ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Справа № 902/421/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Черначук А.

розглянувши у відкритому судовому матеріали апеляційної скарги Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року по справі №902/421/25 (суддя Тварковський А.А.)

час та місце ухвалення рішення: 29 травня 2025 року; м. Вінниця вул. Пирогова, 29: повний текст рішення складено 9 червня 2025 року

за позовом Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Фінанс"

за участю у розгляді справи Вінницької обласної прокуратури

про стягнення 640 332 грн

за участю представників:

від Прокурора та Позивача - не з`явилися;

від Відповідача - Антощук В.Д..

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Фінанс" (надалі Відповідач) про стягнення 1% пені від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення в розмірі 407484 грн та 20 % штрафу від вартості непоставленого товару в розмірі 232848 грн.

В обґрунтування заявленого позову Позивач вказує на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором №785 від 26 вересня 2024 року (надалі Договір; а.с. 7-10) в частині своєчасної поставки обумовленого обладнання, внаслідок чого Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача вищезазначені суми пені та штрафу.

За клопотанням Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури (вх. №01-34/5431/25 від 21 травня 2025 року) до участі в справі № 902/421/25 залучено прокурора на стороні Позивача в порядку статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року позов задоволено частково (а.с. 83-86). Стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 61 122 грн 06 грн пені та 34 927 грн 02 коп. штрафу. У стягненні з Відповідача 346 361 грн 04 коп. та 197 920 грн 08 коп. штрафу судом відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що пунктом 8.3 Договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару понад встановлений термін або поставки не в повному обсязі товару, заявленого Позивачем, Відповідач сплачує пеню у розмірі 1% від вартості невчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а також те, що згідно із пунктом 8.4 Договору за несвоєчасну поставку Товару Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок пені за період прострочення з 21 листопада 2024 року до 25 грудня 2024 року на суму 1164240 грн, судом встановлено, що розрахунок Позивача відповідає розрахунку суду.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вказав, що вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, судом апеляційної інстанції враховано такі обставини: пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі; прострочення виконання зобов`язання було короткостроковим, а часткова поставка обладнання відбулася уже 21 листопада 2024 року; неспівмірність заявлених до стягнення сум штрафу та пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання (визнавши слушними доводи Відповідача, що сума санкцій становить 55% ціни Договору).

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції вважав за можливе скористатись правом, наданим статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, та зменшив розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, на 85%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати в частині зменшення штрафних санкцій та прийняти нове рішення в цій частині, яким задоволити позов в повному обсязі (а.с. 90-93).

Мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що станом на 20 листопада 2025 року Позивач зазначений в Договорі товар не отримав. Вказує, що Позивачем направлено лист до Відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання за Договором, щодо сплатити пені в у розмірі 1% від вартості невчасно поставленого товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк товару. Позивач при цьому констатує, що поставка товару відбулася 25 грудня 2024 року відповідно до видаткової накладної від 25 грудня 2024 року № 543, вказуючи, що Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання за Договором на 35 календарних днів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 липня 2025 року справу №902/421/25 прийнято до провадження суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та запропоновано Відповідачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.

21 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача надійшов відзив в якому Відповідач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказав, що судом під час винесення рішення було взято до уваги, а що: пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі; прострочення виконання зобов`язання було короткостроковим, часткова поставка обладнання відбулася уже 21 листопада 2024 року. Таким чином, на переконання Відповідачем прийняте судом рішення відповідає принципу верховенства права, так як при прийнятті даного рішення було враховано як норми матеріального права так і норми процесуального права, а використання інституту зменшення неустойки, з урахуванням інтересів сторін, є ефективним та справедливим механізмом забезпечення балансу інтересів сторін, так як притягнуло Відповідача до відповідальності за невчасне виконання. Звертає увагу, що з поданої апеляційної скарги, вбачається, що Позивачем не наведено конкретних фактів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, так як використання судом інституту зменшення неустойки є його правом та цілком відповідає принципу верховенства права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 липня 2025 року справу №902/421/25 проведення підготовчих дій закінчено та розгляд апеляційної скарги призначено на 17 вересня 2024 року об 16:00 год.

9 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі Позивача та про підтримання апеляційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та призначено розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання від 17 вересня 2025 року представники Позивача та Прокурор. Прокурор при цьому не повідом про причини неявки не з`явилися.

Водночас, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 15 січня 2024 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів).При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи клопотання Позивача про розгляд справи без його участі, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Позивача, за наявними в матеріалах справи доказами та зважаючи на закінчення шістдесятиденного строку розгляду даної апеляційної скарги. Також з огляду на відсутність жодних процесуальних звернень Прокурора в призмі розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наявності доказів повідомлення Прокурора про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та з урахуванням закінчення строку розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає можливим розгляд даної скарги і без участі Прокурора

В судовому засіданні від 17 вересня 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник вказав, що судом під час винесення рішення було слушно взято до уваги те, що пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому на його переконання при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі. Вказав, що прострочення виконання зобов`язання було короткостроковим, і що часткова поставка обладнання відбулася уже 21 листопада 2024 року. Констатував, що головна частина обладнання, а саме інтерактивні панелі були поставленні своєчасно, затримка ж поставки решту товару виникла через нестабільну ситуацію з електроенергією. Поряд з тим представником зауважено, що як вбачається з поданої апеляційної скарги, Позивачем не наведено конкретних фактів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, так як використання судом інституту зменшення неустойки є його правом та цілком відповідає принципу верховенства права.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 26 вересня 2024 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір (а.с. 7-11).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Відповідач зобов`язався поставити та передати у власність Позивача товар: НУШ Комплект мультимедійного обладнання. Тип 3: Інтерактивна панель - ДК:320000-2-телевізійне й аудіовізуальне обладнання (Товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1) до Договору, що є його невід`ємною частиною, а Позивач зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість.

Сума Договору становить 1 164 240 грн з ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що поставка Товару здійснюється в робочі дні та години. Крім вихідних до 31 жовтня 2024 року. Адреса поставки: 44601, Волинська область. Камінь-Каширський район, с. Маневичі, вул. Освітянська, 4.

Згідно із пунктом 5.2 Договору, датою поставки Товару вважається дата підписання Позивачем видаткової накладної.

У відповідності до пункту 5.6 Договору, перехід права власності на Товар відбувається після її фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно-транспортної накладної видаткової накладної) на адресу Позивача.

За умовами пунктів 8.3, 8.4 Договору сторони погодили, що у разі затримки поставки Товару понад встановлений термін або поставки не в повному обсязі Товару, заявленого Позивачем, Відповідач сплачує пеню у розмірі 1% від вартості невчасно поставленого Товару за кожний день прострочення. За несвоєчасну поставку Товару Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк Товару.

Між тим пунктом 8.7 Договору визначено, що сплата винною стороною штрафних санкцій або інших збитків, завданих порушенням умов цього Договору, не звільняє її від обов`язку виконати цей Договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України.

За пунктом 13.1 Договору, останній набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) і діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами договірних зобов`язань.

31 жовтня 2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої пункт 5.1 Договору викладено в новій редакції та визначено, що поставка Товару здійснюється до 20 листопада 2024 року.

Найменування Товару визначено у Специфікації до Договору, що складається з: Комплекту мультимедійного обладнання. Тип 3 у складі: - Інтерактивна панель STARBOARD TE YL-65 (IFPD-YL-65AOC); OPS PC i5/12Gen/8G+512G (артикул OPS PC i5/12Gen/8G+512G); Операційна система ПЗ Microsoft Windows 11 Pro укр, ОЕМ на DVD носії (FQC-10557); Мобільна стійка SECTOR T7 (сектор Т7 Black).

У листі адресованому Відповідачу (а.с. 15) Позивач зазначив, що станом на 17 грудня 2024 року поставлено тільки Інтерактивні панелі STARBOARD TE-YL5-65 (IFPD - YL5-65AOS).

У цьому ж листі Позивач виклав Відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій внаслідок порушення Відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо повної та своєчасної поставки Товару.

Поставка Відповідачу повної комплектності Товару за Договором відбулася 25 грудня 2024 року відповідно до видаткової накладної від 25 грудня 2024 року № 543, що сторонами не заперечується.

Вартість поставки сплачено Позивачем в повному обсязі в сумі 1 164 240 грн з ПДВ, що підтверджується платіжними інструкціями № 1 від 25 грудня 2024 року на суму 116 424 грн та №13 від 25 грудня 2024 року на суму 1 047 816 грн.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором, звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права, із позовом про стягнення з Відповідача штрафних санкцій: 407 484 грн пені та 232 848 грн штрафу.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного Договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В той же час за приписами дії статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З поданої Позивачем апеляційної скарги, вбачається що всі її заперечення зводяться до скасування рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 85 % .

У відповідності до вимог частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Водночас, умовами пункту 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 31 жовтня 2024 року) визначено, що поставка Товару здійснюється до 20 листопада 2024 року.

Отже, кінцевою датою поставки товару за Договором є 20 листопада 2024 року та з 21 листопада 2024 року Відповідач вважається боржником, що прострочив виконання зобов`язання щодо обумовленої поставки.

Поставка Товару Відповідачем Позивачу відбулася поетапно, у повній комплектності Товар поставлено 25 грудня 2024 року, що підтверджується видатковою накладною № 543 від вказаної дати.

За умовами пунктів 8.3, 8.4 Договору сторони погодили, що у разі затримки поставки Товару понад встановлений термін або поставки не в повному обсязі Товару, заявленого Позивачем, Відповідач сплачує пеню у розмірі 1% від вартості невчасно поставленого Товару за кожний день прострочення. За несвоєчасну поставку Товару Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% від суми непоставленого в строк Товару.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок пені за період прострочення з 21 листопада 2024 року до 25 грудня 2024 року на суму 1164240 грн, колегія суду виснує про правомірність та арифметичну вірність заявленого позову щодо стягнення 407 484 грн пені та 232 848 грн штрафу.

В той же час розглянувши клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкції, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суду зауважує наступне.

Враховуючи заявлені Позивачем штрафні санкції та їхній розмір, колегія суду враховує, що із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статтею 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи усе вищеописане суд апеляційної інстанції оцінюючи подане клопотання констатує, що при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (аналгічна правова позиція констатована і в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, від 4 червня 2019 року у справі № 904/3551/18).

Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (зокрема висвітлено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі № 904/2847/19).

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, Закон відносить на розсуд суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (схожий висновок, викладений також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20).

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статтей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11 липня 2023 року у справі № 914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі № 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі № 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (аналогічні висновки містить і постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

Крім того, процесуальна норма щодо зменшення розміру пені може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд (як місцевий так і апеляційний) може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини:

· пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі;

· прострочення виконання зобов`язання було короткостроковим, часткова поставка обладнання відбулася уже 21 листопада 2024 року, і при цьому, спочатку було поставлено Інтерактивні панелі в кількості 9 штук, що складало 60% замовлення (що Позивачем не заперечується) решта ж комплектуючого товару що зумовлювало роботу інтерактивних панелей була допоставлена 25 грудня 2025 року;

· відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання Відповідачем потягло за собою збитки для Позивача, матеріали справи не містять доказів того, що погоджений сторонами Товар мав використовуватися в освітньому процесі саме з 20 листопада 2024 року, а не в більш пізній термін;

· очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум штрафу та пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, адже сума санкцій становить 55% ціни Договору;

· виконання дії по інсталяції операційної системи вимагав безперебійного електрозабезпечення протягом його виконання, що було ускладнене перебоями у електропостачанні.

При цьому суд апеляційної інстанції приходить до аналогічних висновків, що і місцевий господарський суд (маючи при цьому право, діючи як суд в розумінні визначених вище статтей ГКУ та ЦКУ, визначити й інший відсоток для зменшення розміру пені та штрафу на 85%.

При цьому апеляційна скарга на переконання апеляційного господарського суду з урахуванням фактичних обставин справи описаних вище в даній постанові не містить жодних реальних аргументів котрі б вказували на завищенність розміру зменшення здійсненого місцевим господарським судом, а тим більше є необгрунтованою щодо того, що таке зменшення взагалі не мало б застосовуватися, адже з урахуванням здійснення поставки (хоч і з незначним порушенням строку) стягнення за таке порушення 55% заборгованості (з урахуванням того, що поставка не стосується життєнеобхідних предметів) містить ознаки надмірного збагачення, що в цілому критично оцінюється колегією суду.

При цьому колегія констатує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як вже зазначалося судовою колегією, приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу колегія суддів враховує те, що: розмір правомірно заявлених Позивачем штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань становить понад 55% від суми основної заборгованості; правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; Позивач застосував до Відповідача також штрафні санкції у вигляд пені, штрафу; штраф та пені є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при його зменшенні Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Таким чином, хоча пеня 0,1% вартості товарів та штраф у 7% за статтею 231 ГК України є фіксованим розміром, він не є абсолютним і може бути зменшений судом відповідно до статті 233 ГК України за наявності відповідних обставин (схожа правова позиція наведена також і в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 лютого 2024 року по справі № 910/1273/23).

Відтак, з огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 85%, та стягує з Відповідача на користь Позивача 61 122 грн 06 коп. пені та 34 927 грн 02 коп. штрафу. У стягненні з Відповідача 346 361 грн 04 коп. пені та 197 920 грн 08 коп. штрафу, суд апеляційної інстанції вирішив відмовити.

Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, та не спростовують законність оспорюваного рішення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Позивача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Маневицької селищної ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року по справі №902/421/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2025 року по справі №902/421/25 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №902/421/25 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.