УХВАЛА

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

м. Київ

25.09.2025Справа № 910/11940/25

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» (далі заявник, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «КІНОПРЕМ`ЄР», (ідентифікаційний ) чинити Товариству з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» (ідентифікаційний ), перешкоди у користуванні частиною торгівельно-офісного комплексу з об`єктами розважального призначення, рестораном, кінотеатром, паркінгом, загальною площею 2755,6 кв.м, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Городецького Архітектора, будинок 5, що складається з частини підвального поверху такого торгівельно-офісного комплексу загальною площею 250,00 кв.м. та першого поверху такого торгівельно-офісного комплексу загальною площею 515,45 кв.м., у тому числі, але не виключно, у доступі до неї.

24.09.2025 через систему «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» до суду було подане клопотання з метою усунення наявних, на переконання заявника, недоліків.

Розглянувши подану Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 320/3560/18).

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Обґрунтовуючи подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, Товариство вказувало, що 19.06.2024 ТОВ «КІНОПРЕМ`ЄР», як власник та орендодавець, та ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ», як орендар, уклали договір найму (оренди), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування Об`єкт оренди частину Будівлі, що складається з частини підвального поверху Будівлі загальною площею 250,00 кв.м. та першого поверху Будівлі загальною площею 515,45 кв.м., що визначена на Схематичному плані Об`єкта оренди (Додаток № 1).

На виконання своїх зобов`язань з передачі Об`єкта оренди в оренду 19.06.2024 сторонами був підписаний Акт прийому-передачі Об`єкта оренди за договором найму (оренди) від 19.06.2024.

Для досягнення Мети оренди, визначеної в пункті 2.2 договору найму (оренди), 07.04.2025 ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ», як орендар, та ТОВ «ПІПЛЗ ЛАЙФ», (який має основний КВЕД 56.10), як суборендар, уклали договір суборенди (далі - договір суборенди), відповідно до умов якого Об`єкт оренди був переданий у строкове платне користування (суборенду) ТОВ «ПІПЛЗ ЛАЙФ». Пізніше в цей договір були внесені зміни.

На виконання своїх зобов`язань, передбачених п.7.3.8 договору оренди, Товариство повідомило відповідача листом від 04.09.2025 про намір викласти договір суборенди з ТОВ «Піплз Лайф» в новій редакції.

Як стверджує заявник, після отримання ТОВ «КІНОПРЕМ`ЄР» такого повідомлення, останнє надіслало на адресу Товариства повідомлення №09-09-2025/1 від 09.09.2025 про припинення (розірвання) договору найму (оренди) на підставах, передбачених пунктом 12.6.6 та пунктом 12.7.2, в якому повідомив, що договір є розірваним на 10 день після отримання Товариством такого повідомлення. Вказане повідомлення було отримане ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ» 16.09.2025.

З огляду на вказане, Товариство має намір подати до суду позов про визнання недійсною односторонньої відмови від договору оренди найму (оренди) від 19.06.2024, посвідченого Гоменюк О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстр №600.

Разом з тим, 19.09.2025 о 16:40 год. представники ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ» намагались зайти до Об`єкта оренди, в частині якого мали відкрити заклад громадського харчування, однак, охоронець, який знаходився на вході в Об`єкт оренди, повідомив про те, що власник заборонив допускати орендаря до Об`єкту оренди, доступу до нього не дав.

У результаті, орендар не зміг занести меблі та обладнання, необхідні для досягнення мети договору оренди, і автомобіль з ними був змушений повернутися на склад.

22.09.2025 ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ» повідомило листом - вимогою відповідача про інцидент, який стався та вимагав усунути перешкоди у доступі позивача, як орендаря до Об`єкту оренди, оскільки вважає це грубим порушенням його прав, що випливають з договору оренди.

Також, 22.09.2025 представники ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ» повторно намагались зайти до Об`єкта оренди, в частині якого мали відкрити заклад громадського харчування, для чого мали завезти меблі та відповідне обладнання, однак, охоронець знову не допустив представників позивача, не допустив розміщення меблів та обладнання.

Представники Товариства були змушені викликати правоохоронні органи та написали Заяву про порушення з боку відповідача.

За твердженнями заявника таке перешкоджання в реалізації прав, які ТОВ «МІСТО КАШТАНІВ» має відповідно до договору оренди, є грубим порушенням відповідачем умов такого договору, який на переконання Товариства є діючим.

Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Оскільки Товариство має намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №912/1616/18, від 26.09.2019 у справі №917/751/19, від 15.01.2020 у справі №915/1912/19 та від 11.02.2021 у справі №915/1185/20.

Товариство має намір звернутись до суду першої інстанції з позовом про визнання недійсною односторонньої відмови від договору. Такий предмет спору відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (визнання правочину недійсним).

У разі задоволення такої вимоги договір має виконуватися його сторонами і надалі.

На переконання суду, забезпечення позову шляхом заборони чинити перешкоди у користуванні орендованим майном відповідає таким процесуальним заходам забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, передбачені пунктами 2, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто процесуальна заборона у вчиненні дій (заборони перешкоджати користуватися майном) за своїм змістом не є тотожною задоволенню позовної вимоги про визнання недійсною односторонньої відмови від договору, адже заборона перешкоджати користуватися майном до вирішення спору по суті не свідчить про чинність договору після ухвалення рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2023 у справі № 910/11021/22.

При цьому господарський суд вважає, що заявлений захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Разом з тим господарський суд зазначає, що запропонований Товариством захід забезпечення позову не порушує та не обмежує права будь-яких осіб, в тому числі відповідача, а лише встановлює певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

Відтак, враховуючи усе вищенаведене, господарський суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «КІНОПРЕМ`ЄР» чинити перешкоди в користуванні об`єктом оренди є адекватними та обґрунтованими заходами забезпечення позову, які відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову, а також є співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Згідно з частиною 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» про вжиття заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Зокрема, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Щодо зустрічного забезпечення слід зауважити, що за частинами 1 та 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Так, статтею 141 Господарського процесуального кодексу України передбачає право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову. Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову відповідно до статті 146 Господарського процесуального кодексу України.

Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

На відміну від забезпечення позову, яке застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Окрім того, зустрічне забезпечення позову застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Такі висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Водночас суд зауважує, що у випадку існування обґрунтованих ризиків настання для відповідача негативних наслідків від застосування судом забезпечувальних заходів, останній не позбавлений права ініціювати перед судом питання щодо застосування зустрічного забезпечення шляхом подачі до суду відповідного клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів. Зокрема, відповідач може спростувати наведене позивачем обґрунтоване припущення про наявність обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, подавши докази неспівмірності заходів забезпечення чи їх безпідставність в порядку статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 136-137, 139-140, 196, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «КІНОПРЕМ`ЄР» (Україна, 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 5; ідентифікаційний ) чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» (Україна, 03083, місто Київ, пр.Науки, будинок 50, офіс 2; ідентифікаційний ), у користуванні об`єктом оренди (зокрема, але не виключно, у доступі до нього) - частиною торгівельно-офісного комплексу з об`єктами розважального призначення, рестораном, кінотеатром, паркінгом, загальною площею 2755,6 кв.м, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Городецького Архітектора, будинок 5, що складається з частини підвального поверху такого торгівельно-офісного комплексу загальною площею 250,00 кв.м. та першого поверху такого торгівельно-офісного комплексу загальною площею 515,45 кв.м. до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

3. Дана ухвала набирає законної сили з 25.09.2025, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку по 25.09.2028 (включно).

4. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО КАШТАНІВ» (Україна, 03083, місто Київ, пр.Науки, будинок 50, офіс 2; ідентифікаційний ).

5. Боржником за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНОПРЕМ`ЄР» (Україна, 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ АРХІТЕКТОРА ГОРОДЕЦЬКОГО, будинок 5; ідентифікаційний ).

6. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ