РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2025Справа № 910/7794/25

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, м. Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Капіталінвест", м. Київ

про стягнення 462 723,16 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.06.2025 року Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Капіталінвест" (відповідач) суми боргу в розмірі 374 343,06 грн, суми пені в розмірі 49 484,57 грн, суми 3% річних в розмірі 6 194,71 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 32 700,82 грн, у зв`язку з невиконання відповідачем умов Договору суборенди земельної ділянки №00607 від 08.10.2012 року в частині сплати орендних платежів за період з жовтня 2021 року по 07 серпня 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 року матеріали справи №910/7794/25 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

17.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності. У відзиві відповідачем зазначено, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом пропущено строк позовної давності, проте не подано до суду клопотання про поновлення строків, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, земельна ділянка вже повернута позивачу за актом від 03.08.2023 року.

28.07.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. У відзиві відповідачем зазначено відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану, у зв`язку з чим строк позовної давності позивачем пропущено не було. Також позивачем зазначено, що підписання позивачем акту від 03.08.2023 року про повернення земельної ділянки не звільнило відповідача від обов`язку з оплати суборендних платежів за період, коли відповідач користався земельною ділянкою. Окрім того, позивач вказав, що пеню розрахував за 6 місяців.

30.07.2025 року відповідачем подано до суду заперечення в яких зазначено, що заява про застосування строків позовної давності заявлена відповідачем підлягає задоволенню, оскільки позовна заява не містить клопотання про поновлення строків. Також відповідачем зазначено, що у зв`язку із закінченням дії договору оренди позивач втратив право на звернення до суду, оскільки земельна ділянка належить Рівненській міській раді.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2012 між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендар) і Рівненською міською радою (орендодавець) було укладено Договір оренди (надалі також - Договір оренди), за умовами п. 1.1. якого орендодавець на підставі рішення Рівненської міської ради (шосте скликання) від 17.11.2011 №1376 передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для будівництва та обслуговування критої автостоянки з не житловими приміщеннями, з правом укладання договорів суборенди), яка знаходиться в м. Рівне на вул. Ювілейній.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 7 360 кв.м., за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; кадастровий номер 561010000:01:001:0078 (п. 2 Договору оренди).

Договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 Договору оренди).

За оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 134 571,65 грн, що становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку №04-09/12-1, виконаний управлінням Держкомзему у місті Рівному станом на 01.01.2012 (пункт 9 Договору оренди).

Орендна плата сплачується орендарями щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 11 Договору оренди).

За актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 08.02.2012 року Рівненською міською радою передано, а Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради прийнято в оренду земельну ділянку відповідно до умов Договору оренди.

В подальшому, 12.03.2012 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (замовник) та ТОВ «БК «Капіталінвест» (інвестор) було уклаено Угоду про будівництво паркінгу із нежитловими приміщеннями на вулиці Ювілейній в місті Рівному №01.

08.10.2012 між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендар, позивач) і ТОВ «БК «Капіталінвест» (суборендар, відповідач) було укладено Договір суборенди №00607 (надалі також - Договір суборенди), за умовами п. 1.1. якого орендар зобов`язується за плату передати суборендареві земельну ділянку у строкове платне володіння і користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язується прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов Договору суборенди та вимог земельного законодавства.

Земельна ділянка передається в суборенду згідно з рішенням Рівненської міської ради від 17.11.2011 №1376 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Ювілейній та передачі її в оренду» та знаходиться у володінні і користуванні орендаря у відповідності до Договору (пункт 1.2 Договору суборенди).

Земельна ділянка перебуває у державній (комунальній) власності, виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, розташована в м. Рівне на вул. Ювілейній. Кадастровий номер :01:001:0078 (пункт 1.3. Договору суборенди).

Термін суборенди - до 12.03.2022, але не довше строку дії Договору оренди (пункт 2.1. Договору суборенди).

Суборендна плата становить 40 371,49 грн в рік, згідно з розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку №04-09/82-1, виконаного Управлінням Держкомзему у місті Рівному станом на 01.01.2012. (пункт 3.1. Договору суборенди).

Суборендна плата сплачується суборендарем щомісячно рівними частками протягом п`яти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. (пункт 3.3. Договору суборенди).

Відповідно до пункту 3.4. Договору суборенди розмір суборендної плати може змінюватися за згодою сторін (шляхом внесення змін до Договору суборенди) або в односторонньому порядку на вимогу орендаря; пропозиції про перегляд розміру суборендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на місяць; розмір суборендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку або орендної плати за земельну ділянку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини суборендаря, що підтверджено документами; введення або нарахування нових податків; в інших випадках, передбачених законом та Договором суборенди; у випадку настання зазначених обставин, орендар має право в односторонньому порядку змінити суборендну плату, повідомивши суборендаря; після отримання повідомлення суборендар зобов`язується сплачувати суборендну плату в новому розмірі.

За актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 08.10.2012 року Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради передано, а ТОВ «БК «Капіталінвест» прийнято в суборенду земельну ділянку відповідно до умов Договору суборенди.

Судом встановлено, що у листопаді 2020 року Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «БК «Капіталінвест» 856 369,47 грн заборгованості за Договором суборенди земельної ділянки №00607 від 08.02.2012 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2021 зі справи №910/17315/20 (суддя Алєєва І.В.) позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «БК «Капіталінвест» на користь Управління 349 782,20 грн заборгованості за Договором суборенди на період з 06.04.2017 по 06.08.2020, 4 746,02 грн пені та 5 317,92 грн судового збору.

Також, у жовтні 2021 року Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «БК «Капіталінвест» 245 803,08 грн заборгованості за Договором суборенди земельної ділянки №00607 від 08.02.2012 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 зі справи №910/17412/21 (суддя Марченко О.В.) позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «БК «Капіталінвест» на користь Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради 200 161,46 грн основної заборгованості, 2 641,17 грн 3% річних, 8 179,37 грн втрат від інфляції, 6 563,81 грн пені та 3 263,18 грн судового збору.

03.08.2023 року сторонами підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки, відповідно до якого ТОВ «БК «Капіталінвест» повернув з суборенди, а Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради прийняло з суборенди земельну ділянку у зв`язку із закінченням терміну дії Договору суборенди земельної ділянки від 08.10.2012 року.

07.08.2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення права суборенди.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначає, що за період дії Договору суборенди з жовтня 2021 року по 07 серпня 2023 року відповідач мав сплатити суму суборендної плати на суму в розмірі 374 343,06 грн (за жовтень 2021 року - 14 772,44 грн, за листопад 2021 року - 14 772,44 грн, за грудень 2021 року - 14 772,44 грн, за січень 2022 року - 16 249,68 грн, за лютий 2022 року - 16 249,68 грн, за березень 2022 року - 16 249,68 грн, за квітень 2022 року - 16 249,68 грн, за травень 2022 року - 16 249,68 грн, за червень 2022 року - 16 249,68 грн, за липень 2022 року - 16 249,68 грн, за серпень 2022 року - 16 249,68 грн, за вересень 2022 року - 16 249,68 грн, за жовтень 2022 року - 16 249,68 грн, за листопад 2022 року - 16 249,68 грн, за грудень 2022 року - 16 249,68 грн, за січень 2023 року - 18 687,13 грн, за лютий 2023 року - 18 687,13 грн, за березень 2023 року - 18 687,13 грн, за квітень 2023 року - 18 687,13 грн, за травень 2023 року - 18 687,13 грн, за червень 2023 року - 18 687,13 грн, за липень 2023 року - 18 687,13 грн, за серпень 2023 року (з 01 по 07 число місяця) - 4 219,67 грн).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Договором суборенди в період його дії, внаслідок чого за відповідачем у період з жовтня 2021 року по 07 серпня 2023 року утворилась заборгованість з суборендної плати в розмірі 374 343,06 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму пені в розмірі 49 484,57 грн, суму 3% річних в розмірі 6 194,71 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 32 700,82 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом пропущено строк позовної давності і не подано до суду клопотання про поновлення строків, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди позивач втратив право на звернення до суду, оскільки земельна ділянка належить Рівненській міській раді.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору суборенди, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором піднайму.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень стст 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 774 Цивільного кодексу визначено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, згідно умво Договору суборенди відповідач є суборендарем земельної ділянки зазначеної в договорі.

Відповідно до п. 3.3. Договору суборендна плата сплачується суборендарем щомісячно рівними частками протягом п`яти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Так, за період з жовтня 2021 року по 07 серпня 2023 року відповідач, відповідно до умов Договору суборенди, мав сплатити суму суборендних платежів на суму в розмірі 374 343,06 грн.

Зазначену обставину відповідач у заявах по суті спору не заперечив, зазначаючи лише, що строк дії Договору суборенди закінчився і земельна ділянка повернута позивачу за актом від 03.08.2023 року і тому у позивача немає підстав на стягнення з відповідача пред`явлених сум.

На вказані заперечення Суд зазначає, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

В цей же час, правова природа плати за користування річчю (суборендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку (протягом строку дії договору), і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України.

Отже, несплата суборендної плати за час перебування майна в суборенді після припинення дії Договору, суперечить змісту правовідносин за договором піднайму (суборенди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України.

З викладеного вбачається, що обов`язок суборендаря сплачувати суборендну плату за користування суборендованим майном зберігається до припинення договору суборенди (до спливу строку його дії), а оскільки цей обов`язок не був виконаний суборендарем під час дії договору, тому цей обов`язок повинен бути виконаний після припинення дії договору в обсягах, що мали місце станом на день припинення дії договору суборенди.

А тому, посилання відповідача на ту обставину, що оскільки строк дії Договору суборенди закінчився і у позивача немає підстав на стягнення з відповідача пред`явлених сум, є необгрунтованими та недоведеними.

З урахуванням викладеного, з матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем суборендні послуги відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у період з жовтня 2021 року по 07 серпня 2023 року (день припинення права суборенди у зв`язку з реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного запису) з суборендної плати в розмірі 374 343,06 грн.

Отже, Суд зазначає, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором суборенди по сплаті суборендної плати підтверджується матеріалами справи на суму в розмірі 374 343,06 грн, що відповідачем належними доказами не спростовано і не оспорено.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, пунктом 3.3. Договору суборенди сторони чітко визначили строки сплати орендних та інших платежів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору суборенди, до моменту звернення позивача до суду, не здійснив сплату суборендних платежів за вказаний вище період, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з суборендної плати в розмірі 374 343,06 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, на які посилався відповідач у своїх запереченнях по суті спору, то слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаним пунктом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 №3450-IX пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в такій редакції: « 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Відтак, у зв`язку з тим, що період, в який мало місце прострочення суборендних платежів за Договором суборенди, був під час дії воєнного стану в України і був зупинений згідно зазначених вище норм, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 49 484,57 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

У разі невнесення суборендної плати у строки, визначені Договором суборенди, справляється пеня у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення платежу; окрім того, суборендар відшкодовує орендарю усі збитки, пов`язані з простроченням сплати суборендної плати (збитки від сплати штрафних санкцій за прострочення орендарем перерахування орендної плати за земельну ділянку тощо). (пункт 3.6 Договору суборенди).

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені та визнано його не обґрунтованим, з огляду на таке.

Якщо договір оренди (суборенди) землі припинився (закінчився строк дії), то пеня за прострочення орендної (суборендної) плати не нараховується за період, що настає після дати припинення договору, оскільки відсутня заборгованість та обов`язок сплати суборендної плати.

Із огляду на наведені вище положення законодавства строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором, зокрема, в частині сплати суборендних платежів, однак відсутні підстави для нарахування пені поза межами строку дії договору суборенди за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке сталося під час дії цього договору.

Таким чином, розрахунок суми пені має бути здійснений до 07.08.2023 року, тобто до закінчення строку дії Договору суборенди.

У зв`язку з викладеним, здійснивши власний розрахунок суми пені, за період з 06.10.2021 року 07.08.2023 року, з урахуванням шестимісячного терміну нарахування, врахованого позивачем в позовних матеріалах, до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 40 974,62 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 32 700,82 грн та суму 3% річних у розмірі 6 194,71 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаною нормою законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що розрахунок здійснений вірно, а тому, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 6 194,71 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 32 700,82 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору суборенди у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 374 343,06 грн, сума пені в розмірі 40 974,62 грн, сума 3% річних в розмірі 6 194,71 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 32 700,82 грн.

Судовий збір, у розмірі 5 450,56 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та застосування коєфіцієнту 0,8 передбаченого нормами ЗУ «Про судовий збір», покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Капіталінвест» (, адреса: 03170, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 18, офіс 3) на користь Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Любомира Казимира, буд. 6) суму основного боргу в розмірі 374 343,06 грн (триста сімдесят чотири тисячі триста сорок три гривні 06 копійок), суму пені в розмірі 40 974,62 грн (сорок тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривни 62 копійки), суму 3% річних в розмірі 6 194,71 грн (шість тисяч сто дев`яносто чотири гривні 71 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 32 700,82 грн (тридцять дві тисячі сімсот гривень 82 копійки) та суму судового збору в розмірі 5 450,56 грн (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень 56 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ