ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" вересня 2025 р. м. Київ Справа №911/2990/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Партнерс» (03151, м.Київ, вул.Ушинського, 40)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» (08205, Київська обл., м.Ірпінь, вул.Шевченка, 2-а)

про стягнення 2559665,39 грн

Суддя: Третьякова О.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго Партнерс» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» (далі відповідач) 2559665,39 грн заборгованості за договором постачання електричної енергії споживачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем в якості постачальника та відповідачем в якості споживача був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2021 №ЕНП-12/21-КС, надалі договір поставки, за яким позивач поставив відповідачу електричну енергію. Позивач зазначає, що відповідач вартість поставленої електричної енергії оплатив не повністю, основний борг відповідача за розрахункові періоди грудень 2021 лютий 2022 становить 1397349,30 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 1397349,30 грн основного боргу, а також 223035,37 грн пені, 151261,10 грн 3% річних та 788019,62 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, що сукупно становить 2559665,39 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем до Господарського суду Київської області подана заява про забезпечення позову від 19.09.2025 (вх.№ 71/25 від 22.09.2025), надалі заява про забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на всіх банківських рахунках відповідача, у межах ціни позову в розмірі 2559665,39 грн.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач у заяві про забезпечення позову обґрунтовує тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання грошових зобов`язань за договором поставки, вказана протиправна бездіяльність відповідача має системний характер, наявність ланцюга протиправних діянь зі сторони відповідача вказує на формування відповідачем тенденції щодо ухилення від виконання зобов`язань за укладеними договорами. Також позивач зазначає, що розмір статутного капіталу відповідача становить 1,1 млн грн, що є меншим ціни позову у справі, у відповідача відсутнє нерухоме майно, а директор та бенефіціарний власник відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території, що унеможливлює виконання рішення про притягнення до відповідальності директора та бенефіціарного власника.

Розглянувши зазначену заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Отже, забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення відповідачем без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС ВС від 06.12.2023 №917/805/23).

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність односторонньої відмови відповідача від виконання договору поставки та системний характер протиправної бездіяльності відповідача, суд зауважує, що вказані доводи позивача про протиправність поведінки відповідача можуть бути оцінені та розглянуті лише при вирішенні судом справи по суті, та не можуть бути підставою для забезпечення позову відповідно до частини 2 ст.136 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи позивача про те, що розмір статутного капіталу відповідача становить лише 1,1 млн грн, що є меншим ціни позову у справі, також не вказують на наявність підстав для забезпечення позову. Так, розмір статутного капіталу юридичної особи, на який посилається позивач у заяві про забезпечення позову, не свідчить про фінансовий стан відповідача, а відображає лише розмір внеску засновника (засновників, учасників) юридичної особи (відповідача), тобто інформація про розмір статутного капіталу може бути актуальною для цілей визначення фінансового стану у новостворених юридичних осіб. Після початку здійснення юридичною особою своєї господарської діяльності розмір статутного капіталу не є актуальним та релевантним для визначення фінансового стану такою юридичної особи. Тому доводи позивача в цій частині є хибними.

Посилання позивача на відсутність у відповідача нерухомого майна само по собі також не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи позивача про те, що директор та бенефіціарний власник відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території, що унеможливлює виконання рішення про притягнення до відповідальності такого директора та бенефіціарного власника, не можуть бути прийняті до уваги судом у цій справі, оскільки не стосуються позовних вимог позивача до відповідача у цій справі. Суд зауважує, що предметом позовних вимог у цій справі не є притягнення до відповідальності директора чи бенефіціарного власника відповідача, директор чи бенефіціарний власник у цій справі не є відповідачем.

Отже, позивачем у межах поданої ним заяви про забезпечення позову не доведено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову, а тому у задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 2, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго Партнерс» у задоволенні заяви від 19.09.2025 (вх.№ 71/25 від 22.09.2025) про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО».

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення до Північного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Третьякова