ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1284/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання: В.М. Фещук,

за участю представників учасників справи:

ФОП Корницької О.О. В.В. Луб

ПП «ІСТВІН» - В.С. Багно

Арбітражний керуючий І.А. Коваленко

ТОВ «ФК «Ю-БЕЙС» - Є.В. Зимненко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 (суддя О.А. Демешин, м.Одеса, повну ухвалу складено 10.04.2025) про відкриття провадження

у справі №916/1284/25

за заявою: Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни

до боржника: Приватного підприємства «ІСТВІН»

про банкрутство,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи

У березні 2025 року Фізична особа - підприємець Корницька Олена Олександрівна звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».

Заява мотивована неспроможністю Приватного підприємства «ІСТВІН» виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав, за договором про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 від 02.01.2024.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.04.2025, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» (вул. Соборна, 27 В, прим. 4/3, м. Арциз, Болградський р-н, Одеська обл., 68404, код 34849017); визнано грошові вимоги Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни до Приватного підприємства «ІСТВІН» в сумі 872000,00 грн та 24224,00 грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Приватного підприємства «ІСТВІН»; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Коваленко Ірину Анатоліївну; вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Ухвала суду мотивована наявністю невиконаного зобов`язання Приватного підприємства «ІСТВІН» перед Фізичною особою - підприємцем Корницькою Оленою Олександрівною за договором №08/11-24 від 08.11.2024 у розмірі 872000,00 грн та відсутністю спору між кредитором і боржником за заявленим боргом.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у даній справі скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції всупереч правовим висновкам Верховного Суду щодо неприпустимості формального підходу при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство під час розгляду заяви Фізичної особи підприємця Корницької О.О. обмежився викладенням змісту наданих заявником на підтвердження його вимог документів, не здійснивши детальної перевірки підстав виникнення відповідних грошових вимог з огляду на наявність чи відсутність обставин, які свідчать про реальне надання заявником певних послуг за договором.

Щодо наданих заявником актів звірки взаємних розрахунків апелянт зазначив, що з огляду на положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за своєю правовою природою акт звірки взаємних розрахунків не може вважатися первинним бухгалтерським документом ні за формою, ні за змістом, а отже, і бути доказом суми заборгованості. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували обставини реального руху активів у процесі здійснення господарських операцій зі своїм контрагентом.

За доводами скаржника, поведінку ініціюючого кредитора у цій справі слід розцінити як таку, що спрямована на досягнення нелегітимної мети, зокрема, для завдання шкоди як самій юридичній особі, так і її кредиторам, шляхом подання неіснуючої заборгованості з метою штучного перешкоджання виконання рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, яке перебуває у власності Приватного підприємства «ІСТВІН».

При цьому апелянт зазначив, що він є належним іпотекодержателем майна, яке наразі зареєстровано за Приватним підприємством «ІСТВІН», водночас останнє вчиняє цілеспрямовані дії для ухилення від виконання рішення, що було винесене судом.

Позиція боржника щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство «ІСТВІН» просило оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а твердження апелянта про зловживання правом ініціюючим кредитором та боржником, а також про фіктивність правочину, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами й зводяться до суб`єктивних припущень, які не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Позиція ініціюючого кредитора щодо апеляційної скарги

Фізична особа - підприємець Корницька О.О. у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Зокрема, кредитор зазначила, що доводи апелянта щодо недотримання судом першої інстанції підвищеного стандарту доказування є необґрунтованими та не підтверджені жодними новими доказами чи належним спростуванням вже наданих кредитором первинних документів, водночас вимоги Фізичної особи - підприємця Корницької О.О. підтверджені договором, актом наданих послуг, претензією та актом звірки, які відповідають вимогам статтей 73 78 Господарського процесуального кодексу України, а також практиці Верховного Суду щодо визнання грошових вимог у межах процедури банкрутства.

Також, на думку кредитора, доводи апелянта щодо «нелегітимної мети» подання заяви про банкрутство є оціночними судженнями, не підкріпленими жодним доказом, та суперечать фактичним обставинам справи, а подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є реалізацією законного права кредитора, передбаченого Кодексом України з процедур банкрутства, і не може розцінюватися як зловживання лише на тій підставі, що така процедура може вплинути на інтереси інших осіб, у тому числі й апелянта.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована Південно-західним апеляційним господарським судом 22.04.2025 за вх.№1712/25.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (вх.№1729/25 від 22.04.2025).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.04.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №916/1284/25 в частині, яка стосується розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».

02.05.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

06.05.2025 від арбітражного керуючого Коваленко Ірини Анатоліївни надійшли заперечення (вх.№1712/25/Д1 від 06.05.2025) на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25, в яких арбітражний керуючий просила відмовити у відкритті апеляційного провадження, а у разі відкриття закрити апеляційне провадження, посилаючись на те, що скаржник не набув процесуального статусу учасника даної справи про банкрутство, оскільки останній не заявляв у встановленому порядку грошових вимог до боржника, його вимоги не були розглянуті та не були визнані ухвалою суду першої інстанції.

08.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» надійшли додаткові пояснення (вх.№1712/25/Д2 від 08.05.2025), в яких товариство просило наведені вище заперечення залишити без розгляду з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність із посиланням на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» є забезпеченим кредитором Приватного підприємства «ІСТВІН», а тому наділений правом оскаржувати ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, у зв`язку з чим скаржник просив апеляційний суд вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Між тим, у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії С.В. Таран з 05.05.2025 по 09.05.2025 у відпустці та перебуванням судді-учасника колегії К.В. Богатиря з 02.05.2025 по 12.05.2025 у відрядженні, питання щодо апеляційної скарги вирішувалося 13.05.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 залишено без руху з метою надання скаржнику можливості усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 36336,00 грн; надати докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів Фізичній особі - підприємцю Корницькій Олені Олександрівні. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

В межах встановленого ухвалою від 13.05.2025 строку від скаржника надійшла заява (вх.№1712/25/Д3 від 23.05.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 заперечення арбітражного керуючого Коваленко Ірини Анатоліївни проти відкриття апеляційного провадження (вх.№1712/25/Д1 від 06.05.2025) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 відхилено з підстав того, що питання порушення оскаржуваним судовим рішенням прав заявника апеляційної скарги не підлягає вирішенню на стадії перевірки відповідності апеляційної скарги формальним вимогам процесуального закону для можливості відкриття апеляційного провадження.

Також цією ж ухвалою суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 залишено без розгляду, оскільки скаржником не було пропущено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25. Встановлено учасникам справи строк до 11.06.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.06.2025 о 14:00 год.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 24.06.2025 оголошено перерву до 26.08.2025 о 14:00 год.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 24.06.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 про відкриття провадження у справі №916/1284/25 поза межами строку, встановленого у частині третій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

11.08.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№1712/25/Д8 від 11.08.2025).

Між тим, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, судове засідання, призначене на 26.08.2025, не відбулось, про що помічником судді складено відповідну довідку.

Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1284/25 відбудеться 17.09.2025 о 14:00 год.

У судовому засіданні 17.09.2025 протокольною ухвалою суду додаткові пояснення апелянта (вх.№1712/25/Д8 від 11.08.2025) були залишені без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Представник скаржника не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, а Південно-західний апеляційний господарський суд не визнавав необхідним їх одержання від учасників справи та не призначав строк для їх подання.

Оскільки пояснення були подані до Південно-західного апеляційного господарського суду поза межами строку на подання відзивів та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, скаржник не просив поновити чи продовжити цей строк, а також не просив дозволу подати додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, а Південно-західний апеляційний господарський суд не визнавав необхідним їх одержання від учасників справи та не призначав строк для їх подання, відповідно до частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України додаткові пояснення підлягають залишенню без розгляду. Наведене також логічно вичерпує потребу аналізу цих пояснень скаржника.

У судових засіданнях, які за клопотанням скаржника проводились у режимі відеоконференції, представники учасників справи надавали усні пояснення, відповідно до яких представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник ініціюючого кредитора, представник боржника та арбітражний керуючий заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Обставини справи

Як вбачається із заяви ініціюючого кредитора та доданих до неї доказів, 02.01.2024 між Приватним підприємством «ІСТВІН», як замовником, та Фізичною особою-підприємцем Корницькою Оленою Олександрівною, як виконавцем, було укладено договір про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 (надалі договір), відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити за плату перевірку фінансової та податкової звітності замовника, аналіз його господарської діяльності та фінансового стану, з метою висловлення незалежної думки про те, чи фінансова звітність та податкова звітність відображає достовірно, в усіх суттєвих аспектах, результати господарської діяльності та фінансовий стан замовника відповідно до концептуальних основ фінансової та податкової звітності.

Пунктом 1.2. договору визначено, що його предметом є:

-перевірка фінансового стану підприємства;

-підготовка та проведення інвентаризації ТМЦ розрахунків з усіма контрагентами та державними органами;

-підготовка та внесення змін до облікової політики підприємства згідно її суті діяльності;

-аналіз кадрової документації, порядку відображення та ведення обліку кадрів;

-аналіз звітності з кадрів та заробітної плати, своєчасність відображення та подання;

-перевірка складання податкової звітності, правильність відображення бухгалтерських документів у податковій звітності;

-аналіз фінансової звітності, своєчасність відображення бухгалтерських документів у звітності;

-надання консультацій відповідальній особі щодо бухгалтерського та податкового законодавства;

-підготовка пропозиції про внесення змін у разі виявлення суттєвих порушень у веденні бухгалтерського та податкового обліку;

-підготовка до подання уточнення по всіх виявлених розбіжностей у статистичній і податковій звітності.

Виконавець зобов`язався якісно та вчасно проводити перевірку фінансово-господарської діяльності у відповідності до умов договору (підпункт 2.1.1. пункту 2.1. договору), а замовник прийняти результати перевірки шляхом вчасного підписання акту приймання-передачі наданих послуг та провести повний розрахунок (платежі) з виконавцем відповідно до умов договору (підпункт 2.3.9. пункту 2.3. договору).

Ціна договору (розмір і умови оплати) урегульовано у розділі 3 договору.

Так, відповідно до пункту 3.1. договору вартість наданих послуг - розмір винагороди виконавця визначається з урахуванням часу, який необхідний для якісного надання послуг за договором, визначених у розділі 1 договору.

Розмір винагороди за договором, обрахований у відповідності до основи для встановлення винагороди, представленої у пункті 3.1. договору, розраховується виходячи з погодинної ставки: 4000 грн за одну годину (пункт 2.2. договору).

Згідно із пунктом 3.3. договору розрахунок за договором здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, в якому вказується загальна вартість (винагорода), що підлягатиме сплаті замовником виконавцю з урахуванням обсягу наданих останнім послуг на дату його складення.

У пункті 3.4. договору сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором та додатковими угодами до нього здійснюються в безготівковій формі шляхом здійснення переказу грошових коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця в офіційній валюті України гривні.

Оплата за договором здійснюється замовником на поточний банківський рахунок виконавця у розмірі, вказаному у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг, не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати його підписання (пункт 3.5. договору).

Пунктом 4.6. договору передбачено, що виконавець складає та надає (направляє) замовнику підписаний остаточний варіант акту приймання-передачі наданих послуг у 2 (двох) примірниках.

Замовник зобов`язаний впродовж 7 (семи) календарних днів з дати передачі йому акту приймання-передачі наданих послуг повернути виконавцю по одному підписаному примірнику вказаних документів (пункт 4.7. договору).

Замовник несе відповідальність за несвоєчасність виплати виконавцю винагороди, передбаченої розділом 3 договору, і в разі прострочення платежів сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення (підпункт 5.3.2. пункту 5.3. договору).

За положеннями пунктів 7.4., 7.5. договору строк дії договору розпочинається з дати його укладення та закінчується 15.01.2025. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

На підставі договору про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 від 02.01.2024 за період з 02.01.2024 по 01.01.2025 виконавець надав послуги на загальну суму 872000,00 грн, про що між сторонами вказаного договору 06.01.2025 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №1.

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.01.2025, виконавець надав послуги з перевірки фінансової та податкової звітності, аналізу господарської діяльності та фінансового стану замовника для надання незалежної думки щодо достовірності звітності та даних обліку, а саме:

-за січень 2024 року (22 години) на суму 88000,00 грн;

-за лютий 2024 року (16 годин) на суму 64000,00 грн;

-за березень 2024 року (20 годин) на суму 80000,00 грн;

-за квітень 2024 року (22 години) на суму 88000,00 грн;

-за травень 2024 року (16 годин) на суму 64000,00 грн;

-за червень 2024 року (20 годин) на суму 80000,00 грн;

-за липень 2024 року (22 години) на суму 88000,00 грн;

-за серпень 2024 року (16 годин) на суму 64000,00 грн;

-за вересень 2024 року (14 години) на суму 56000,00 грн;

-за жовтень 2024 року (20 годин) на суму 80000,00 грн;

-за листопад 2024 року (16 годин) суму 64000,00 грн;

-за грудень 2024 року (14 годин) на суму 56000,00 грн.

У пунктах 3, 4, 5 акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.01.2025 сторони погодили, що послуги надано належним чином, якість та повнота наданих послуг відповідає вимогам договору та положенням чинного законодавства України; у замовника відсутні будь-які зауваження та застереження щодо якості та строків наданих виконавцем послуг. Даний акт є підставою для оплати наданих послуг відповідно до розділу 3 договору.

Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.01.2025 підписано сторонами та скріплено печаткою Приватного підприємства «ІСТВІН».

У своїй заяві Фізична особа-підприємець Корницька Олена Олександрівна зазначала, що оскільки відповідно до пункту 3.5. договору замовник здійснює оплату наданих послуг на поточний банківський рахунок виконавця у розмірі, вказаному в акті приймання-передачі наданих послуг, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати його підписання, то, з урахуванням дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг 06.01.2025, оплата повинна була бути здійснена не пізніше 13.01.2025.

У зв`язку із несплатою Приватним підприємством «ІСТВІН» заборгованості, що виникла за договором №28 від 02.01.2024, Фізичною особою-підприємцем Корницькою Оленою Олександрівною було направлено боржнику претензію від 21.01.2025 про оплату послуг за договором.

Листом від 05.02.2025 боржником підтверджено наявність заборгованості, повідомлено про неможливість здійснення оплати та зазначено, що заборгованість буде повністю погашено напротязі 30 календарних днів.

В подальшому, сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2025 - 25.03.2025, за яким боржник підтвердив наявність заборгованості за вказаним договором в сумі 872000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що Приватним підприємством «ІСТВІН» зобов`язання зі сплати наданих Фізичною особою-підприємцем Корницькою Оленою Олександрівною не були виконані, що не заперечувалося боржником, остання, як ініціюючий кредитор, звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість перед ініціюючим кредитором не погашено.

Поряд з цим, у заяві зазначено про нарахування пені у загальній сумі 54064,00 грн на підставі підпункту 5.3.2. пункту 5.3. договору, однак не включено до вимог про визнання заборгованості на цю суму у підготовчому засіданні суду першої інстанції.

Отже, загальна сума вимог ініціюючого кредитора до боржника становить 872000,00грн.

Як зазначено судом першої інстанції, у судовому засіданні представник боржника визнав наявність боргу перед Фізичною особою-підприємцем Корницькою Оленою Олександрівною у повному обсязі, доказів спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість перед кредитором - не надав.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо наявності у апелянта права на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН»

Відповідно до частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суб`єктний склад учасників господарського процесу за Господарським процесуальним кодексом України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за Кодексом України з процедур банкрутства. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в Господарському процесуальному кодексі України, ані в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (до 21.10.2019), ані в Кодексі України з процедур банкрутства (з 21.10.2019), однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі № 5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14.

Така позиція підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства учасниками у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.

Цією статтею Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що сторонами у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

За приписами згаданої статті Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною другою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

За умовами частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №905/2307/21 зазначено наступне:

«Норма статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» текстуально відтворена в Кодексі України з процедур банкрутства, а саме: частина восьма статті 45 встановлює, що розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Отже, з моменту введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства правове регулювання статусу забезпеченого кредитора, зокрема в частині порядку набуття ним статусу учасника (сторони) у справі про банкрутство, не змінилося.

Частина восьма статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Тобто наявність забезпечення виконання грошового зобов`язання у вигляді застави/іпотеки надає такій особі (статус кредитора якої ще не підтверджено) певні особливості у статусі і обсязі протягом процедур банкрутства порівняно з іншими кредиторами боржника.

Наслідки, що настають з моменту порушення справи про банкрутство, полягають, зокрема, в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому КУзПБ (згідно частини шостої статті 64 КУзПБ, погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово). Отже, вимоги кредиторів, які виникли за зобов`язаннями, що забезпечені заставою майна боржника, включаються до реєстру вимог кредиторів окремо, виходячи з обсягу забезпечення таких вимог, що визначається виходячи з тих доказів, які досліджуються у справі, та в межах провадження у справі про банкрутство.

А тому ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника, у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, що надає заставодержателю права заперечувати у підготовчому засіданні відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з наділенням у такому разі заставодержателя процесуальними правами учасника у справі про банкрутство - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно, і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини першої статті 254 Господарського процесуального кодексу України. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють питання застави та відповідних прав (Цивільний кодекс України, Закон України «Про заставу», Закон України «Про іпотеку»)».

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.03.2024 у справі №911/1005/23 виклав правову позицію, відповідно до якої ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство згідно з положеннями статей 1, 8, 39, частин другої, восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства мають право першочергово оскаржувати у судах апеляційної та касаційної інстанцій сторони у справі про банкрутство (боржник, ініціюючий кредитор, а також арбітражний керуючий від імені боржника та кредитор, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника), оскільки такі особи відповідно до закону наділені право- та дієздатністю для участі у розгляді судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що у липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «Феріде Плаза», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного підприємства «ІСТВІН», про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 06.11.2007 №06-2.1/1018 та №06-2.1/1019 у рахунок погашення боргу Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» станом на 04.07.2018 шляхом звернення стягнення на належне Приватному підприємству «Феріде Плаза» майно, а саме:

-готельно-розважальний центр «Феріде Плаза», загальною площею 8145,3 кв.м, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-Б (далі - розважальний центр), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою (ринковою) вартістю 143544000 грн;

-об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісного комплексу (другий пусковий комплекс), розташований на земельній ділянці площею 0,1430 га за адресою: м.Вінниця, вул.Пирогова, 23-А (далі об`єкт незавершеного будівництва), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою (ринковою) вартістю 16051200 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.06.2023 у справі №902/388/18 у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 21.11.2023 у справі №902/388/18, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.05.2024, рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позов про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнив; звернув стягнення на нерухоме майно, належне Приватному підприємству «Феріде Плаза», у рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» за кредитними договорами, а саме: на розважальний центр та об`єкт незавершеного будівництва.

На виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №902/388/18, Господарський суд Вінницької області 21.12.2023 видано відповідні накази.

Ухвалою від 29.07.2024 Господарський суд Вінницької області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» задовольнив; замінив стягувача - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м Київ, вул. Малопідвальна 8, код: 00039002) з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 щодо звернення стягнення на належне Приватному підприємству «Феріде Плаза» нерухоме майно - розважальний центр та об`єкт незавершеного будівництва шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та щодо стягнення судового збору на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ю-БЕЙС» (ідентифікаційний код юридичної особи: 42901825, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська 55).

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» звернулося до місцевого господарського суду із заявою, в якій просило замінити боржника - Приватне підприємство «Феріде Плаза» з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 в частині звернення стягнення на належне Приватному підприємству «Феріде Плаза» нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», на його правонаступника Приватне підприємство «ІСТВІН».

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09.01.2025 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» про заміну боржника у цій справі.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 25.02.2025 у справі №902/388/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» задовольнив; ухвалу Господарського суду Вінницької області від 09.01.2025 скасував; ухвалив нове рішення, яким задовольнив заяву про заміну боржника; замінив Приватне підприємство «Феріде Плаза» з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 21.12.2023 про виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 в частині звернення стягнення на нерухоме належне Приватному підприємству «Феріде Плаза» майно - об`єкт незавершеного будівництва шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», на його правонаступника Приватне підприємство «ІСТВІН».

Вказана постанова Північно-західного апеляційного господарського суду у справі №902/388/18 набрала законної сили 25.02.2025 та наразі не є скасованою касаційним судом.

Приймаючи до уваги те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС», у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, колегія суддів вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» наділено процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини першої статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».

Порядок та підстави для здійснення провадження у справі з відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлює Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до частин другої, третьої статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. Провадження у справі про банкрутство відкривається господарським судом за заявою боржника також у разі загрози його неплатоспроможності.

Положення статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Частинами першою, третьою статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, серед іншого, унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором у письмовій формі та повинна містити, зокрема: виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви; відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Згідно з частиною першою статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої:

-перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом (абзац 1 частини першої);

-у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи (частина друга);

-якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість (частина третя);

-за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята);

-господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (частина шоста).

Отже, системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є:

(1) наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого (зобов`язання) сплив на дату звернення кредитора до суду;

(2) відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог;

(3) не задоволення боржником у повному обсязі вимог ініціюючого кредитора до підготовчого засідання суду.

Таким чином, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю «грошового зобов`язання» боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 15.10.2020 у справі №922/1174/20, від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, від 03.09.2020 у справі №910/16413/19).

Оскільки стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й організаційного та майнового, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (див. постанову Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання документальної обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

При ініціюванні справи про банкрутство наявність боргу підтверджується в порядку, визначеному положеннями статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України, та доказами у такому обсязі, який є необхідним з урахуванням правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Відтак, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 23.09.2021 №910/866/20, від 21.10.2021 у справі №913/479/18, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20).

Заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №914/1126/14, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20, від 09.06.2022 у справі №922/313/20 (922/3069/21)).

Колегія суддів зауважує на тому, що якщо Кодексом України з процедур банкрутства підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство прямо не визначені та з`ясовуються судом шляхом встановлення, на підставі доказів у справі, заборон на відкриття провадження у справі про банкрутство, визначених Законом (прямих або непрямих, загальних або спеціальних, тимчасових або не обмежених в часі, умовних або безумовних), то підстави для відмови у відкритті провадження прямо визначені в частині шостій статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства:

-вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження;

-вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду;

-заяву подано про порушення справи про банкрутство оптового постачальника електричної енергії.

Важливим елементом судового контролю при відкритті провадження у справі про банкрутство є встановлення обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Південно-західний апеляційний суд також зауважує, що встановлення факту відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Суди повинні надавати оцінку про наявність спору про право в контексті правовідносин, які виникли саме між боржником та ініціюючим кредитором, а не боржником та іншими кредиторами, оскільки порядок розгляду судових справ у позовному провадженні (яке передбачає вирішення наявного спору про право) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника врегульоване положеннями частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Одним з методів встановлення факту відсутності або наявності спору про право є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постановах від 20.03.2024 у справі №911/1005/23, від 06.04.2023 у справі №902/650/20.

Частиною першою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що у підготовчому засіданні здійснюється перевірка господарським судом обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, зазначена норма Кодексу України з процедур банкрутства не встановлює обов`язку саме кредитора доводити те, що боржник у справі про банкрутство не має можливості виконати майнові зобов`язання, строк яких настав.

Доведення обставин можливості виконати майнові зобов`язання, строк яких настав, покладено саме на боржника (частина третя статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства). Водночас, положеннями статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства на господарський суд покладено обов`язок перевіряти можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав.

Отже, на ініціюючого кредитора покладено обов`язок документально довести наявність грошового зобов`язання боржника перед таким кредитором та зазначити обставини його невиконання, в той час як боржник наділений правом такі обставини або спростувати, або підтвердити.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, а також постанова Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог, без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Крім того, такий підхід у справі про банкрутство порушує як права кредиторів, так і права боржника.

У питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів також враховує, що у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494));

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

У справі, що розглядається, Фізична особа-підприємець Корницька Олена Олександрівна ініціювала питання відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН» з підстав наявності у боржника заборгованості за договором про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 від 02.01.2024.

Встановлюючи наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника, колегія суддів виходить з наступного.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. За договором №28 від 02.01.2024 Фізична особа-підприємець Корницька Олена Олександрівна зобов`язалась надати, а Приватне підприємство «ІСТВІН» - оплатити послуги із надання перевірки фінансової та податкової звітності замовника, аналізу його господарської діяльності та фінансового стану.

Загальні положення про надання послуг викладено у главі 63 Цивільного кодексу України.

Згідно частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині другій цієї статті цієї статті також зазначено, що її положення застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, а по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця немає матеріального змісту, а полягає у самому процесі надання послуги.

Згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 зі справи №761/16124/15-ц.

Таким чином, послуга існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, споживається в процесі вчинення певної діяльності або здійснення певної діяльності, не набуваючи матеріального вигляду.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Апеляційним судом встановлено, що сторонами у договорі чітко погоджено порядок надання послуг та порядок оплати. Так, зокрема, в розділі 3 договору наведено інформацію щодо ціни договору (розміру і умов оплати).

Розмір винагороди за договором, обрахований у відповідності до основи для встановлення винагороди, представленої у пункті 3.1. договору, розраховується виходячи з погодинної ставки: 4000 грн за одну годину (пункт 2.2. договору).

Згідно із пунктом 3.3. договору розрахунок за договором здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, в якому вказується загальна вартість (винагорода), що підлягатиме сплаті замовником виконавцю з урахуванням обсягу наданих останнім послуг на дату його складення.

У пункті 3.4. договору сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором та додатковими угодами до нього здійснюються в безготівковій формі шляхом здійснення переказу грошових коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця в офіційній валюті України гривні.

Оплата за договором здійснюється замовником на поточний банківський рахунок виконавця у розмірі, вказаному у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг, не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати його підписання (пункт 3.5. договору).

Як зазначалось, на підставі договору про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 від 02.01.2024 за період з 02.01.2024 по 01.01.2025 виконавець надав послуги на загальну суму 872000,00 грн, про що між сторонами вказаного договору 06.01.2025 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №1.

Колегія суддів враховує, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зараз і надалі у редакції, чинній на дату надання послуг) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За приписами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Як вбачається зі змісту договору №28 від 02.01.2024, сторони останнього узгодили те, що факт надання послуг за цим договором підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (підпункт 2.3.9. пункту 2.3., пункт 3.3. договору).

Дослідивши наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг від 06.01.2025, колегія суддів зазначає, що вказаний акт містить всі передбачені законодавством реквізити первинного документу та відповідає вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Враховуючи положення пункту 3.5. договору, Приватне підприємство «ІСТВІН» у строк не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, повинен був здійснити оплату наданих послуг на поточний банківський рахунок виконавця у розмірі, вказаному у відповідному акті. Відтак, з урахуванням дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг 06.01.2025, оплата мала бути здійснена боржником не пізніше 13.01.2025 (з урахуванням того, що п`ятий день припадає на 11.01.2025 суботу, а наступним за ним робочим днем є 13.01.2025 (понеділок).

З метою перевірки стану розрахунків, сторонами договору було проведено звірку взаєморозрахунків, за результатами якої складено акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2025 - 25.03.2025, за яким боржник підтвердив наявність заборгованості за вказаним договором в сумі 872000,00 грн.

При цьому акт звірки розрахунків є технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Також апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази задоволення боржником вимог кредитора, які містяться у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, боржник не спростував факт наявності грошового зобов`язання, а також не зазначав про наявність між ним та кредитором спору про право щодо заявлених вимог.

Таким чином, вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на день подання заяви боржник мав грошове зобов`язання перед ініціюючим кредитором за договором про надання послуг по консультуванню у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування №28 від 02.01.2024, строк виконання якого настав 13.01.2025.

Доводи апелянта щодо недотримання судом першої інстанції підвищеного стандарту доказування є необґрунтованими та не спростовують наданих ініціюючим кредитором первинних документів. Вимоги Фізичної особи-підприємця Корницької Олени Олександрівни підтверджені договором та актом наданих послуг, які відповідають вимогам належності та допустимості доказів, визначених статтями 77, 78 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень статей 1, 8, 34, 39 Кодексу України з процедур банкрутсва, за встановлених обставин, які свідчать про наявність у боржника невиконаних грошових зобов`язань перед кредитором, строк яких настав; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора боржником у повному обсязі не задоволені, у господарського суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН».

Отже, аргументи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження. При цьому, скаржник жодним чином не довів наявності у даному випадку підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, визначених статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також скаржник обґрунтовував передчасність відкриття провадження у справі про банкрутство недобросовісністю дій ініціюючого кредитора, оскільки, як вважає апелянт, поведінку ініціюючого кредитора у цій справі слід розцінити як таку, що спрямована на досягнення нелегітимної мети, зокрема, для завдання шкоди як самій юридичній особі, так і її кредиторам, шляхом подання неіснуючої заборгованості з метою штучного перешкоджання виконання рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, яке перебуває у власності Приватного підприємства «ІСТВІН».

Колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта, виходячи з наступного.

Системний аналіз статей 13, 15 Цивільного кодексу України свідчить про те, що зловживанням своїми правами слід вважати такі дії особи, які здійснюються на шкоду цивільним правам і інтересам інших осіб. Саме з моменту порушення, невизнання або оспорювання цивільного права у особи виникають підстави для його захисту у судовому порядку. При цьому частиною шостою статті 13 передбачено не обов`язок суду припинити зловживання правами чи застосувати інші наслідки, встановлені законом (оскільки встановлення обставин зловживання правами передбачає відповідний порядок та послідовність процедурних та процесуальних дій), а саме право особи на звернення до суду, який за результатами розгляду судової справи має обов`язок прийняти рішення по суті розгляду такої заяви.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, учасники цивільних правовідносин (в тому числі й боржник) зобов`язані піклуватися про те, щоб їх юридично значимі вчинки були обґрунтованими; поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що також передбачає виконання кожного зобов`язання, взятого на себе учасниками правовідносин, належним чином.

Колегія суддів зазначає, що провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є самостійним видом судового провадження, який характеризується особливим порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань банкрутства, суб`єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є пропорційне і якомога максимальне задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Водночас, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Також слід враховувати, що провадження у справі про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Досягнення зазначених завдання та мети є можливим за умови гарантування: 1)охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Отже, у випадку відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора, окрім звернення до суду з позовом до боржника, також є право ініціювання щодо такого боржника процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. Застосування таких процедур для задоволення своїх кредиторських вимог є можливим у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження

З огляду на зазначене, звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, за наявності відповідних підстав, передбачених нормами Кодексу України з процедур банкрутства, саме по собі не можна вважати порушенням прав або інтересів інших осіб (зокрема, кредиторів боржника у зобов`язальних відносинах), оскільки таке звернення по суті є реалізацією кредитором його права на судовий захист власних прав у випадку, коли таке право кредитора порушується внаслідок неналежного виконання або невиконання взятих на себе боржником зобов`язань.

При цьому положеннями Кодексу з процедур банкрутства встановлено не лише можливість ініціювати одним із кредиторів боржника провадження у справі про банкрутство, але й прямо визначено порядок захисту прав інших кредиторів і боржника, порядок розгляду майнових спорів, які виникають у інших осіб з боржником, підстави відмови та задоволення кредиторських вимог, підстави та наслідки прийняття судом окремих процесуальних та процедурних рішень в межах провадження у справі про банкрутство тощо.

Тобто, враховуючи, що і позовне провадження про стягнення заборгованості, і провадження у справі про банкрутство мають на меті погашення заборгованості боржника перед кредиторами, ініціювання розгляду таких справ саме по собі (без встановлення інших обставини на підтвердження зловживання правом) не може вважатися зловживанням правом, а суд повинен враховувати особливості, матеріальні та процесуальні наслідки розгляду таких справ не лише для окремого кредитора чи боржника, але і для всіх інших учасників цих проваджень.

Крім того, положення Кодексу України з процедур банкрутства не передбачають, як окрему підставу для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, зловживання боржником або ініціюючим кредитором їх правом на відкриття відповідного провадження у справі.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №911/1005/23.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ІСТВІН», у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Ю-БЕЙС» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.04.2025 у справі №916/1284/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повну постанову складено 18.09.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран