РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2025Справа № 910/7014/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» (51200, Дніпропетровська обл., Самарівський (Новомосковський) р-н, с. Василівка, пров. Тихий, буд. 6, ідентифікаційний код 44424300)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» (04202, м. Київ, вул. Мінське шосе (просп. Литовський), буд. 10, літ. А, ідентифікаційний код 44735192)

про стягнення 1 593 536,49 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Шеретова О.В.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» про стягнення 1 593 536,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги № ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023, а саме в частині повернення фінансової допомоги у встановлені строки, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 401 454,00 грн. Внаслідок прострочення грошового зобов`язання позивачем до стягнення з відповідача нараховано інфляційні втрати у розмірі 158 606,22 грн та 3% річних у розмірі 33 476,27 грн. Окрім цього позивач просить суд згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України надати вказівку органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, проводити нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 03.06.2025 до моменту повної оплати основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7014/25, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.07.2025.

09.06.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕГМЕНТАГРО" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якій представник позивача просив суд забезпечити участь останнього у підготовчому засідання, призначеному на 02.07.2025 та подальших судових засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 було задоволено клопотання позивача щодо проведення підготовчого засідання, призначеного на 02.07.2025 та подальших судових засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовче засідання, призначене на 02.07.2025, представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 було відкладено підготовче засідання на 16.07.2025.

15.07.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД" надійшла заява про вступ у справу представника та відкладення підготовчого засідання, призначеного на 16.07.2025, на іншу дату у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 відкладено підготовче засідання на 13.08.2025.

У підготовчому засіданні 13.08.2025 судом проголошена протокольна ухвала про задоволено усного клопотання представника відповідача про надання сторонам час для врегулювання спору мирним шляхом та відкладено підготовче засідання на 10.09.2025.

10.09.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕГМЕНТАГРО" надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.09.2025, за відсутності його представника та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовче засідання, призначена на 10.09.2025, представники сторін не з`явились. Представник відповідача, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 закрито підготовче провадження у справі № 910/7014/25 та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 24.09.2025.

22.09.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» надійшло клопотання розгляд справи без його участі. Також повідомив суд, що ТОВ «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД" 15.09.2025 здійснило часткову оплату боргу за договором про надання поворотної фінансової допомоги № ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023 р. у сумі 400 (чотириста тисяч) грн, проте позивач відмовився прийняти часткове виконання та повернув кошти. У зв`язку з чим, позивач просить суд приєднати до матеріалів справи докази направлення коштів на рахунок позивача та докази повернення цих коштів назад, на рахунок відповідача та врахувати цей факт при винесенні рішення.

24.09.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" представником позивача подано додаткові пояснення, згідно яких зазначив, що розрахунковий рахунок позивача у АБ «ПІВДЕННИЙ» НОМЕР_1 з березня 2025 року позивачем не використовувався, у зв`язку з відмовою АБ «ПІВДЕННИЙ» від підтримання ділових відносин з позивачем, про що свідчить лист АБ «ПІВДЕННИЙ» від 13.02.2025 за №0302/0301/4634/2025 (копія якого долучена до даних пояснень).

Відомостями з електронного кабінету платника податків ТОВ «СЕГМЕНТАГРО» підтверджується відсутність у позивача відкритого рахунку в АБ «ПІВДЕННИЙ» станом на даний час.

Відтак, за твердженнями позивач ТОВ "СЕГМЕНТАГРО" не міг здійснювати платіжні операції з рахунку НОМЕР_1 в АБ «ПІВДЕННИЙ», як і не міг прийняти відповідний платіж на вказаний рахунок та, відповідно, не міг здійснити повернення грошових коштів з вказаного рахунку.

З огляду на зазначене, позивач вважає про наявність обґрунтованих сумнівів щодо перерахування відповідачем на рахунок НОМЕР_1 позивача грошових коштів у сумі 400 000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією №77 від 15.09.2025, та наявні достатні докази на спростування твердження відповідача про повернення позивачем 15.09.2025 грошових коштів. На думку позивача подані відповідачем документи мають ознаки підроблення, а тому просить суд постановити окрему ухвалу у відношенні ТОВ «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» () стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

У судовому засіданні 24.09.2025 представник позивача підтримав заяву про постановлення окремої ухвали.

Відповідач у судове засідання, призначене на 24.09.2025 явку уповноважених представників не забезпечив.

Згідно з частинами 1, 3 статті 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Проте, наразі матеріали справи не містять жодних відповідних доказів, що дали би суду змогу виявити порушення представником відповідача законодавства, про вчинення яких зазначив позивач у додаткових поясненнях від 24.09.2025.

Відтак, наведені позивачем доводи не надають суду наразі об`єктивних підстав для постановлення окремої ухвали щодо порушення законодавства представником відповідача, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384, ч.2 та ч.4 ст.358 КК України.

Поряд із цим, позивач також не позбавлений права звернутися з відповідною заявою до компетентних правоохоронних органів для встановлення фактів вчинення кримінального правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви позивача від 24.09.2025 про винесення окремої ухвали.

Крім іншого, судом встановлено, що відповідно до інформації, отриманої на запит уповноваженого працівника суду та сформованої засобами підсистеми "Електронний суд", юридична особа () не має зареєстрованого кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС станом на 24.09.2025.

Суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява №24402/02).

Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 30.08.2024 у справі №908/3731/23 виснувала, зокрема, таке: "з 04.11.2023 (дата набуття змін до абз.1 ч.6 ст.6 ГПК, внесених законом №3424) у всіх юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, виник обов`язок зареєструвати електронний кабінет".

Верховний Суд у постанові від 18.04.2025 у справі №908/3731/23 наголосив, що права особи, яка не зареєструвала електронний кабінет, не порушуються. Ця особа несе певні негативні наслідки невиконання обов`язку з реєстрації електронного кабінету. Ці наслідки прямо передбачені ГПК України, вони є збалансованими та пропорційними, тобто не порушують основоположні принципи господарського процесу, такі як верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, гласність та відкритість судового процесу, змагальність сторін, пропорційність, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами тощо.

Отже, за частиною шостою статті 6 ГПК України передбачена обов`язковість реєстрації електронних кабінетів в ЄСІКС, абзацом другим частини четвертої статті 170 ГПК України передбачено наслідки у разі незареєстрування електронного кабінету, особою, що має його обов`язково зареєструвати, частиною шостою статті 42 ГПК України передбачено подання учасниками справи до суду процесуальних документів в електронній формі з використанням ЄСІКС.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги, що ТОВ «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» не зареєструвало електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС в обов`язковому порядку, суд дійшов висновку про необхідність повернення без розгляду поданого клопотання 22.09.2025.

Судом у судовому засіданні 24.09.2025 заслухано пояснення представника позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання, призначене на 24.09.2025, явку уповноважених представників не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2025, не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

У судовому засіданні 24.09.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» (надалі - допомогодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» (надалі - користувач, відповідач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № ФД-23/08/15-01 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору допомогодавець зобов`язується надати користувачу поворотну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу допомогодавцю, в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до Даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, розмір поворотної фінансової допомоги, який надається допомогодавцем користувачу становить 1 401 454,00 (один мільйон чотириста одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) без ПДВ.

У п. 2.3. договору сторонами узгоджено, що поворотна фінансова допомога надається допомогодавцем користувачу, у безготівковому порядку, шляхом перерахування допомогодавцем грошових коштів на поточний рахунок користувача.

Сторони домовилися, що поворотної фінансової допомоги, може надаватись допомогодавцем користувачу частинами, розмір яких визначається допомогодавцем самостійно (п. 2.4. договору).

За умовами п. 3.1. договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 15 серпня 2024 року.

Повернення грошових коштів проводиться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок допомогодавця в установі банку (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 8.1. даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 15 серпня 2024 року включно, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

У п. 8.2. договору передбачено, що строк, визначений у п. 2.2. даного договору, може бути продовжено за домовленістю сторін, що оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до даного договору.

Згідно з п. 8.3. договору строк, визначений у п. 3.1 даного договору, може бути продовжено за домовленістю сторін, що оформлюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до даного договору.

Відповідно до п. 8.4. договору закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони під повного його виконання та відповідальності за його порушення, яке мало місце під час строку дії даного договору.

За доводами позивача, на виконання умов договору ТОВ «СЕГМЕНТАГРО» надано ТОВ «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» фінансову допомогу в загальній сумі 1 401 454,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок НОМЕР_2 в АБ «УКРГАЗБАНК», що підтверджується платіжними інструкціями: №163 від 15.08.2023 про сплату грошових коштів у розмірі 828 000,00 грн, з призначенням платежу: «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023р. без ПДВ» та №168 від 22.08.2023 про сплату грошових коштів у розмірі 573 454,00 грн, з призначенням платежу: «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №ФД-23/08/15-01від 15.08.2023р. без ПДВ».

Проте, відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином свої зобов`язання та не здійснив повернення отриманої фінансової допомоги у строки, визначені п. 3.1. договору, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 401 454,00 грн.

Позивач також зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення фінансової допомоги (вих.№1308 від 13.08.2024; вих.№1211-01 від 12.11.2024, вих.№14/05-01 від 14.05.2025) шляхом її надсилання на адресу місцезнаходження відповідача засобами поштового зв`язку за допомогою оператора АТ «Укрпошта» а також за допомогою оператора поштового зв`язку «Нова пошта» кур`єрською доставкою на адресу, що підтверджується експрес-накладною №1421 від 14.08.2024. Проте, у зв`язку з неотриманням зазначеної вимоги відповідачем, зазначене поштове відправлення повернуто позивачу, при цьому відповідач на зв`язок не виходить, звернення позивача ігнорує, а суму поворотної фінансової неповернута, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Частина перша статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України та ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у сумі 1 401 454,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №163 від 15.08.2023 про сплату грошових коштів у розмірі 828 000,00 грн, з призначенням платежу: «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023 без ПДВ» та №168 від 22.08.2023 про сплату грошових коштів у розмірі 573 454,00 грн, з призначенням платежу: «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №ФД-23/08/15-01від 15.08.2023 без ПДВ».

Отже, в силу ст. 11, 509 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли цивільні права і обов`язки (зобов`язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За доводами позивача, відповідачем так і не було повернуто грошові кошти, у строк визначений умовами договору, а тому з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлялися вимоги вих. №1308 від 13.08.2024; вих. №1211-01 від 12.11.2024, вих.№14/05-01 від 14.05.2025, про повернення поворотної фінансової допомоги, які залишені без реагування.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Докази повернення грошових котів на виконання умов договору №ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023 у матеріалах справи відсутні.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем грошових коштів, отриманих за договором №ФД-23/08/15-01 від 15.08.2023 у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 401 454,00 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 158 606,22 грн та 3% річних у розмірі 33 476,27 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 158 606,22 грн та 3% річних у розмірі 33 476,27 грн.

Разом з тим, суд відзначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (із змінами, внесеними згідно із Законом

№ 3817-IX від 18.06.2024) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан. Численними Указами Президента України воєнний стан продовжено, в тому числі, і по теперішній час. Вказані обставини є загальновідомими та не потребують додаткового доведення.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 158 606,22 грн та 3% річних у розмірі 33 476,27 грн задоволенню не підлягають. З тих же підстав не підлягає задоволенню і вимога про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на положення Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.

Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРООДИНИЦЯ ТРЕЙД» (04202, м. Київ, вул. Мінське шосе (просп. Литовський), буд. 10, літ. А, ідентифікаційний код 44735192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕГМЕНТАГРО» (51200, Дніпропетровська обл., Самарівський (Новомосковський) р-н, с. Василівка, пров. Тихий, буд. 6, ідентифікаційний код 44424300) суму заборгованості у розмірі 1 401 454 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 817 грн 45 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.09.2025

Суддя Л.Г. Пукшин