СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Харків Справа № 913/141/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Семченко Ю.О.

та представників учасників справи:

від Позивача Кемінь В.В.;

від інших учасників справи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 04.07.2025 у справі №913/141/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ

до Комунального некомерційного підприємства Новопсковське територіальне медичне об`єднання Новопсковської селищної ради, смт.Новопсков, Старобільський район, Луганська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Айдарська селищна військова адміністрація Старобільського району Луганської області, с.Айдар, Старобільський район, Луганська область,

про стягнення 683479 грн 47 коп.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі- Позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Новопсковське територіальне медичне об`єднання Новопсковської селищної ради, смт.Новопсков, Старобільський район, Луганська область про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №11-1162/21-БО-Т від 19.11.2021 в розмірі 683479грн 478 коп., з яких: 403834 грн 72 коп. заборгованість за основним зобов`язанням, 85303 грн 17 коп. пеня, 36411 грн 51 коп. 3% річних, 157930 грн 07 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.06.2025 залучено до участі у справі №913/141/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Новопсковську селищну військову адміністрацію Старобільського району Луганської області (далі-Третя особа).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.07.2025 у справі №913/141/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням, Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та задовольнити позов в повному обсязі, вважаючи, що суд не дослідив належним чином обставини справи, зробив хибний висновок про недоведеність позовних вимог, тому рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та матеріального права.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що:

-суд першої інстанції не з`ясував численні прострочення з боку Відповідача в частині виконання обов`язків з оплати поставленого газу у відповідності до умов Договору, а також доведеність самого факту споживання природного газу згідно з даними інформаційної платформи;

-суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки, враховуючи умови пункту 3.1. Договору та ч. 2 ст. 664 ЦК України, непідписання між сторонами актів прийому передачі природного газу не може бути підставою для звільнення Відповідача від розрахунків за поставлений газ та не є відкладальною умовою у розумінні ч. 4 ст. 613 ЦК України;

-Позивач був позбавлений права направити спірні акти через окупацію території місцезнаходження Відповідача, однак факт поставки та використання Відповідачем природного газу підтверджується даними комерційного вузла обліку та даними інформаційної платформи, що судом першої інстанції досліджено не було;

- суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у позові, не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.11.2019р. у справі №905/49/15, від 29.11.2019р. №914/2267/18, від 30.09.2020 у справі №910/8612/19, від 05.12.2018р. №915/878/16, про те, що у даному випадку, ані умовами договору, ані законодавством не поставлено умову розрахунків за поставлений газу в залежність від документального оформлення постачання даного газу, підписання чи не підписання актів приймання- передачі газу, оскільки факт поставки газу також доводиться іншими доказами.

Разом з тим, від Позивача 15.08.2025р надійшли письмові пояснення відповідно до яких він просив врахувати правову позицію Верховного Суду по справі №913/501/24 у якості аналогійної з даними правовідносинами.

У судовому засіданні 09.09.25 представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, отже судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, оскільки вони не скористались правом участі у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлено укладення 19.11.2021 між сторонами Договору постачання природного газу №11-1162/21-БО-Т (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого Позивач зобов`язався поставити Відповідачу природний газ, а Відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Також судом зазначено, що Позивачем в рамках зазначеного Договору складено у період з грудня 2021 року по лютий 2022 року акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 1620520,25 грн :

від 31.12.2021 в обсязі 37,00000 тис.куб.метрів на загальну суму 612497 грн 82 коп. з ПДВ ;

від 31.01.2022 в обсязі 29,69600 тис.куб.метрів на загальну суму 491587 грн 44 коп. з ПДВ ;

від 28.02.2022 в обсязі 24,39500 тис.куб.метрів на загальну суму 403834 грн 72 коп. з ПДВ.

Посилаючись на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №11-1162/21-БО-Т від 19.11.2021 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений газ та про порушення права Позивача щодо отримання ним решти оплати в спірній сумі, останній звернувся з позовом про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат, що пов`язані із простроченням виконання вищенаведеного зобов`язання.

Відповідач в суді першої інстанції не скористався правом на подання позову.

Третя особа у письмових поясненнях зазначала, що підприємство Відповідача є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Третій особі та на даний час виконує всі функції засновника власника підприємства Відповідача.

Стосовно суті позовних вимог зазначала про відсутність порушення права Позивача, за захистом якого він звернувся до суду, оскільки право на отримання оплати спожитого газу за змістом п.5.1 договору узалежнено від отримання споживачем акту приймання передачі газу, який опосередковує перехід права власності на товар згідно п.п.3.1, 3.5.1, 3.5.2 договору та є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що покладає на постачальника зобов`язання вчинити дії з надання для підписання споживачу такого акту, проте доказів виконання Позивачем умов договору щодо направлення (надання) Відповідачу підписаних зі свого боку примірників актів приймання передачі газу за спірний період не надано, що є підставою для констатації факту прострочення кредитора з боку позивача у розумінні ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України.

Третя особа зазначила, що ймовірне надсилання непідписаного тексту акту електронною поштою не є виконанням вимог договору, а неможливість поштового надсилання Позивачем актів приймання передачі протягом певного часу не обмежувала такої відправки у подальшому та не звільняла постачальника від належного вчинення дій від яких узалежнено виникнення обов`язку з оплати.

Також Третя особа у клопотанні просила суд зменшити розмір пені, посилаючись на тривалу військову агресію, тимчасову окупацію місцезнаходження Відповідача та неможливість відновлення діяльності підприємства, факт здійснення Відповідачем господарської некомерційної діяльності, спрямованої на досягнення соціальних та інших результатів для забезпечення потреб населення у вторинній спеціалізованій медичній допомозі без мети одержання прибутку, а також розмір заявленої до стягнення пені, який є очевидно завеликим та обтяжливим для підприємства та цілком не відповідає принципам справедливого правосуддя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки Позивачем не було доведено виконання свого обов`язку надання Відповідачеві оригіналів підписаних зі свого боку актів приймання передачі природного газу з метою оформлення господарської операції з передачі газу як товару, що має бути сплачений після оформлення його передачі згідно умов укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим, суд суд дійшов висновку про наявність прострочення кредитора у розумінні ч.1 ст. 613 ЦК України, яке, в свою чергу, за змістом ч.4 ст. 612 ЦК України унеможливлює прострочення боржника, та, відповідно, нарахування неустойки (пені, 3% річних, інфляційних втрат), передбаченої умовами договору та ст.ст. 530, 611, 625 ЦК України.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції клопотання Третьої особи про зменшення розміру пені залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвалене судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення грошових коштів з яким Позивач не погоджувався.

За змістом ст.ст.15,16 ЦК України та ст.ст.4,5 ГПК України можливість задоволення позову передбачає доведеність позивачем (ст.ст.13,74 ГПК) та встановлення судом такої сукупності складників: наявність та приналежність позивачеві захищуваного суб`єктивного права або легітимного інтересу (а); порушення (невизнання або оспорювання) такого суб`єктивного права/легітимного інтересу визначеним відповідачем (б); належність та ефективність обраного способу судового захисту (в).

Сутність захищуваного Позивачем суб`єктивного права на отримання стягуваних грошових коштів ґрунтується на зумовлених зобов`язаннях Відповідача зі сплати спожитого судового газу, які (зобов`язання) опосередковані Договором, який за змістом ст.ст.11, 509 ЦК є належної підставою для виникнення і існування відповідних зобов`язань його сторін.

Відповідно до п.3.5 Договору, обсяг переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ .

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірника акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання .

У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору.

Окрім того, пунктом 5.1. Договору погоджено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4. пункту 3.5. договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Водночас, виникнення право вимоги оплати спожитого газу за змістом п.5.1 цього Договору узалежнено від підписання споживачем акту приймання- передачі газу, який опосередковує перехід права власності на товар згідно п.3.1 цього Договору та є первинним документом у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що покладає на постачальника як кредитора у розглядуваному спірному грошовому зобов`язанні вчинити дії з надання для підписання споживачу такого акту (п.п.3.1., 3.5.1., 3.5.2. Договору).

Як убачається з матеріалів справи, доказів виконання Позивачем умов Договору щодо направлення (надання) Відповідачу підписаних зі свого боку примірників актів приймання-передачі газу за спірний період, всупереч ст.ст. 13, 74 ГПК, ним надано не було, така обставина взагалі не відображена в позовній заяві та в подальших поясненнях, проте наявність такого акту заперечена третьою особою, як уповноваженим органом Відповідача у заяві по суті спору, що обґрунтовується ним наявністю активних бойових дій та окупацією населеного пункту.

Крім того, навіть зі змісту самої позовної заяви вбачається, що відповідні відомості щодо обсягу спожитого Відповідачем природного газу в спірний період (листопад 2021- лютий 2022 року) отримані Позивачем внаслідок його звернення до оператора газо- транспортної системи в вересні 2024 року (безпосередньо перед зверненням до суду) щодо остаточної алокації відборів споживача в Реєстрі споживачів постачальника з ЕІС-кодом 56XT0001208P700N.

З доданої до позовної заяви зазначеної довідки вбачається, що обсяг природного газу, використаний Відповідачем ( споживач з EIC-кодом 56XS0000RBGI00W ) в період з 02.12.2021 по 30.04.2022 та внесений в алокацію Позивача становить:

з 22.11.2021 по 31.11.2021 6 802,00 м3 ;

з 01.12.2021 по 31.12.2021 37 000,00 м3 ;

з 01.01.2022 по 31.01.2022 29696,00 м3 ;

з 01.02.2022 по 28.02.2022 24395,00 м3.

За таких обставин доводи Позивача щодо належного виконання ним обов`язку про надіслання Відповідачу актів прийому передачі- є необґрунтованими.

Аналізуючи зазначений доказ Позивача в сукупності з іншими наданими ним доказами (довідкою банківської установи, розрахунками позовних вимог), судова колегія приходить до висновку, що спірними розрахунковими періодами в межах даної справи є тільки лютий 2022 року, що спростовує доводи Позивача про систематичне порушення Відповідачем оплати за отриманий газ в інші розрахункові періоди за Договором.

Судовою колегією не встановлено спору між сторонами за попередні розрахункові періоди листопад 2021- січень 2022року, оскільки Відповідачем за спожитий Відповідачем газ в ці періоди сплачено, надані Позивачем примірники актів прийому- передачі - підписано та направлено у відповідні органи Державного казначейства, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк», яка містить не тільки оплати за попередні розрахункові періоди, але й посилання на акти прийому- передачі газу: за актом № 1 від 10.12.2021 сплачено 16.12.2021 трьома платежами на загальну суму 112 600,27грн., за рахунком фактурою №11-1162-БО-Е/12/21 від 24.12.2021р. (за грудень 2021року) сплачено 612497,82грн., за актом № 1 за січень 2022 сплачено 21.02.2022 двома платежами загальну суму у розмірі 491581,44грн.

Отже доводи Позивача про неналежне виконання Відповідачем грошового зобов`язання за попередні розрахункові періоди - спростовуються наданими самим же Позивачем доказами.

З урахуванням вимог Договору щодо строку виконання зобов`язання за відповідні періоди Відповідач, за умови отримання ним від Позивача підписаного ним примірника акту-приймання природного газу, мав сплатити за спожитий в період лютого 2022 року - 70% до 31.03.2022 року, решта -до 15.04.2022 року.

Саме дату 16.04.2022 року Позивач зазначає у якості моменту порушеного права та моментом нарахування сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, судова колегія вважає загально відомою обставиною перебування під російською окупацією з початку російського вторгнення в Україну з 03.03.2022 року селища міського типу Новопсков Луганської області (де знаходився Відповідач та де відбувалося споживання ним спірного природного газу).

Отже формальний момент виконання спірного грошового зобов`язання Відповідачем за Договором, а також інших зобов`язань сторін приходився саме на визначений період окупації місцезнаходження медустанови Відповідача.

Проаналізувавши обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, судова колегія звертається до висновку Великої Палати ВС від 15.06.2021 року у справі №904/5726/19 щодо застосування принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон.

Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що за встановлених обставин відсутності надання постачальником оригіналів підписаних зі свого боку актів приймання-передачі природного газу для розгляду і підпису споживачеві з метою оформлення господарської операції з передачі газу як товару, що має бути сплачений після оформлення його передачі згідно умов Договору, є підстави для констатації факту прострочення кредитора з боку Позивача у розумінні ч.1 ст.613 ЦК:

- за змістом ч.4 ст.612 ЦК прострочення кредитору усуває прострочку боржника (Відповідача);

- відсутність прострочення з оплати унеможливлює порушення захищуваного суб`єктивного права на отримання такої оплати у розумінні ст.610 цього Кодексу;

- відсутність порушення (прострочення) грошового зобов`язання згідно ст.ст.611, 625 ЦК, унеможливлює і задоволення заявлених позовним вимог, які опосередковують наслідки прострочення боржника (відсутнє у розглядуваному випадку).

Виключно за умов надсилання постачальником у встановленому договором порядку на розгляд і підписання споживачеві оригіналів актів приймання- передачі природного газу за спірний період та необґрунтовану відмову споживача від їх підписання чи не підписання упродовж визначеного Договором строку постачальник буде управнений ініціювати питання щодо примушення до виконання відповідного грошового зобов`язання.

Викладена в позовній заяві позиція про можливість застосування у такому випадку положень п.3.5.4 Договору є наслідком помилкового тлумачення його умов всупереч приписів ст.213 ЦК України, адже визначення обсягу спожитого газу за допомогою відомостей Інформаційної платформи Оператора ГТС передбачена виключно у випадку попереднього виконання постачальником обов`язку з надсилання споживачеві на розгляд підписаного зі свого боку акту приймання-передачі та неповернення такого акту споживачем протягом визначеного строку (до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим).

Інше тлумачення фактично звільняє постачальника від виконання обов`язку з оформлення акту зі свого боку та змінює визначені Договором умови щодо моменту оплати, що несумісно із принципами розумності та добросовісності (п.6 ст.3 ЦК України ), а також з урахуванням статусу Відповідача, як бюджетної установи (також зазначено в преамбулі Договору), спонукання останнього до здійснення платежів за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобов`язань за відсутності підтверджуючих документів - створює підставу для порушення бюджетного законодавства в силу п.23 ст.116 Бюджетного кодексу України .

Судова колегія звертає увагу, що одночасні доводи Позивача про належне направлення Відповідачу актів прийому-передачі природного газу та неможливість виконання такого обов`язку через невиконання з боку Відповідача умов п.3.5.1Договору про надання постачальнику до 05.03.2022 року завіреної копії акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за лютий 2022 року, що складений між ним та оператором ГРМ (ГТС) на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС (ГРМ), а також через тимчасову окупацію території місцезнаходження останнього у передбачені Договором строки, мають суперечливий характер та свідчать про спробу Позивача виправдати своє уникнення від виконання відповідного договірного обов`язку.

Крім того, доводи щодо неможливості виконання відповідного обов`язку спростовуються доданою до позовної заяви копією проекту акту прийому -передачі за лютий 2022 року, що датований 28.02.2022 року, тобто як до настання зазначеного строку (05.03.2022 року), так й до моменту окупації відповідної території (03.03.2022 року).

Також судова колегія вважає обґрунтованими доводи Третьої особи, щодо можливості такої відправки у подальшому та вчинення Позивачем дій, від яких узалежнено дотримання Відповідачем передбаченого Договором строку та й сама можливість такої оплати (з урахуванням умов виникнення бюджетного зобов`язання), що відповідає приписам ст.629 ЦК України.

Отже посилання Позивача жодною мірою не впливає на необхідність дотримання постачальником умов щодо надання на розгляду оформлених та підписаних зі свого боку актів приймання-передачі газу, яке є істотним для визначення початку відліку строку оплати цього газу споживачем.

При цьому наявність або відсутність заперечень з боку Відповідача щодо обсягу спожитого за спірний період лютого 2022 року не має значення для вирішення цього спору, оскільки відповідно до вимог ст.692 ч.1 ЦК України вимогами укладеного між сторонами Договору передбачений інший строк для проведення оплати газу, який не може починатися до моменту направлення Відповідачу підписаного з боку Позивача акту приймання- передачі природного газу за відповідний розрахунковий період.

Також судова колегія вважає безпідставними доводи Позивача щодо необов`язковості надання Відповідачу примірника акту прийму -передачі природного газу та достатності обізнаності Відповідача про обсяги та вартість спожитого ним природного газу для його оплати, оскільки Відповідач є бюджетною установою та здійснення платежів за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобов`язань за відсутності підтверджуючих документів є порушення бюджетного законодавства в силу п.23 ст.116 Бюджетного кодексу України.

Посилання Позивача на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 04.11.2019р. у справі №905/49/15, від 29.11.2019р. №914/2267/18, від 30.09.2020 у справі №910/8612/19, від 05.12.2018р. № 915/878/16 є безпідставним, оскільки застосування норм права у наведених скаржником постановах та у даній справі відбулося за інших фактичних обставин та доказової бази.

Враховуючи відсутність підстав до стягнення суми основного боргу, відсутні підстави до нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, які пов`язані з простроченням грошового зобов`язання, оскільки такого прострочення не встановлено.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги також визнаються судовою колегії безпідставними.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Луганської області від 04.07.2025 у справі №913/141/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргабез задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги, про стягнення інших витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, учасниками справи не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 04.07.2025 у справі №913/141/25залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 04.07.2025 у справі №913/141/25 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 19.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця