ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13855/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:

позивача - Мельніченко Т. С.,

відповідача - Клименко Г. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Пукаса А. Ю.

від 20.03.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гаврилюк О. М., Руденко М. А., Сулім В. В.

від 29.05.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергопром-3"

про стягнення 5 642 182,38 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергопром-3" про стягнення 4 999 853,00 грн авансу, 418 291,51 грн інфляційних втрат та 224 037,87 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ним у зв`язку із неотриманням права користування земельною ділянкою повідомлено відповідача листом № 24-02/1 від 24.02.2023 про розірвання договору від 03.11.2022 про виконання проектних робіт № 03-11/1 з 10.03.2023. Оскільки вихідні дані у повному обсязі не були надані, право користування земельною ділянкою не оформлювалось у відповідача взагалі не було права починати виконання робіт за договором. Відтак, на думку позивача є всі підстави для повернення сплаченої ним суми авансу у розмірі 4 999 853,00 грн, оскільки роботи відповідачем на таку суму не виконано, а відповідні докази їх прийняття позивачем у порядку, визначеному пунктом 6.6 договору - відсутні. Крім того, оскільки суму авансу в добровільному порядку відповідачем не повернуто, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3 % річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

03.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого, позивач, за договором замовник, доручив і зобов`язався прийняти та оплатити, а відповідач, за договором виконавець, взяв на себе зобов`язання згідно із умовами цього договору та за завданням позивача виконати роботи з Розробки проектно-кошторисної документації (стадія «Проект»): «Нове будівництво ТЕЦ на деревній трісці, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 14Б».

Відповідно до розділу договору «Терміни, що використовуються в договорі» Проектно-кошторисна документація/ПКД сукупність необхідних документальних матеріалів (текстових та графічних) стадії «П» щодо виконання робіт на Об`єкті будівництва, що обґрунтовують проектно-дослідницькі рішення, визначають обсяги робіт, потреби в устаткуванні, будівельних конструкціях, матеріальних і інших ресурсах, робочі креслення, інші документи, що затверджуються у встановленому порядку (до проходження експертизи) (далі - ПКД).

Вихідні дані вичерпний перелік інформації, визначений завданням на проектування, необхідний для розробки відповідачем ПКД, що надається позивачем відповідачу, якщо інше не вказано у договорі.

Згідно із пунктом 1.3 договору ПКД розробляється до проходження державної експертизи та передається позивачу на підставі накладної про передачу повного комплекту ПКД на електронному носії. Накладна підписується уповноваженими представниками сторін та підтверджує факт розробки відповідачем повного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття позивачем результатів робіт.

Документом, який засвідчує факт належного виконання відповідачем зобов`язань за договором та прийняття позивачем результатів робіт є Акт приймання-передачі робіт.

Відповідно до пункту 1.4 договору сторони допускають надання для ознайомлення позивачу ПКД частинами за відповідними розділами по мірі їх підготовки відповідачем, оформленими належним чином із титульною сторінкою, підписаною уповноваженою особою відповідача, у сканованому вигляді шляхом їх відправлення відповідачем електронною поштою на адресу електронної пошти позивача, вказану у підпункті 10.1.4 цього договору. Електронний лист про відправлення позивачу відповідного розділу ПКД разом із доданою до нього сканованою копією відповідного розділу ПКД, оформленого як зазначено у цьому пункті вище, підтверджує факт розробки відповідачем певного обсягу ПКД, але не засвідчує факт належного виконання відповідачем зобов`язань, передбачених договором, та/або прийняття позивачем ПКД або результатів робіт і не є підставою для здійснення оплати відповідно до Етапу 2 згідно з Календарним планом фінансування та виконання робіт (Додаток №3 до договору).

Прийняття результатів робіт за цим договором та засвідчення факту належного виконання відповідачем зобов`язань за договором здійснюється сторонами після отримання позивачем позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД, та надання позивачу позитивних результатів проходження експертизи, зареєстрованих в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, зі складанням Акта (пункт 1.5 договору).

Згідно із підпунктом 2.1.1 договору позивач зобов`язаний протягом 30 - ти календарних днів з моменту підписання договору надати відповідачу документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою. Додаткові вихідні дані надаються позивачем на письмову вимогу відповідача у разі виникнення необхідності.

Відповідно до пункту 3.1 договору сторони дійшли згоди, що загальна вартість робіт визначається у договірній ціні з розрахунками (Додаток №2 до договору), що є невід`ємною частиною договору.

Загальна договірна ціна з урахуванням ПДВ відповідно до Додатку №2 до договору складає 9 999 706 грн.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що розрахунки проводяться в гривнях шляхом перерахування позивачем грошових коштів на поточний рахунок відповідача, відповідно до Календарного плану фінансування та виконання робіт (Додаток № 3 до договору).

Календарним планом фінансування та виконання робіт (Додаток №3 до договору) передбачені наступні умови оплати робіт за об`єктом та встановлена оплата робіт у три етапи, а саме:

- Етап 1 - авансовий платіж (попередня оплата) у розмірі 50% ціни договору у сумі 4 999 853 грн, у тому числі ПДВ, сплачується позивачем протягом 15 банківських днів з моменту підписання договору та отримання позивачем оригіналу рахунку;

- Етап 2 - оплата фактично виконаних робіт у розмірі 30% ціни договору в сумі 2 999 911,80 грн, у тому числі ПДВ, здійснюється позивачем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту фактичної передачі позивачу всього складу ПКД в паперовому вигляді та на електронному носії із підписанням сторонами відповідної накладної та отримання позивачем оригіналу рахунку;

- Етап 3 - оплата залишкових 20% ціни договору в сумі 1 999 941,20 грн, у тому числі ПДВ, здійснюється позивачем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Акта (після отримання позивачем позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД та позитивних результатів проходження експертизи в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва).

Відповідно до пункту 4.1 договору строки виконання робіт, передбачених договором визначаються в Календарному плані фінансування та виконання робіт (договір), пунктом 2 якого визначено загальний термін виконання робіт 90 календарних днів від дати перерахування відповідачем авансового платежу (Етап 1) за цим Додатком до договору.

Пунктом 4.3 договору визначено, що позивач протягом 10-ти робочих днів з дня отримання Акта, зобов`язаний направити відповідачу екземпляр підписаного Акта чи мотивовану відмову від приймання робіт.

Згідно із пунктом 6.1 договору останній вступає в дію з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами зобов`язань по ньому.

Відповідно до пункту 6.4 договору позивач має право розірвати договір в односторонньому порядку у наступних випадках:

- якщо відповідач з власної вини затримує виконання робіт на термін більше ніж 15 календарних днів (підпункт 6.4.1);

- у разі грубого порушення відповідачем умов пункту 1.6 договору (підпункт 6.4.2);

- за умови письмового повідомлення відповідача за 14 календарних днів (пункт 6.4.3).

У разі розірвання договору з підстав передбачених підпунктами 6.4.1, 6.4.2 пункту 6.4 договору позивач не здійснює компенсацію фактично понесених витрат, а сплачений відповідачем аванс підлягає поверненню в повному обсязі (пункт 6.5 договору).

Пунктом 6.6 договору передбачено:

У разі якщо позивач приймає рішення про розірвання договору з власної ініціативи, згідно із підпунктом 6.4.3 договору відповідач має право на оплату фактично виконаних робіт, про виконання яких відповідач повідомляв позивача в порядку, передбаченому пунктом 6.6 договору.

Після отримання письмового повідомлення від позивача про розірвання договору з власної ініціативи, відповідач має право направити позивачу письмове звернення щодо оплати фактично виконаних робіт з розрахунком їх вартості за їх ціною, встановленою Договірною ціною з розрахунками (Додаток № 2 до договору), разом із оформленим належним чином Актом про фактично виконані роботи у двох примірниках.

Позивач зобов`язаний протягом 5-ти календарних днів з дня отримання від відповідача письмового звернення розглянути таке звернення та підписати Акт про фактично виконані роботи, наданий відповідачем.

У разі необґрунтованого ухилення або відмови від підписання позивачем Акта про фактично виконані роботи, такі роботи вважаються прийнятими позивачем, Акт підписується відповідачем в односторонньому порядку.

Позивач зобов`язаний оплатити фактично виконані відповідачем, підтверджені Актом про фактично виконані роботи, зі їх ціною, встановленою Договірною ціною з розрахунками (Додаток № 2 до договору), у строк до наміченої дати розірвання договору, якщо сторонами не буде погоджено інше.

Також підпунктом 10.1.4 пункту 10.1 договору сторонами погоджено можливість обміну листами та документами, зокрема, шляхом направлення таких документів на адреси електронної пошти: позивача ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідача .

Позивачем сплачено на користь відповідача в рахунок авансу 4 999 853 грн (у тому числі ПДВ) двома платежами: 3 250 000 грн - платіжна інструкція № 48 від 16.11.2022 та 1 749 853 грн - платіжна інструкція № 80 від 20.12.2022.

3. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 у справі № 910/13855/24 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 29.05.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 у справі № 910/13855/24.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

- позивачем з простроченням строків здійснено сплату авансового платежу, від якого згідно із пунктом 2 Календарного плану фінансування та виконання робіт (Додаток № 3 до Договору) починається відрахунок загального терміну виконання робіт за Договором - 90 календарних днів.

- ненадання позивачем вихідних даних, а саме документації на право користування земельною ділянкою, як це передбачено підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору, фактично позбавляло відповідача можливості виконати роботи у повному обсязі та у визначені Договором строки;

- поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною, оскільки прострочивши строки на виконання (позивач зобов`язаний протягом 30 - ти календарних днів з моменту підписання договору надати відповідачу документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою), встановлені підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору (до 03.12.2022), позивач здійснив оплату другої частини авансу (20.12.2022), тобто вчинив дії на подальше виконання Договору;

- з дослідженої переписки сторін, що міститься в матеріалах справи, встановлено, що навіть після 03.12.2022 позивачем продовжувалось узгодження термінів робіт за Договором, запитувався стан виконання робіт та інше, тобто між сторонами відбувалось двостороннє виконання договірного зобов`язання;

- позивачем листом від 02.01.2023 вих. № 01/23-1 надано відповідачу ТЕО з усіма необхідними відомостями щодо місця розташування, меж земельної ділянки, набуття у користування якої планувалося замовником для часткового виконання робіт, оскільки про повне виконання робіт наразі не йдеться в силу того, що без наявності документів на земельну ділянку неможливо отримати експертний звіт, що в свою чергу виключає можливість підписання Акта приймання-передачі робіт;

- з огляду на погодження сторонами права Замовника на одностороннє розірвання Договору, таке розірвання мало б відбутися з дотриманням порядку повідомлення Виконавця - за 14 календарних днів;

- згідно із листом від 24.02.2023 вих. № 24-02/1 (первісна редакція), наданого відповідачем, позивачем не зазначено у такому листі саме про розірвання договору № 03-11/1 від 03.11.2022. При цьому, докази направлення такого листа позивачем в матеріалах справи відсутні. В силу таких обставин, позивач повторно звернувся до відповідача з листом від 24.02.2023 вих. № 24-02/1 (друга редакція), в якій вже зазначив про розірвання саме договору № 03-11/1 від 03.11.2022 з 10.03.2023. Докази направлення такого листа на адресу відповідача позивачем не надано, однак відповідно до наданого відповідачем скріншоту вказаний лист ним отримано 02.03.2023. На спростування дати отримання відповідачем листа позивачем не надано жодних доказів та заперечень. Відтак, позивачем не дотримано порядку розірвання Договору, визначеного підпунктом 6.4.3 пункту 6.4 Договору в силу чого із визначених позивачем причин Договір не може вважатися розірваним з 10.03.2023, а зобов`язання за таким Договором - припиненими. Докази досягнення двосторонньої згоди щодо розірвання Договору матеріали справи не містять;

- із наданих відповідачем доказів вбачається, що роботи за Договором ним виконувалися, про що позивачу було відомо та в свою чергу відображалося ним у актуальних графіках виконання робіт, які надсилалися відповідачу неодноразово для узгодження;

- враховуючи відсутність в матеріалах справи односторонньої відмови від договору, яка відповідала б його умовам, відсутність зауважень позивача щодо якості виконаних відповідачем робіт в силу положень частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та пункту 6.6 Договору такі фактично виконані роботи мають бути оплачені Замовником;

- враховуючи межі заявлених вимог та у зв`язку із відсутністю зустрічного позову, суд позбавлений можливості у даному рішенні встановлювати наявність чи відсутність обсягів виконання робіт відповідачем при тому, що такий обсяг заперечується позивачем, а експертний висновок з питання фактичного виконання проектних робіт відсутній.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/13855/24, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На виконання пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т" в своїй касаційній скарзі зазначило, що підставою касаційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/13855/24 є наявність виключних випадків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Так, скаржник зауважує, що:

- суд апеляційної інстанції застосував статтю 651, частину 4 статті 849 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо питання реалізації замовником безумовного права на відмову від договору підряду, викладених у постановах від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 10.07.2019 у справі № 910/15645/17, від 16.10.2024 у справі № 910/10198/23, від 11.11.2024 у справі № 912/335/24; суди застосували статті 202, 204 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо розуміння поняття "презумпції правомірності правочину", викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 та у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо системного аналізу статей 202, 204, 651, частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України в контексті наявності чи відсутності впливу моменту (дати) отримання підрядником повідомлення замовника про відмову від договору на дійсність такої відмови, з урахуванням встановленої презумпції правомірності правочину;

- судами не досліджено характер та зміст спірних правовідносин, умови договору із встановленням обсягу прав та обов`язків сторін, чи мала місце одностороння відмова замовника від договору, чи був повідомлений підрядник про цю відмову, чи були виконані підрядником будь-які роботи за договором, якщо так, то на яку вартість, чи були передані підрядником фактично виконані роботи замовнику, чи виник у замовника обов`язок сплатити вартість виконаних робіт, якщо так, то в якому розмірі, які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику частини авансу, що перевищує вартість виконаних ним за договором робіт; суди залишили поза увагою, що у матеріалах справа відсутні докази отримання вихідних даних відповідачем згідно з підпунктом 2.1.1 договору, а отже були відсутні правові підстави для виконання будь-яких робіт за договором; судами не надана оцінка доводам позивача, викладеним в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції принципу всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів; суди належним чином не дослідили наявні в матеріалах справи копію листа позивача про розірвання договору з відміткою про його отримання, копію листа-відповіді відповідача на зазначений лист та підтвердження відповідачем факту отримання листа-повідомлення про розірвання договору від 24.02.2023, наданий відповідачем лист від 06.03.2023 про надіслання актів фактично виконаних робіт, на якому зазначено лише вхідний номер та дата, без зазначення отримувача; судами не надана оцінка суперечливості доводам відповідача щодо зміни сторонами порядку обміну виготовленими частинами ПКД, встановленого пунктом 1.4 договору, тощо.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укренергопром-3" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

5. Позиція Верховного Суду

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із статтею 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 03.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого, позивач, за договором замовник, доручив і зобов`язався прийняти та оплатити, а відповідач, за договором виконавець, взяв на себе зобов`язання згідно із умовами цього договору та за завданням позивача виконати роботи з Розробки проектно-кошторисної документації (стадія «Проект»): «Нове будівництво ТЕЦ на деревній трісці, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 14Б».

Календарним планом фінансування та виконання робіт (Додаток №3 до договору) передбачені наступні умови оплати робіт за Об`єктом та встановлена оплата робіт у три етапи, а саме: - Етап 1 - авансовий платіж (попередня оплата) у розмірі 50% ціни договору у сумі 4 999 853 грн, у тому числі ПДВ, сплачується позивачем протягом 15 банківських днів з моменту підписання договору та отримання позивачем оригіналу рахунку; - Етап 2 - оплата фактично виконаних робіт у розмірі 30% ціни договору в сумі 2 999 911,80 грн, у тому числі ПДВ, здійснюється позивачем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту фактичної передачі позивачу всього складу ПКД в паперовому вигляді та на електронному носії із підписанням сторонами відповідної накладної та отримання позивачем оригіналу рахунку; - Етап 3 - оплата залишкових 20% ціни договору в сумі 1 999 941,20 грн, у тому числі ПДВ, здійснюється позивачем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Акта (після отримання позивачем позитивного звіту державної експертизи щодо ПКД та реєстрації ПКД та позитивних результатів проходження експертизи в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва).

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивачем сплачено відповідачу аванс у розмірі 4 999 853,00 грн (у тому числі ПДВ) двома платежами: 3 250 000,00 грн - платіжна інструкція № 48 від 16.11.2022 та 1 749 853,00 грн - платіжна інструкція № 80 від 20.12.2022.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем виконувалися роботи за Договором.

Разом з тим, позивач надіслав відповідачу лист про розірвання Договору в односторонньому порядку з 10.03.2023.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки умовами Договору, укладеного між сторонами, передбачено право на односторонню відмову від Договору за умови письмового повідомлення відповідача за 14 календарних днів, а позивач не дотримався даного строку, відтак, за висновком судів, із визначених позивачем причин Договір не може вважатися розірваним з 10.03.2023, а зобов`язання за таким Договором - припиненими.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

У цьому спорі відмова позивача від Договору здійснена на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

У постановах Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 910/10198/23, від 11.11.2024 у справі № 912/335/24 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі) викладено висновок про те, що частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі) викладено висновок про те, що замовнику законом надано право відмовитись від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене статтею 849 Цивільного кодексу України право не може бути обмежене.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норма частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України не містить застереження "якщо інше не передбачено договором".

Отже, висновок судів про те, що Договір, укладений між сторонами, не є розірваним у зв`язку із тим, що позивач не повідомив відповідача за 14 календарних днів про його розірвання, зроблений без урахування наведених висновків Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, а саме про безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов).

Таким чином доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, відповідно до усталеної практики Верховного Суду відмова замовника від договору є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, відмова позивача від договору є безумовним правом замовника, яке надає відповідачу потенційне право на отримання плати за виконану частину роботи та відшкодування збитків, за умови доведення відповідних обставин. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі 910/10198/23 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Згідно із приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З огляду на викладене, розглядаючи даний спір суди попередніх інстанцій, перш за все, мали встановити, зокрема: - чи виконана підрядником робота/частина роботи та на яку вартість; - які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику авансу/частини авансу. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі № 912/335/24 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Водночас, як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій зазначеного не встановили, оскільки помилково вважали, що у межах даного спору вони позбавлені можливості встановити наявність чи відсутність обсягів виконання робіт відповідачем, у зв`язку з чим дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.

До того ж, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій було встановлено, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідачем виконувались роботи за договором.

При цьому, зазначаючи те, що експертний висновок з питання фактичного виконання проектних робіт сторонами не надано, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою положення частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, яка надає право суду призначити експертизу з власної ініціативи, та положення статті 104 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та залишили поза увагою положення статей 236, 237 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В свою чергу, доводи відзиву на касаційну скаргу не спростовують наведеного.

Неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України).

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки за результатами касаційного розгляду частково підтвердилась обґрунтованість заявлених у скарзі підстав касаційного оскарження щодо неправильного застосування частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права щодо здійснення оцінки (дослідження доказів у справі), що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також беручи до уваги, що відповідно до положень частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, ухвалені у справі рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно встановити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати належну правову оцінку доводам сторін та наданим на їх підтвердження доказам з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а отже, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду даної справи.

7. Судові витрати

Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Біоенергія - Т" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/13855/24.

3. Справу № 910/13855/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова