ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2025 р. Справа№ 910/2849/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 (повний текст складено 19.05.2025)

у справі №910/2849/25 (суддя О.А. Грєхова)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

про стягнення шкоди в порядку суброгації в розмірі 39 895,29 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі, відповідач) про стягнення 39 895,29 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №53-05-24-03-203 від 18.01.2024 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 25.07.2024 виплачено страхове відшкодування у розмірі 39 895,29 грн власнику транспортного засобу марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника об`єкту підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого ( ОСОБА_1 ) скоєно дорожньо-транспортну пригоду 25.07.2024, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216168650, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у сумі 39 895,29 грн покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» страхове відшкодування у розмірі 39 895,29 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я», яке виплатило страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» як до особи, відповідальної за заподіяну водієм транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, який визначений Полісом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 27.05.2025 засобами поштового зв`язку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме статей 74, 79 Господарського процесуального кодексу України, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач наголошує, що виходячи із системного тлумачення статей 1166, 1192 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний сплатити страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності у повному обсязі щодо пошкоджень, які виникли внаслідок настання відповідного страхового випадку (ДТП), а не за пошкодження, які були наявні у транспортному засобі до ДТП, або пошкодження, які не пов`язані з настанням відповідного страхового випадку. Проте, позивач не надав як до суду, так і відповідачу доказів пошкоджень застрахованого транспортного засобу та не довів, що усі пошкодження, які перелічені позивачем, відносяться до ДТП, яка сталася 25.07.2024. У зв`язку з цим страховик не міг пересвідчитися у правильності і об`єктивності тих пошкоджень, які зафіксовані в акту огляду транспортного засобу, складеному позивачем.

Також відповідач зазначає, що обґрунтування позивачем своїх позовних вимог на підставі страхового акту та рахунку є неналежним та недопустимим доказом по відношенню до відповідача, оскільки не вважається оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а такий рахунок на оплату ремонту транспортного засобу визначає повну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, однак страховик відшкодовує не вартість відновлювального ремонту, а розмір матеріальних збитків, із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Однак позивач у даній справі просить стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу, тобто із порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Більше того, позивач у порушення вимог зазначеного Закону не надає Звіт/висновок про визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2849/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

09.06.2025 матеріали справи №910/2849/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська незалежна геологічна група», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 909,00 грн.

20.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», яка була направлена засобами поштового зв`язку, надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №13026 від 13.06.2025 про доплату судового збору у розмірі 909,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 39 895,29 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку копії ухвали від 25.06.2025 до електронних кабінетів сторін в підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18.01.2024 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_2 (страхувальник), укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 366/21-Т/В, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з Європротоколу від 25.07.2024, оформленого за взаємною згодою водіїв, 25.07.2024 о 20 год. 05 хв. у м. Львів трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який допустив зіткнення із задньою частиною транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 під час руху в одному і тому ж напрямку по одній і тій же смузі, у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин дозволено спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Отже, з 18 вересня 2011 року в Україні в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до зазначеної Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

У той же час пунктом 5 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановлено, що у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення Повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.

Суд зазначає, що схема дорожньо-транспортної пригоди та обставини, при яких вона мала місце, свідчать про порушення водієм автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, а отже про наявність вини останнього у ДТП.

Крім того, факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Згідно з Рахунками: №М000029836 від 23.01.2025, виставленим страхувальнику станцією технічного обслуговування ТОВ «Арія Моторс», та №000025005 від 23.01.2025, виставленим страхувальнику станцією технічного обслуговування ФОП Пелещишин Юрій Іванович, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 51 493,68 грн.

Позивач із урахуванням умов Договору обов`язкового страхування наземного транспорту склав страховий акт №54-25-03-05 від 11.02.2025, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 39 895,29 грн.

На підставі складеного страхового акту №54-25-03-05 від 11.02.2025 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 39 895,29 грн на рахунок СТО (платіжні інструкції №191 від 13.02.2025 на суму 21 523,68 грн та №192 від 13.02.2025 на суму 18 371,61 грн).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 993 Цивільного кодексу України визначає, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, із заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Із урахуванням наведеного Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я», виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування у розмірі 39 895,29 грн, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб - «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , яким 25.07.2024 спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наявність вини у вчиненні вказаної ДТП водія автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 25.07.2024.

Будь-яких доказів, що свідчили б про зворотне, відповідачем суду не надано.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння зазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216168650.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № 216168650 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що обґрунтування позивачем своїх позовних вимог на підставі страхового акту та рахунку є неналежним та недопустимим доказом по відношенню до відповідача, оскільки не вважається оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а такий рахунок на оплату ремонту транспортного засобу визначає повну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, однак страховик відшкодовує не вартість відновлювального ремонту, а розмір матеріальних збитків із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Аналогічні доводи висловлювались відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Із матеріалів справи вбачається, що застрахований позивачем транспортний засіб марки «Volkswagen» - 2017 року випуску, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації означеного автомобіля не перевищує 7 років.

Також відповідно до пункту 7.40. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів зазначено, що якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Крім цього, пунктом 7.39. зазначеної Методики визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Суд зазначає, що доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до пункту 7.39 Методики стосовно застрахованого позивачем автомобіля, матеріали справи не містять.

Отже, із наявних у матеріалах справи документів судом не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 при визначенні розміру страхового відшкодування.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно із сумою, яка вказана в рахунку, виставленому станцією технічного обслуговування.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Норма частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з пунктом 1.6. Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому суд враховує, що хоча матеріали справи і не містять Акту виконаних робіт за результатами відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, однак страхове відшкодування виплачено позивачем саме на СТО згідно з виставленим рахунком, що обґрунтовано свідчить про подальше відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Водночас, позивач (ТзДВ «Страхова компанія «Гарант і я») попередньо не звертався до страховика винної у ДТП особи (ПрАТ «СК «Євроінс Україна») із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що існує усталена правова позиція Великої Палати Верховного Суду щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого із відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Так, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав як до суду, так і відповідачу доказів того, що усі пошкодження, які перелічені позивачем, відносяться до ДТП, яка сталася 25.07.2024, у зв`язку з чим страховик не зміг пересвідчитися у правильності і об`єктивності цих пошкоджень, то суд зазначає таке.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача задля отримання детальних роз`яснень щодо стану транспортного засобу до моменту ДТП та переліку завданих пошкоджень, отримання фотографій пошкодженого транспортного засобу.

У свою чергу, за умови неможливості самостійного надання/отримання доказів відповідач не був позбавлений права та можливості подати клопотання про витребування доказів судом в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України, однак означеного не зробив.

Поруч із цим колегія суддів звертає увагу на те, що учасники ДТП у повідомленні про ДТП від 25.07.2024 зафіксували видимі пошкодження транспортного засобу А (автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 ), які по факту й були у подальшому відображені позивачем в акті огляду пошкодженого транспортного засобу.

Враховуючи зазначене, суд критично оцінює доводи скаржника про недоведеність позивачем того факту, що завдані транспортному засобу потерпілої особи пошкодження не пов`язані з настанням відповідного страхового випадку.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (39 895,29 грн), визначені полісом № 216168650 ліміти відповідальності (160 000,00 грн), франшизу (0,00 грн), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 39 895,29 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у даній справі, а доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі №910/2849/25 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Матеріали справи №910/2849/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко