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити; представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 06.02.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого у порядку та умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації машин і механізмів для виконання будівельних робіт, (далі по тексту «техніка»), а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору послуги надаються Технікою на будівельному майданчику замовника, «Нове будівництво (будівельний, майданчик) Сиваської вітрової станції 250 МВт, розташоване в Чаплинській та Присиваській ОТГ Херсонської області, Україна» (далі по тексту - об`єкт).

Згідно пункту 1.3 договору, перелік техніки, за допомогою якої надаються послуги, яка є предметом цього договору: Екскаватор KOMATSU 450; Асфальтоукладчик. Вартість послуг, роботи техніки включає вартість роботи екіпажів, обслуговування техніки, ремонту, охорони, вартість паливних матеріалів, вартість мастильних матеріалів, що будуть використовуватись в процесі роботи.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що послуги щодо експлуатації техніки надаються виконавцеві за заявкою замовника, яка направляється у письмовому вигляді (факсом) або усно. В заявці зазначається дата початку робіт, термін роботи, а також інші умови, які конкретизують (ускладнюють) процес експлуатації (в разі їх наявності).

Час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками сторін (час початку та час закінчення надання послуги) в змінному рапорті виконавця та/або талоні замовника, або інших документах підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 2.2 договору).

За умовами пункту 2.5 договору по закінченню місяця, в якому було надано послуги техніки, сторонами складається акт наданих послуг.

Відповідно до пункту 2.6 договору виконавець зобов`язується після надання послуг протягом трьох робочих днів звітного місяця, в якому надавалися послуги, надати замовнику для підписання акт у двох примірниках, або інші підтверджуючи надання послуг документи. Одночасно із актом та/або талоном виконавець передає замовнику оригінали рахунку-фактури, рапорти про роботу машин/будівельних механізмів, податкові накладні, які виписані в момент виникнення податкових зобов`язань у відповідності з чинним законодавством України.

Згідно пункту 2.7 договору замовник зобов`язується не пізніше двох робочих днів з моменту отримання акту та/або талону замовника, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо), підписати їх та надати виконавцю його примірник або надати обґрунтовану відмову у їх підписанні, в протилежному випадку або у випадку необґрунтованості відмови у підписанні акту, талону замовника, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо), акт, талон замовника, або інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) вважається підписаним сторонами, а послуги наданими належної якості та в повному об`ємі.

Роботи за цим договором виконуються до 30 січня 2020 р. включно (пункт 2.8 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що фактична ціна за одиницю послуг визначається згідно протоколу погодження вартості послуг, що додається до договору (додаток № 1). Вартість послуг виконавця за цим договором вказується в рахунках та актах наданих послуг. Оплата праці персоналу, що обслуговує техніку входить до ціни послуги.

Умовами пункту 3.2 договору встановлено, що обсяг наданих виконавцем послуг становить обсяг всіх послуг, що фактично надані за умовами цього договору, і визначається відповідно до актів наданих послуг. Сума договору складається з суми вартості актів наданих послуг протягом дії цього договору.

Остаточний розрахунок оплати за надані послуги проводиться замовником на підставі виставлених рахунків виконавця шляхом перерахування 100% грошових коштів на зазначений в договорі рахунок виконавця протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту підписання сторонами актів прийому-передачі наданих послуг та/або талону замовника, інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.7 договору підтвердженням виконання робіт є акт виконавця, належним чином складений та підписаний уповноваженою особою замовника, що здійснює контроль за проведенням робіт або акт прийому-передачі наданих послуг, інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо).

Згідно пункту 6.1 договору у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що у разі прострочення сплати послуг виконавця більш ніж 10 (десять) календарних днів, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ) від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не може перевищувати 3% від ціни договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30 березня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Цей договір не підлягає пролонгації чи поновленню (пункт 9.1 договору).

Додатком №1 до договору сторонами було підписано протокол погодження вартості послуг (далі - протокол погодження, додаток №1), за умовами пункту 1 якого виконавець та замовник дійшли згоди щодо розміру вартості послуг: 1) екскаватор KOMATSU 450 - загальна вартість за 1 год, з ПДВ - 2000,00 грн; 2) Асфальтоукладчик - загальна вартість за 1 год, з ПДВ - 3750,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2020 року сторонами було підписано акт виконання робіт за червень 2020 року, за умовами якого виконавцем було виконано наступні роботи: робота екскаватора KOMATSU 450, кількістю 800 годин, загальною вартістю 1600000,00 грн з ПДВ.

Втім, відповідач за вказані послуги не розрахувався, що і стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про стягнення 3200000,00 грн, в тому числі за спірним актом виконання робіт за червень 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» борг у розмірі 3200000,00 грн та судовий збір у розмірі 48000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №910/3456/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 скасовано і прийнято нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про стягнення 3200000,00 грн відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 72000,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2023 у справі №910/3456/22 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 зі справи № 910/3456/22.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/3456/22 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 зі справи № 910/3456/22.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.10.2023 у справі №910/3456/22 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» про визнання поважними причин та поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 910/3456/22. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 910/3456/22.

15.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автогран», як новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги №1 (далі - договір відступлення), за умовами пункту 1.1 якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає всі права вимоги, що належить первісному кредиторові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» (ідентифікаційний код юридичної особи: 24922498), надалі іменований - боржник, які виникли, на підставі договору № 15/10/19, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Олімпікс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» 15 жовтня 2019 року та актів приймання виконаних робіт.

Відповідно до пункту 1.2 договору за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за борговими зобов`язаннями, що виникли з підстав, визначених у пункті 1.1 договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що первісний кредитор зобов`язаний: відступити новому кредитору право вимоги згідно з умов цього договору; первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно пункту 2.2 договору обов`язок нового кредитора: з моменту підписання цього договору до нового кредитора переходить право вимоги від боржника виконання ним свої зобов`язань, а також сплати штрафних санкцій, втрат від інфляції, 3% річних та інших платежів; висувати вимоги про погашення боргу боржником; звернутись до суду із позовом про стягнення належних з боржника сум; інші похідні права та обов`язки.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 5.1 договору).

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема правонаступництва.

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

При цьому, за умовами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогран» набуло статусу належного кредитора та має право вимагати належного виконання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів № 15/10/19 від 15.10.2019, зокрема, в частині здійснення повного розрахунку за отримані послуги.

Звертаючись з даним позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогран», як новий кредитор, наголошує на невиконанні відповідачем своїх зобов`язання за договором про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 в частині несплати вартості отриманих послуг за актом виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020, у загальному розмірі 1600000,00 грн.

У свою чергу відповідач проти позову заперечив, з підстав того, що позивач не набув право вимоги до відповідача у спірних правовідносинах, оскільки договір про відступлення права вимоги передбачає уступку прав за договором, строк дії якого закінчився 30.03.2020, в той же час, вимога у даній справі базується на окремому акті виконання робіт за червень 2020 року, який, за висновками суду апеляційної інстанції у справі №910/3456/22, є окремим правочином. Крім того, спірні правовідносини вже були предметом розгляду суду і з цього приводу є рішення суду, яке набрало законної сили та яким відмовлено у стягненні коштів з відповідача за актом червня 2020 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Зі змісту договору про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 вбачається, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відтак, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 в частині несплати вартості отриманих послуг за актом виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020, у загальному розмірі 1600000,00 грн.

Втім, як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс», як первісний кредитор, зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про стягнення 3200000,00 грн, в тому числі за спірним актом виконання робіт за червень 2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» борг у розмірі 3200000,00 грн та судовий збір у розмірі 48000,00 грн.

У той же час, постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №910/3456/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 скасовано і прийнято нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про стягнення 3200000,00 грн відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 72000,00 грн.

Відповідно до статті 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

При цьому, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалами від 28.03.2023 та від 18.07.2023 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 зі справи № 910/3456/22, а ухвалою від 02.10.2023 у справі №910/3456/22 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» про визнання поважними причин та поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 910/3456/22. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 910/3456/22.

Отже, враховуючи встановлені обставини та зміст положень статті 284 Господарського процесуального кодексу України, постанова Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №910/3456/22 є остаточною.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №920/291/21, від 30.08.2022 у справі №904/1427/21 та від 24.05.2018 у справі №922/2391/16.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України" та від 28.11.1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 зробила висновок, що преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №910/3456/22 вбачається, що судом апеляційної інстанції було встановлено, що між сторонами на підставі актів приймання послуг за червень 2020 року та за листопад 2020 року, в яких вказано: найменування послуг - робота екскаватора KOMATSU 450, кількість годин - 800, вартість роботи години - 2000,00 грн., вартість з ПДВ - 1600000,00 грн виникли правовідносини за договором надання послуг, укладеного у спрощений спосіб, а відтак для вирішення справи про наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними актами на надання послуг, мають значення лише вказані акти на надання послуг за червень, листопад 2020 року, відомості, що в них вказані, дані щодо надання чи ненадання послуг, у разі надання - їх кількість (об`єм), а не інші акти на надання послуг представлені позивачем, або ж договір про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів, якій припинив свою дію 30.03.2020 без права його пролонгації.

Як зазначив апеляційний господарський суд, у спірний період - червень та листопад 2020 року між сторонами був відсутній договір на надання послуг, фактично на підтвердження наявності правовідносин між сторонами, що склались у спрощений спосіб позивачем представлено акти на надання послуг, тому дослідженню підлягають саме вказані акти на предмет об`єму наданих за ними послуг, достовірності інформації, викладеної в цих актах.

За результатами оцінки доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незважаючи на підписання сторонами актів на виконання послуг за червень та листопад 2020 року, викладена в них інформація щодо кількості годин роботи екскаватора у кожному місяці перевищує загальну кількість годин у самому місяці, тобто є недостовірною, а матеріали справи не містять жодних заяв, листів, замовлень, тощо відповідача, адресованих позивачу на замовлення послуг з роботи екскаватора, в яких би було зазначено фактичне замовлення вказаної техніки, період, години роботи такої техніки, місце експлуатації екскаватора, а містять, як вказувалось вище, лише акти на надання послуг за червень та листопад 2020 року, з яких неможливо з наведених вище підстав встановити кількість, об`єм, часи роботи екскаватора.

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 про те, що сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивачем, всупереч статей 73, 74, 76, 78 ГПК України не доведено кількість наданих послуг, що унеможливлює зробити однозначний висновок про правомірність (точність) заявленого до стягнення з відповідача розміру заборгованості.

Отже, судом апеляційної інстанції у справі №910/3456/22 було встановлено, що спірний акт на виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020 був підписаний сторонами поза межами договору про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 року, що свідчить про укладення сторонами інакшого договору про надання послуг у спрощений спосіб на підставі приписів 181, 184 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, апеляційним господарським судом було встановлено, що сам лише факт складання та підписання сторонами спірних актів, зокрема і акту на виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020 не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції відображені у актах відомості є суперечливими та недостовірними, що у свою чергу не може свідчити про виникнення між суб`єктами господарювання підприємницьких відносин та надання відповідної послуги, зворотного під час розгляду справи №910/3456/22 судом не встановлено і позивачем (ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс») не доведено.

Пунктом 1.1 договору відступлення визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс», як первісний кредитор, передає Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогран», як новому кредиторові, а новий кредитор приймає всі права вимоги, що належить первісному кредиторові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» (ідентифікаційний код юридичної особи: 24922498), надалі іменований - боржник, які виникли, на підставі договору №15/10/19, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Олімпікс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Будівництво» 15 жовтня 2019 року та актів приймання виконаних робіт.

З предмету договору відступлення вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогран» право вимоги за договором про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів №15/10/19 від 15.10.2019 та актами приймання виконаних робіт.

Заявлений у даній справі позов в основі своїй ґрунтується на вимозі про стягнення з відповідача заборгованості за актом на виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020, який, як встановлено судом апеляційної інстанції в межах справи №910/3456/22, не є актом укладеним за наслідком виконання договору №15/10/19 від 15.10.2019, а є самостійним правочином укладеним між первісним кредитором та відповідачем у спрощений спосіб, отже умови пункту 1.1 договору відступлення прав вимоги за договором №15/10/19 від 15.10.2019 не поширюються на спірний у даній справі акт від 30.06.2020 за червень 2020.

У той же час, судом враховано, що первісним кредитором уже реалізовувалося право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за актом на виконання робіт від 30.06.2020 за червень 2020 у справі №910/3456/22, що свідчить про дослідження судом питання пов`язаного зі встановленням обґрунтованості заявленої вимоги.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд за наслідками розгляду справи №910/3456/22 дійшов висновку про необґрунтованість вимоги первісного кредитора про стягнення з відповідача коштів, в тому числі за актом від 30.06.2020 за червень 2020, суд дійшов висновку, що вимога в частині стягнення коштів по спірному у даній справі акту до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» є реалізованою, тобто такою, що вичерпала свою дію, з огляду на її вирішення по суті в судовому порядку.

З огляду на наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогран» до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Будівництво» про стягнення коштів відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2025.

СуддяТ.В. Васильченко