ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1967/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

секретар судового засідання Кафланова А.С.

розглянувши справу № 916/1967/25 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Крафт /, адреса м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81, оф. 522/

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Картіс Білдінг /, адреса м. Одеса, Ланжеронівський узвіз, буд. 1/

про стягнення 1 797 827,06 грн

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності /вх.№17959/25 від 09.09.2025/;

від відповідача: не з`явився, повідомлявся належним чином.

ВСТАНОВИВ:

20.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Крафт /позивач, ТОВ "Крафт", постачальник/ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2012/25/ до Товариства з обмеженою відповідальністю Картіс Білдінг /відповідач, ТОВ Картіс Білдінг, покупець/ про стягнення 1 797 827,06 грн., з яких основного боргу 563 858,06 грн; пені - 715 818,83 грн; збитків від інфляції - 337 829,39 грн; 3% річних - 63 226,01 грн; штрафу - 117 094,77 грн.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 548, 549, 599, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 217, 230, 232 ГК України.

Ухвалою суду від 26.05.2025 позовну заяву ТОВ "Крафт" було залишено без руху.

03.06.2025 від ТОВ "Крафт" до суду надійшла заява про усунення недоліків /вх.№17664/25/, відповідно до якої усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 09.06.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 916/1967/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.06.2025 р. на 11:00.

17.06.2025 на адресу суду надійшла заява відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Картіс Білдінг про застосування строків позовної давності /вх.№ 19185/25 від 17.06.2025/; клопотання про зменшення розміру пені /вх.№ 19186/25 від 17.06.2025/; відзив на позовну заяву /вх.№ 19188/25 від 17.06.2025/.

Також 17.06.2025 на адресу суду надійшло клопотання позивача товариства з обмеженою відповідальністю Крафт про відкладення підготовчого судового засідання /вх.№ 19210/25 від 17.06.2025/.

18.06.2024 учасники справи до зали судового засідання не з`явились, повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 19.06.2025 підготовче судове засідання призначене на 27.06.2025 о 12:50 год.

У судовому засіданні 27.06.2025 за участі представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю Крафт (Стеблинської О.А) суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті на 09.07.2025 о 14:00 год.

У судовому засіданні 09.07.2025 року суд розпочав розгляд справи по суті, представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю Крафт Стеблинська О.А. виступила зі вступним словом.

У судовому засіданні 09.07.2025 року у зв`язку з плановою щорічною відпустко судді Петренко Н.Д. у період з 10.07.2025 по 29.08.2025 (включно) суд оголосив протокольну ухвалу про розгляд справи по суті протягом розумного строку. Також судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 09.09.2025 о 10:00.

До судового засідання 09.09.2025 учасники справи не з`явились.

Представник позивача ТОВ «Крафт» - адвокат Стеблинська О.А. 09.09.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій вказала, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Від відповідача будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не надійшло, причини неявки представника суду невідомі.

На підставі ч. ч. 1-3 ст. 202 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Крафт посилається на те, що 06.09.2021 між ТОВ «Крафт» та ТОВ «Картіс Білдінг» був укладений договір № 192, за умовами якого, ТОВ «Крафт» (Постачальник) передає у власність товар, а ТОВ «Картіс Білдінг» (Покупець) приймає його та оплачує на умовах, викладених у Договорі. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором за період з 29.10.21 по 02.12.21 утворилась заборгованість в сумі 507 090,10 грн. Кількість прострочених днів становить 35. 03.12.21 Покупець здійснив частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4575.

В подальшому з 04.12.21 по 23.01.22 утворилась заборгованість в сумі 407 090,10 грн. Кількість прострочених днів становить 51. 24.01.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5936. З 25.01.22 по 02.02.22 утворилась заборгованість в сумі 207 090,10 грн. Кількість прострочених днів становить 9. 03.02.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6342. З 04.02.22 по 17.02.22 утворилась заборгованість в сумі 107 090,10 грн. Кількість прострочених днів становить 14.

18.02.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 107 090,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 15995.

Таким чином 18.02.22 Покупець розрахувався з Постачальником за отриманий товар по видатковій накладній № КТ 28-09-48, але з порушення умов договору щодо строків розрахунків.

05.10.21 Покупець отримав рахунок № 22025 на суму 5 227,76 грн. в.т.ч. ПДВ та № 22022 на суму 558 630,30 грн в.т.ч.

ПДВ. 05.10.21 Постачальник поставив товар на суму 5 227,76 грн. в т.ч. ПДВ, та на суму 558 630,30 грн. в т.ч. ПДВ, а Покупець прийняв товар, про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні № КТ 05-10-40, № КТ 05-10-41, ТТН № 05-10-40, ТТН № 05-10-41 та довіреність на отримання товару.

Позивач зазначає, що станом на 19.05.25 Покупець за отриманий товар, на загальну суму 563 858,06 грн (5 227,76 + 558 630,30), не розрахувався. Станом на день звернення до суду Покупець відмовляється здійснити розрахунок за отриманий товар в сумі 563 858,06 грн.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Картіс Білдінг» просить в задоволенні позову ТОВ «Крафт» відмовити. Відповідач зазначає, що позивачем було невірно визначено дати, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань, а також здійснював нарахування на суму боргу без врахування оплати боргу в певні дні (починав нараховувати пеню з урахуванням часткової оплати з наступного дня після оплати), хоча пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Також відповідач зауважує, що згідно з листом Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, Торгово-Промислова палата підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Окрім того, в заяві про застосування строків позовної давності /вх.№ 19185/25 від 17.06.2025/ відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки строки позовної давності в даному спорі дійсно пропущені.

В клопотанні про зменшення розміру пені /вх.№ 19186/25 від 17.06.2025 відповідач зазначає, що Прострочення виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт виникло у відповідача 19.02.2022 року; позивач звернувся з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі, наприкінці травня 2025. Військова агресія Російської Федерації проти України та введення 24.02.2022 у зв`язку з цим воєнного стану на території України, що є загальновідомою форс-мажорною обставиною та, як наслідок, безумовно вплинуло на результати господарської діяльності всіх суб`єктів підприємницької діяльності в Україні, їх фінансові результати та можливість своєчасного виконання зобов`язань перед кредиторами, що у сукупності зі збільшеним періодом нарахування неустойки має наслідком незбалансованість інтересів сторін. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності збитків, заподіяних іншим учасникам господарських відносин внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору підряду. На підставі викладеного, з урахуванням обставин цієї справи, у даному випадку наявні підстави для зменшення розміру визнаного судом обґрунтовано заявленого до стягнення розміру пені (715 818,83 грн), який є значним у співвідношенні до суми основного боргу (563 858,06 грн). Враховуючи вищенаведені обставини, дотримуючись балансу інтересів обох сторін, можна дійти ґрунтовного висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80%, що не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань. На підставі викладеного, відповідач просить зменшити заявлену позивачем до стягнення суми пені на 80%.

У відповіді на відзив позивач вказує, що загальний строк позовної давності був продовжений на час дії карантину (в період з 12.03.2020 по 30.06.2023) та відповідно продовжений, а потім зупинений, на строк дії правового режиму воєнного стану (починаючи з 24.02.2022 та на разі не обліковується). Відтак, позивач звернувся за захистом порушеного права в межах визначеного законом строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Позивач зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства України, настання обставин непереборної сили (форс мажорних обставин) звільняє особу від відповідальності за порушення зобов`язання (неустойка та інші види відповідальності), а не від самого обов`язку виконати зобов`язання. В той же час, предметом спору у даній справі є саме стягнення основної заборгованості за Договором поставки № 192 від 06.09.21, тобто наявність чи відсутність форс-мажорних обставин у даному випадку жодним чином не звільняє від обов`язку оплати боргу.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач не надав до суду передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України, стосовно неможливості виконання договору поставки № 192 від 06.09.21. А лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не може бути використано для доведення настання неможливості виконання договору поставки № 192 від 06.09.21.

Позивач наголошує на тому, що пункт 6.2. Договору містить вказівку на інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є більшим шести місяців, адже окрім словосполучення «за кожен день прострочення» сторонами узгоджено сплату пені «по день фактичної оплати», а отже, нарахування пені не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню в контексті спірних правовідносин підлягає саме строк, встановлений договором, який охоплюється всім періодом прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо доводів сторони відповідача про зменшення розміру пені позивач вказує, що зменшення розміру пені на 80% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Щодо строків нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних, позивач зазначає, що вони нараховані вірно та відповідно до вимог законодавства.

Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

06.09.21 між ТОВ «Крафт» та ТОВ «Картіс Білдінг» був укладений договір № 192, за умовами якого, ТОВ «Крафт» (Постачальник) передає у власність товар, а ТОВ «Картіс Білдінг» (Покупець) приймає його та оплачує на умовах, викладених у Договорі.

Згідно з п. 2.3. Договору, Покупець здійснює оплату протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної партії товару від Постачальника.

Згідно з п. 4.4. Договору, датою поставки Товару є дата підписання накладної або товарно-транспортної накладної уповноваженими представниками Сторін.

27.09.21 Покупець отримав рахунок № 21289 на суму 607 090,10 грн. в.т.ч. ПДВ

28.09.21 Постачальник поставив товар на суму 607 090,10 грн. в т.ч. ПДВ, а Покупець прийняв його, про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна № КТ 28-09- 48 та довіреність на отримання товару.

Як встановлено п. 2.3. Договору, Покупець повинен здійснити розрахунок за отриманий товар до 28.10.21 включно.

12.10.21 Покупець здійснив частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 100 000,00 грн. що підтверджується платіжною інструкцією № 2700.

З 29.10.21 по 02.12.21 утворилась заборгованість в сумі 507 090,10 грн. Кількість прострочених днів становить 35.

03.12.21 Покупець здійснив частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4575.

З 04.12.21 по 23.01.22 утворилась заборгованість в сумі 407 090,10 грн.

Кількість прострочених днів становить 51.

24.01.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5936.

З 25.01.22 по 02.02.22 утворилась заборгованість в сумі 207 090,10 грн.

Кількість прострочених днів становить 9.

03.02.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6342.

З 04.02.22 по 17.02.22 утворилась заборгованість в сумі 107 090,10 грн.

Кількість прострочених днів становить 14.

18.02.22 Покупець здійснив наступний частковий розрахунок за отриманий товар згідно видаткової накладної № КТ 28-09-48 у розмірі 107 090,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 15995.

Таким чином 18.02.22 Покупець розрахувався з Постачальником за отриманий товар по видаткова накладна № КТ 28-09-48, але з порушення умов договору щодо строків розрахунків.

05.10.21 Покупець отримав рахунок № 22025 на суму 5 227,76 грн. в.т.ч. ПДВ та № 22022 на суму 558 630,30 грн в.т.ч. ПДВ.

05.10.21 Постачальник поставив товар на суму 5 227,76 грн. в т.ч. ПДВ, та на суму 558 630,30 грн. в т.ч. ПДВ, а Покупець прийняв товар, про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні № КТ 05-10-40, № КТ 05-10-41, ТТН № 05-10-40, ТТН № 05-10-41 та довіреність на отримання товару.

Як встановлено п. 2.3. Договору, Покупець повинен здійснити розрахунок за отриманий товар до 05.11.21 включно.

Позивач зазначає, що станом на 19.05.25 Покупець за отриманий товар, на загальну суму 563 858,06 грн (5 227,76 + 558 630,30), не розрахувався.

Відповідач вказані обставини не заперечує.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення 1 797 827,06 грн., з яких основного боргу 563 858,06 грн; пені - 715 818,83 грн; збитків від інфляції - 337 829,39 грн; 3% річних - 63 226,01 грн; штрафу - 117 094,77 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.2 Договору, за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором, Покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день несвоєчасного виконання зобов`язання, по день фактичної оплати. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин, який, як і закон, є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі № 910/23911/16, від 13 вересня 2019 року у справі № 902/669/18).

При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (див. постанову Верховного Суду України від 21 червня 2017 року в справі № 910/2031/16 (провадження № 3-432гс17) щодо стягнення пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 916/804/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 917/2013/17, від 10 вересня 2020 року у справі № 916/1777/19, від 27 лютого 2024 року у справі № 911/858/22).

Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. трок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Тож хоча укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), однак такий строк з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 строк дії карантину було продовжено до 30.06.2023.

Згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19) розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

У п. 12 розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Враховуючи норми права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, п. 12 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного кодексу України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, термін якого неодноразово продовжено відповідними указами Президента України.

Відповідно до п. 19 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного кодексу України, яка діяла до 04.09.2025 року, у період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 Цивільного кодексу України продовжуються на строк його дії. Таким чином, якщо на спір поширюється правила позовної давності, передбачені статтями 257-259 Цивільного кодексу України (в т.ч. і правило про загальну позовну давність), особа може звернутися за їх захистом як під час так і після закінчення дії воєнного стану. Продовження строку позовної давності гарантується законом. Отже, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, строк позовної давності на дату звернення позивача до суду з позовом не сплив.

Таким чином, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо спливу строків позовної давності.

Відповідач у відзиві на позовну заяву також посилається на лист від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1, яким Торгово-промислова палата України (далі ТПП) засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), як на підставу у відмові у позовної заяві Позивача.

Проте, вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні (Верховний Суд у постанові від 18.01.2024 року у справі № 914/2994/22).

Так, відповідно до сталої судової практики суду касаційної інстанції, лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Згідно п. 7.3. Договору, сторона, для якої склались форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зобов`язана не пізніше десяти робочих днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій Стороні документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або її регіональним підрозділом, яким засвідчене настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Аналогічні умови застосовуються Стороною в разі припинення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та їх наслідків. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання чи припинення форс мажорних обставин позбавляє Сторону права на них посилатися. Після припинення дії непереборної сили, Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, повинна у найкоротший можливий строк відновити виконання зобов`язань за даним Договором. Як вбачається, відповідач не надав до суду разом з відзивом на позовну заяву доказів повідомлення позивача про настання форс мажорних обставин разом з документом ТТП, що позбавляє його права на них посилатися.

Таким чином, суд також відхиляє доводи сторони відповідача про доведеність форс-мажорних обставин, внаслідок яких зобов`язання не було виконане належним чином.

Судом досліджено розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем та наведений в позовній заяві, відповідно до якого сума заборгованості складає 1 797 827,06 грн., з яких основного боргу 563 858,06 грн; пені - 715 818,83 грн; збитків від інфляції - 337 829,39 грн; 3% річних - 63 226,01 грн; штрафу - 117 094,77 грн. Так, судом встановлена відповідність здійснених нарахувань наявним в матеріалах справи доказам.

Щодо доводів сторони відповідача про наявність підстав для зменшення пені, суд зазначає наступне.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22 зазначив, що і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Дослідивши матеріали справи та, взявши до уваги доводи сторін, з огляду на те, що відповідачем права позивача безумовно були порушені неналежним виконання зобов`язань за договором, суд вважає обґрунтованими та доведеними доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, штрафу та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. В той же час, суд враховує, що стороною відповідача частково були виконані зобов`язання за договором, в зв`язку з чим суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, однак вважає зниження пені на 80% надмірним та таким, що фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість та достатність зменшення заявленого позивачем розміру пені до 50%, тобто з урахуванням заявленого позивачем розміру пені в сумі 715 818,83 грн, стягненню підлягає - 357 909,42 грн.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 21 573,92 грн, що вбачається квитанції № 4427-7491-0485-4150 від 03.06.2025.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог на суму 1 439 917,65 грн (сума основного боргу - 563 858,06 грн; 50% суми пені за договором 357 909,42 грн; сума збитків від інфляції 337 829,39 грн; сума нарахованих 3% річних 63 226,01 грн; сума штрафу 117 094,77 грн) 80% від заявлених позивачем вимог, підлягає стягненню з відповідача 80% сплаченого судового збору, а саме 17 259,14 грн.

За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано:

- договір №4 про надання правничої допомоги від 01.05.2025, укладений між ТОВ «Крафт» та адвокатом Стеблинською О.А., відповідно до п. 4.3. якого Клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 20 000,00 грн за надання правової допомоги, що включає в себе: підготовку та подання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договорами поставки та штрафних санкцій, боржник ТОВ «Картіс Білдінг»; прибуття до суду чи іншої установи;

- Акт надання послуг №К-10 від 20.05.2025 щодо підготовки та подання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором поставки та штрафні санкції з боржника ТОВ «Картіс Білдінг», в якому зазначено суму послуги 20000,00 грн.

З урахуванням наведеного та часткового задоволення позовних вимог (80%), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн, що складає 80% від заявленої суми.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Крафт до Товариства з обмеженою відповідальністю Картіс Білдінг про стягнення 1 797 827,06 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Картіс Білдінг /, адреса м. Одеса, Ланжеронівський узвіз, буд. 1/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Крафт /, адреса м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81, оф. 522/ 1 439 917,65 грн /один мільйон чотириста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень 65 копійок/, з яких: сума основного боргу - 563 858,06 грн; сума пені за договором 357 909,42 грн; сума збитків від інфляції 337 829,39 грн; сума нарахованих 3% річних 63 226,01 грн; сума штрафу 117 094,77 грн, а також судовий збір в розмірі 17 259,14 грн /сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень 14 копійок/ та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн /шістнадцять тисяч гривень 00 копійок/.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 р.

Суддя Н.Д. Петренко