ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/3820/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Власов Ю.Л. і Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:

позивача - Фізичної особи-підприємця Рогози Валентина Володимировича - Письменна Н.В., адвокат (ордер ВЕ №1166006 від 19.08.2025),

відповідача - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Чернюшок М.І., (у порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі- територіальне відділення АМК)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 (головуючий - суддя Попков Д.О., судді: Стойка О.В. і Медуниця О.Є.)

у справі №922/3820/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Рогози Валентина Володимировича (далі - ФОП Рогоза В.В.)

до територіального відділення АМК

про визнання недійсним та скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2025, у зв`язку із запланованим відрядженням судді Бенедисюка І.М., визначено колегію суддів у складі Булгакова І.В. (головуючий), Власов Ю.Л. і Колос І.Б.

Короткий зміст позовних вимог

ФОП Рогоза В. В. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відповідач) від 29.08.2024 № 70/168-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК), яким визнано, що позивач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210), у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів; за визначене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 2 756 683,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 (суддя Шатерніков М.І.) у справі №922/3820/24 у задоволенні позову ФОП Рогози В. В. до територіального відділення АМК про визнання недійсним та скасування рішення відмовлено.

Суд погодився з Відповідачем, що сукупність обставин, встановлених у рішенні №70/168-р/к, виключає можливість того, що пропозиції в торгах готувалися окремо, без комунікації між ними з метою визнання переможця у торгах одного з учасників.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 апеляційну скаргу ФОП Рогози В. В. на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025 .у справі №922/3820/24 задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2025у справі №922/3820/24 скасовано. Прийнято нове рішення у справі №922/3820/24, яким позовні вимоги ФОП Рогози В. В. про визнання недійсним та скасування Рішення АМК, яким визнано, що позивач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів; за визначене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 2 756 683,00 грн задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення АМК, яким визнано, що позивач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів; за визначене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 2 756 683,00 грн.

Суд апеляційної інстанції виснував, що загальна тривалість розгляду антимонопольної справи не відповідає принципу верховенства права за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання територіальним відділенням АМК із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності, передбачених частиною першою статті 42 Закону №2210.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі територіальне відділення АМК просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі №922/3820/24 скасувати, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП Рогози В. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає про:

- неврахування висновків у постановах Верховного Суду від 03.02.2022 у справі № 910/15183/20, від 30.09.2021 у справі № 910/13451/20, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20 в частині тієї обставини, що доведення вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється щодо кожного епізоду (правопорушення) окремо із зазначенням щодо кожного з встановлених Комітетом обставин із посиланням на відповідні докази та факти, а також положення законодавства, якими Комітет керувався, приймаючи рішення, а отже, час розгляду органом АМКУ справи, зокрема, залежить від кількості торгів, які ним досліджуються в межах справи, а саме рішення має прийматися в порядку статті 48 Закону №2210;

- неврахування висновків у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21 та від 17.04.2025 у справі № 922/3008/24, в частині наявності підстав "виправданості" тривалості розгляду антимонопольної справи та чинників, які впливають та/або можуть вплинути на такий розгляд, зокрема, складність справи, кількість епізодів (Торгів), направлення запитів/листів/ вимог для отримання необхідної доказової бази та суб`єктний склад порушення, це означає застосування до даних правовідносин положень статті 42 Закону №2210 щодо зупинення перебігу строку давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на час розгляду справи та статті 37 Закону №2210 щодо порядку початку та завершення розгляду справи;

- неврахування висновків у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 922/3715/17, в частині відсутності строків розгляду справи органами Антимонопольного комітету України за нормами законодавства про захист економічної конкуренції, яке діяло до 01.01.2024, це означає застосування до даних правовідносин положень статті 42 Закону №2210 щодо зупинення перебігу строку давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на час розгляду справи;

- неврахування висновків у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, в частині того, що рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом;

- неврахування висновків у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 щодо подібності правовідносин в іншій/ аналогічній справі та їх критеріїв;

- неврахування висновків у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6507/19, від 19.05.2020 у справі № 910/8399/19, від 23.09.2021 у справі № 903/4/20, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20 щодо індивідуальності справ органів Комітету;

- неврахування висновків у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16 в частині спеціального регулювання перехідного періоду законодавства;

- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 59 Закону №2210 відносно встановлення підстав скасування рішень територіальних органів АМК, зокрема, в частині, якщо виявлені порушення не призвели до неправильного прийняття рішення;

- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 23 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" від 09.08.2023 №3295-IX в частині не застосування судами закону, який був чинним на момент, коли відбулася подія, що стала предметом судового розгляду.

Доводи інших учасників справи

ФОП Рогоза В.В. подано відзив на касаційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанції у розгляді справи з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.

ФОП Рогоза В. В., Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "УКРТРАНСКОМ" (далі - ТОВ"НВК "УКРТРАНСКОМ") і Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" (далі - ТОВ"ВІВЕРЕ БЕНЕ 2") брали участь у відкритих торгах, проведених з використанням електронної системи "Prozorro":

- Комунальним вищим навчальним закладом "ХАРКІВСЬКА АКАДЕМІЯ НЕПЕРЕРВНОЇ ОСВІТИ" (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-09-05-001543-b - Торги № 1);

- Управлінням освіти, молоді та спорту Лозівської районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-17-001104-c - Торги № 2);

- Відділом освіти Краснокутської районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-18-000942-b - Торги № 3);

- Комунальним закладом "ХАРКІВСЬКИЙ САНАТОРНИЙ НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНИЙ КОМПЛЕКС № 13" Харківської обласної ради (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-14-002727-a - Торги № 4);

- Відділом освіти Зміївської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-26-001657-b - Торги № 5);

- Відділом освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-26-000818-b - Торги № 6); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-22-000764-c - Торги № 7); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-18-002207-b - Торги № 8); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-19-002151-b - Торги № 9);

- Державним навчальним закладом "СЛОБОЖАНСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ" (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-05-001249-c - Торги № 10);

- Відділом освіти Харківської районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-22-002362-a - Торги № 11);

- КЗ "ЛЮБОТИНСЬКА СПЕЦІАЛІЗОВАНА ШКОЛА-ІНТЕРНАТ І-ІІІ ступенів "ДИВОСВІТ" Харківської обласної ради (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-19-000521-b - Торги № 12);

- КЗ "ХАРКІВСЬКА ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ САНАТОРНА ШКОЛА ІНТЕРНАТ І-ІІІ СТУПЕНІВ № 9" Харківської обласної ради (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-06-000355-c - Торги № 13);

- Відділом освіти, молоді та спорту Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-05-29-002784-a - Торги № 14);

- Відділом освіти Борівської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-05-02-000592-c - Торги № 15);

- Відділом освіти Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-16-000222-b - Торги № 16);

- Відділом освіти Богодухівської районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-31-000422-c - Торги № 17);

- Відділом освіти Великобурлуцької районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-22-001744-b - Торги № 18);

- Відділом освіти, молоді та спорту Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-23- 000419-a - Торги № 19);

- Відділом освіти Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-14-001182-a - Торги № 20);

- Управлінням освіти Ізюмської міської ради Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-31-000235-b - Торги № 21);

- Відділом освіти, молоді та спорту Первомайської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-07-04-002003-b - Торги № 22); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-27-001397-b - Торги № 23); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-30-001436-b - Торги № 24);

- Відділом освіти Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-31-000904-a - Торги № 25);

- Відділом освіти Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-06-02-001313-a - Торги № 26); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-31-001345-b - Торги № 27);

- Відділом освіти Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-22-000405-c - Торги № 28);

- Відділом освіти, молоді та спорту Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" -UA-2017-05-23-000345-c - Торги № 29); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-18-001441-b - Торги № 30); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-24-001415-b - Торги № 31); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-22-000305-a - Торги № 32); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-05-17-002075-b - Торги № 33)

- Відділом освіти НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ районної державної адміністрації Харківської області (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-04-21-001240-b - Торги № 34);

- Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-23-000227-c - Торги № 35); ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-08-09-000405-c - Торги № 36); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-09-11-000541-a - Торги № 37); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-13-001471-b - Торги № 38);

- Відділом освіти Валківської районної державної адміністрації (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-20-000289-c - Торги № 39); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-20-000809-c - Торги № 40); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-13-001227-b - Торги № 41); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-20-000774-c - Торги № 42); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-07-18-001532-b - Торги № 43); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-06-22-001815-a - Торги № 44); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2018-03-26-000073-c - Торги № 45); (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" - UA-2017-11-17-002121-a - Торги № 46).

На виконання доручення в.о. Голови Антимонопольного комітету України від 25.10.2018 №13-02/909 (вх. від 26.10.2018 №1/140) та доручення Голови Антимонопольного комітету України від 26.02.2019 №13-01/177 (вх. від 27.02.2019 №1/118) Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України проведено дослідження щодо наявності або відсутності в діях ФОП Рогози В.В., ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у Торгах №1-46.

Адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення АМК прийнято розпорядження від 12.03.2019 № 70/40-рп/к про початок розгляду справи № 3/01-34-19 за ознаками вчинення ФОП Рогозою В.В. та ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" порушень, передбачених пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих Торгів.

Листом від 14.03.2019 № 70-02/3-2096 ФОП Рогозі В.В. надіслано копію розпорядження адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМК від 12.03.2019 № 40-рп/к про початок розгляду справи № 3/01-34-19. Відповідно до інформації зазначеної на бланку реєстру поштових відправлень (список № 37) та фіскального чека від 15.03.2019 вказане розпорядження було надіслане ФОП Рогозі В.В. 15.03.2019 рекомендованим листом № 678.

Інформацію про розпорядження № 40-рп/к про початок розгляду справи № 3/01-34-19 було опубліковано в друкованому виданні Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр" № 132 (6495) від 13.07.2019.

Адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення АМК також прийнято розпорядження 16.04.2019 № 70/56-рп/к про початок розгляду справи № 3/01-44-19 за ознаками вчинення ФОП Рогозою В.В. та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" порушень, передбачених пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих Торгів.

Листами від 18.04.2019 №70-02/3-2997 та від 18.04.2019 №70-02/3-299) ФОП Рогозі В.В. та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" надіслано копію розпорядження адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМК від 16.04.2019 №70/56-рп/к про початок розгляду справи №3/01-44-19.

На підставі подання Третього відділу досліджень і розслідувань Харківського обласного територіального відділення АМК від 31.10.2019 №461, адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення АМК прийнято розпорядження від 31.10.2019 №70/178-рп/к про об`єднання справ №3/01-34-19 та №3/01-44-19 в одну справу та присвоєння їй номеру №3/01-34-19.

Листами від 04.11.2019№ 70-02/3-6543, від 04.11.2019 №70-02/3-6542 та від 04.11.2019 №70-02/3-6541 ФОП Рогозі В.В., ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" відповідно було надіслано копію розпорядження адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМК від 31.10.2019 №70/178-рп/к про об`єднання справ №3/01-34-19 т №3/01-44-19 в одну справу та присвоєння їй номеру №3/01-34-19 (далі - Справа).

Рекомендованим поштовим відправленням №630 листом від 13.08.2024 №70-02/2619e до ФОП Рогози В.В. направлено витяг з подання з попереднім висновками у Справі та інформацію про дату, час та місце проведення засідання адміністративної колегії Відділення щодо результатів розгляду Справи.

На сайті Акціонерного товариства "УКРПОШТА" (http://ukrposhta.ua зафіксовано інформацію, рекомендоване поштове відправлення №630, яким було направлено до ФОП Рогози В.В. витяг з подання з попередніми висновками у Справі та повідомлення щодо засідання адміністративно колегії Відділення та прийняття рішення у Справі, станом на 22.08.2024 не отримано.

Рекомендованим поштовим відправленням №674 листом від 13.08.2024№70-02/2618e до ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" направлено витяг з подання попередніми висновками у Справі та інформацію про дату, час та місце проведення засідання адміністративної колегії Відділення щодо результатів розгляду Справи.

На сайті Акціонерного товариства "УКРПОШТА" (http://ukrposhta зафіксовано інформацію, рекомендоване відправлення №674, яким було направлено до ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" витяг з подання з попередніми висновками у Справі та повідомлення щодо засідання адміністративної колегії Відділення та прийняття рішення у Справі, станом на 22.08.2024 не отримано.

Рекомендованим поштовим відправленням №493 листом від 13.08.2024 №70-02/2617e до ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" направлено витяг з подання з попередніми висновками у Справі та інформацію про дату, час та місце проведення засідання адміністративної колегії Відділення щодо результатів розгляду Справи.

На сайті Акціонерного товариства "УКРПОШТА" (http://ukrposhta.ua) зафіксовано інформацію, що рекомендоване поштове відправлення №493, яким було направлено до ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" витяг з подання з попередніми висновками у Справі та повідомлення щодо засідання адміністративної колегії Відділення та прийняття рішення у Справі, станом на 22.08.2024 не отримано.

Відповідно до пункту 26 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету від 19.09.1994 №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 №169-р) (зі змінами), на офіційному вебсайті АМК (https://eastmtv.amcu.gov.ua/) 22.08.2024 розміщено інформацію щодо попередніх висновків у Справі із зазначенням дати, часу і місця розгляду Справи.

Інформацію про розпорядження № 178-рп/к про об`єднання справ № 3/01-34-19 та №3/01-44-19 в одну справу та присвоєння їй номеру № 3/01-34-19 було опубліковано в друкованому виданні Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр" № 34 (6648) від 21.02.2020.

За результатами розгляду справи № 3/01-34-19, аналізу документів та матеріалів, поданих ФОП Рогозою В.В., ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" у складі тендерних пропозицій на Торги, та зібраної Відділенням в ході розгляду справи інформації, Адміністративною колегією Відділення було зазначено, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про узгодженість дій ФОП Рогози В.В. та ТОВ "НВК "УКРТРАНСКОМ" під час участі у Торгах № 1-34; ФОП Рогози В.В. та ТОВ "ВІВЕРЕ БЕНЕ 2" під час участі у Торгах № 35-46.

Рішенням АМК на ФОП Рогозу В.В. накладено штраф у загальному розмірі 2 756 683,00 грн, зокрема, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції під час участі:

у Торгах № 1 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 2 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 3 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 4 у розмірі 44 595 грн;

у Торгах № 5 у розмірі 49 050 грн;

у Торгах № 6 у розмірі 47 667 грн;

у Торгах № 7 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 8 у розмірі 49 050 грн;

у Торгах № 9 у розмірі 24 750 грн;

у Торгах № 10 у розмірі 35 505 грн;

у Торгах № 11 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 12 у розмірі 54 166 грн;

у Торгах № 13 у розмірі 46 500 грн;

у Торгах № 14 у розмірі 66 000 грн;

у Торгах № 15 у розмірі 44 626 грн;

у Торгах № 16 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 17 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 18 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 19 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 20 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 21 у розмірі 57 900 грн;

у Торгах № 22 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 23 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 24 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 25 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 26 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 27 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 28 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 29 у розмірі 59 895 грн;

у Торгах № 30 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 31 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 32 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 33 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 34 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 35 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 36 у розмірі 35 599 грн;

у Торгах № 37 у розмірі 50 092 грн;

у Торгах № 38 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 39 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 40 у розмірі 37 530 грн;

у Торгах № 41 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 42 у розмірі 35 602 грн;

у Торгах № 43 у розмірі 55 957 грн;

у Торгах № 44 у розмірі 68 000 грн;

у Торгах № 45 у розмірі 58 199 грн;

у Торгах № 46 у розмірі 68 000 грн.

У Рішенні АМК, про антиконкурентні узгоджені дії учасників свідчать такі обставини:

1) наявність у учасників спірних торгів господарських відносин з одними і тими ж суб`єктами господарювання;

2) отримання учасників спірних торгів авторизаційних листів у ТОВ "ВИДАВНИЦТВО "РОЗУМНИКИ", котре пов`язане відносинами контролю з ТОВ "РОЗУМНИКИ ХОЛДИНГ", якому в свою чергу виділялась у користування ІР-адреса, з якої ФОП Рогоза В.В. здійснював вхід в аукціон у Торгах та яке має у користуванні приміщення за однією і тією ж адресою з іншими учасниками торгів;

3) залучення учасниками спірних торгів одного і того ж суб`єкта господарювання для підготовки тендерних пропозицій;

4) нездійснення учасниками спірних торгів кроків щодо зниження цінових пропозицій під час аукціону, що підтверджує відсутність конкуренції між учасниками торгів завдяки погодженій і скоординованій поведінці щодо участі один одного у Торгах;

5) використання учасниками спірних торгів у господарській діяльності однієї і тієї ж IP-адреси;

6) наявність спільних особливостей у оформленні документів, поданих учасниками спірних торгів у складі тендерних пропозицій;

7) синхронність дій учасниками спірних торгів під час подання тендерних пропозицій;

8)використання учасниками спірних торгів одного електронного майданчика та однієї і тієї ж IP-адреси для подання тендерних пропозицій;

9) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси для подання податкової звітності в одні і ті ж дні з незначною різницею у часі;

10) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси під час входу до електронних кабінетів для здійснення операцій по банківських рахунках в одні і ті ж дні з незначною різницею у часі;

11) використання учасниками спірних торгів однієї і тієї ж IP-адреси під час входу до електронних поштових скриньок;

12) однакові властивості електронних файлів, завантажених учасниками спірних торгів у складі своїх тендерних пропозицій.

Факти, викладені у оскаржуваному рішенні, за висновком органу АМК, не спростовані позивачем.

Встановлені факти та особливості поведінки учасників торів у своїй сукупності за твердженнями відповідача є не типовою поведінкою для суб`єктів господарювання, які конкурують між собою під час участі у процедурах закупівель та створює умови для обміну інформацією, у тому числі й щодо підготовки та участі у спірних торгах.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;

- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;

- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним в частині, що стосується позивача. Як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача у справі №922/3820/24 кваліфіковано за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210.

У касаційній скарзі АМК зазначав про неврахування судами попередніх інстанцій висновку викладеного у постановах Верховного Суду від 03.02.2022 у справі № 910/15183/20, від 30.09.2021 у справі № 910/13451/20, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20 в частині тієї обставини, що "доведення вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється щодо кожного епізоду (правопорушення) окремо із зазначенням щодо кожного з встановлених Комітетом обставин із посиланням на відповідні докази та факти, а також положення законодавства, якими Комітет керувався, приймаючи рішення, а отже, час розгляду органом АМКУ справи, зокрема, залежить від кількості торгів, які ним досліджуються в межах справи, а саме рішення має прийматися в порядку статті 48 Закону №2210".

Справи № 910/15183/20, №910/13451/20, №910/20229/20 і ця справа є схожими в частині, що стосується предмету позову (визнання частково недійсним/скасування рішення/вимоги АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції), зокрема за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210.

Водночас у постановах, на які посилається скаржник , зокрема, наявний висновок про те, що:" у випадку об`єднання декількох епізодів (правопорушень), які стосуються різних торгів в одному рішенні, Комітетом повинно бути встановлено та доведено наявність ознак протиправного діяння стосовно кожного епізоду (правопорушення) окремо із зазначенням по кожному з них встановлених Комітетом обставин з посиланням на відповідні докази та факти, а також положення законодавства, якими Комітет керувався, приймаючи рішення".

При цьому зазначені постанови не містять висновку стосовно того, що час розгляду органом АМК справи, зокрема, залежить від кількості торгів, які ним досліджуються в межах справи, а саме рішення має прийматися в порядку статті 48 Закону №2210, адже зазначене питання не було предметом розгляду під час розгляду справ № 910/15183/20, №910/13451/20, №910/20229/20. Враховуючи наведене безпідставним є посилання скаржника про неврахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 03.02.2022 у справі № 910/15183/20, від 30.09.2021 у справі № 910/13451/20, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20.

У касаційній скарзі скаржник посилається на неврахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №820/5348/17 предметом розгляду якої було визнання протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Харківській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, викладену у листі, та надання її у власність та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, та надання її у власність з урахуванням висновків суду по даній справі.

Крім того АМК зазначає про неврахування висновків у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16 предметом розгляду якої було визнання протиправною бездіяльності ДСГНУ щодо нерозгляду у встановлений законодавством строк заяви на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою покладів бурштину; зобов`язання ДСГНУ укласти угоду про користування надрами; зобов`язання ДСГНУ видати спеціальний дозвіл на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою покладів бурштину.

З огляду на вищевикладене, у результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справах №820/5348/17, №803/1541/16 Суд дійшов висновку, що у контексті спірних правовідносин у вказаних справах, нормативно-правове регулювання в контексті кваліфікації дій як правопорушення відрізняється від справи №922/3820/24 (антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів), а тому правовідносини у справах №640/4170/19 та №640/16030/19 та №910/3350/21 не є подібними, з огляду на предмет, нормативно-правове регулювання у частині застосованого права та інкримінованого АМК правопорушення.

Скаржник посилається, що судами не враховані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21 та від 17.04.2025 у справі № 922/3008/24 в частині наявності підстав "виправданості" тривалості розгляду антимонопольної справи та чинників, які впливають та/або можуть вплинути на такий розгляд, зокрема, складність справи, кількість епізодів (Торгів), направлення запитів/листів/ вимог для отримання необхідної доказової бази та суб`єктний склад порушення, це означає застосування до даних правовідносин положень статті 42 Закону №2210 щодо зупинення перебігу строку давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на час розгляду справи та статті 37 Закону №2210 щодо порядку початку та завершення розгляду справи".

Предметом розгляду вказаних справ № 910/19008/21, №922/3008/24, було визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого у пункті 1 статті 50 та пункті 4 частини другої статті 6 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

Водночас у зазначених скаржником постановах суди дійшли висновку про те, що у разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів АМК, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у статті 42 Закону № 2210-ІІІ, за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо з розглядом справи (складність справи/поведінка сторін антимонопольної справи / дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу АМК не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями статті 59 Закону № 2210-ІІІ.

З огляду на викладене, справи № 922/3820/24, № 910/19008/21, №922/3008/24 є схожими в частині, що стосується предмета позову (визнання частково недійсним рішення АМК), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, що у контексті змістовного критерію вказує на схожість спірних правовідносин.

Також скаржник зазначає що судами не враховано висновків викладених у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 922/3715/17, в частині відсутності строків розгляду справи органами Антимонопольного комітету України за нормами законодавства про захист економічної конкуренції, яке діяло до 01.01.2024, це означає застосування до даних правовідносин положень статті 42 Закону №2210 щодо зупинення перебігу строку давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на час розгляду справи.

У справі № 922/3715/17 позивача притягнуто до відповідальності за порушення передбачене частиною першою статті 15, пунктом 3 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних дій органу влади, які можуть призвести до спотворення конкуренції на ринку встановлення пристроїв замково-переговорного зв`язку у багатоквартирних житлових будинках.

У наведеній справі Верховний Суд зазначив про те, що Законом не передбачено строків, протягом яких органом Антимонопольного комітету України має розглядатися справа про захист економічної конкуренції, а важливим у цьому плані є дотримання строків давності, встановлених статтею 42 названого Закону. Так, із вказаної постанови вбачається правова позиція Верховного Суду щодо обов`язковості та необхідності врахування строків давності притягнення до відповідальності по такій категорії справ, що також висловлена Верховним Судом у постановах від 14.05.2023 у справі № 910/19008/21, від 17.04.2025 у справі №922/3008/24.

АМК також зазначає про неврахування висновків у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 що подібності правовідносин в іншій/ аналогічній справі та їх критеріїв.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/6507/19, від 19.05.2020 у справі № 910/8399/19, від 23.09.2021 у справі № 903/4/20, від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20 про те, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями, а тому суд апеляційної інстанції помилково зазначив про необхідність врахування висновків викладених у постановах від 14.05.2024 у справі № 910/19008/21 та від 17.04.2025 у справі №922/3008/24.

Верховний Суд зазначає, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

Верховний Суд наголошує, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, у тому числі, різним правовим регулюванням правовідносин певного ринку, особливостей товару, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону.

Касаційне провадження у цій справі також відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, а тому слід розглядати доводи касаційної скарги з посиланням на пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України у їх логічному взаємозв`язку.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення від 06.02.2025 зазначив, що:

- розгляд антимонопольної справи № 3/01-34-19 за ознаками вчинення ФОП Рогозою В.В. порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розпочато 12.03.2019 відповідно до розпорядження Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; Рішення у справі № 3/01-34-19 прийнято лише 29.08.2024, тобто розгляд справи тривав понад 5 років 5 місяців;

- за цей період Відповідачем не доведено наявності об`єктивних та поважних причин, пов`язаних із складністю справи чи поведінкою сторін, які б обґрунтовували надмірну тривалість провадження. Як вбачається зі змісту рішення АМК, більшість доказів були зібрані на початковому етапі розслідування, ідентичні за характером та використані для всіх епізодів (торгів), при цьому подальших дій, пов`язаних із збором нових доказів, не вчинялося. Також у рішенні не наведено жодних пояснень щодо необхідності фактичного бездіяльного періоду з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення;

- такий підхід свідчить про фактичну бездіяльність та сприйняття наданих повноважень як необмеженої дискреції, що суперечить підходу, викладеному у правових позиціях Верховного Суду щодо строків притягнення до відповідальності у справах про порушення антимонопольного законодавства - і надані на вимогу апеляційного суду пояснення органу АМК з приводу тривалості розгляду антимонопольної справи означеної правової оцінки не спростовують;

- орган АМК порушив строки притягнення до відповідальності, передбачені статтею 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та зазначає, що виявлене порушення строків застосування заходів впливу вже само по собі є самостійною та достатньою підставою для задоволення скарги Позивача та скасування рішення АМК;

- розгляд територіальним відділенням АМК антимонопольної справи більше ніж 5 років може стати надмірним тягарем для Позивача, беручи до уваги відсутність юридичної визначеності і остаточності щодо вирішення питання порушення/непорушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, а також може позбавити Позивача належного захисту, з огляду на втрату можливості надавати докази, які можуть втратити достовірність і повноту з плином часу;

- згідно зі статтею 42 Закону №2210, строк давності притягнення до відповідальності становить п`ять років з дня вчинення порушення. Перебіг цього строку дійсно може бути зупинений на час розгляду справи органами АМКУ. Однак, зупинення строку давності не може бути використано для необґрунтованого затягування розслідування. У даному випадку, АМК не надало об`єктивних причин для такої тривалості розслідування, що свідчить про зловживання правом на зупинення строку давності;

- посилання Відповідача на зупинення строків не є самодостатнім аргументом на користь правомірності значної тривалості розгляду справи. Зі змісту рішення АМК вбачається, що основна доказова база - зокрема, щодо всіх епізодів участі в торгах - була отримана ще на початкових етапах розгляду справи (п.п. 2, 4 спірного рішення АМК), однакова за своєю суттю та стосується аналогічних обставин. Відповідачем не наведено обґрунтувань, чому для збору доказів щодо кожного епізоду (торгів) необхідно було понад п`ять років з моменту відкриття провадження (12.03.2019) до ухвалення рішення (29.08.2024).

За змістом статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до пункту 5 статті 3 названого Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики та здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Згідно з пунктами 1, 2, 4, 5 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 статті 3) в межах своїх дискреційних повноважень, визначених у частини четвертій статті 4 Закону здійснює державний контроль та вчиняє відповідні дії з метою додержання законодавства про захист економічної конкуренції, захисту інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень у підприємницькій діяльності та у сфері медіа.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та кола питань, які вони вирішують) є спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють відносини АМК, як державного органу з спеціальним статусом у правовідносинах з суб`єктами господарювання, органами влади, органами місцевого самоврядування, а також органами адміністративно-господарського управління та контролю у відносинах, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Отже, в силу наведених нормативно-правових актів захист економічної конкуренції в Україні покладено на АМК, які останній реалізує шляхом виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури - розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).

Суд не втручається у дискрецію АМК поза межами перевірки за наявними підставами, які передбачені у статті 59 Закону №2210. Водночас суди можуть контролювати як відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи, наявними ресурсами тощо. Отже, у разі звернення позивача до суду з вимогою про оскарження рішення/дій АМК саме на суд покладено обов`язок перевірки дотримання органами АМК вимог законодавства та здійснення ними рішення / дій на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 та 26.10.2021 у справі № 922/1865/20).

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №2210 підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Ні Законом, ані Правилами розгляду заяв і справ порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, не визначено строків, які встановлюють тривалість розслідування з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК.

При цьому, Суд виходить з того, що в силу положень статті 8, статті 9, частини другої статті 19 Конституції України, які є нормами прямої дії АМК, як державний орган має виконувати свої дискреційні повноваження керуючись принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства.

В силу положень Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМК, як державний орган із спеціальним статусом, у правовідносинах з суб`єктами господарювання щодо виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури (розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції) має виконувати свої дискреційні повноваження сумлінно, ретельно, відповідально, добросовісно, дотримуватися принципів правової визначеності та захисту правомірних очікувань, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для інтересів суб`єкта господарювання і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В силу положень Закону України "Про Антимонопольний комітет України" питання щодо тривалості розслідування в антимонопольній справі з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК, незважаючи на відсутність нормативно запроваджених у Законі строків розгляду й прийняття відповідного рішення, не дозволяє сприймати стан розв`язання цього питання безмежним, безкінечним, таким, що може тривати невиправдано довго.

Згідно з судовою практикою в межах розслідування порушення конкурентного законодавства ЄСПЛ неодноразово зазначав, що адміністративні органи, приймаючи рішення, не можуть забезпечувати дотримання гарантій, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тому такі рішення згодом повинні бути предметом перевірки судового органу, що має "повну юрисдикцію" та насправді забезпечує гарантії пунктом 1 статті 6 Конвенції (зокрема, Albert and Le Compte v. Belgium, Tsfayo v. the United Kingdom, Vasteberga Taxi Aktiebolag And Vulic v. Sweden).

За висновками ЄСПЛ "повна юрисдикція" передбачає наявність у суду повноважень дослідити всі питання факту і права, що мають значення для відповідного спору, та поетапно оцінити всі аргументи сторони. Лише такий орган судової влади відповідає поняттю "Суд" у розумінні статті 6 Конвенції (рішення Terra B. V. Woningen v. the Netherlands, Sigma Radio Television Ltd v. Cyprus та Produkcija Plus Storitveno Podjetje d.o.o. v. Slovenia).

Крім того ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11.11.1996 у справі "Кантоні проти Франції"; від 11.04.2013 у справі "Вєренцов проти України").

У справі "Funke, Crйmieux and Miailhe" ЄСПЛ вважає, що оскаржувані операції в сфері конкуренції не можна розглядати як суворо пропорційні переслідуваним законним цілям (пункт 49 рішення).

Згідно з частиною першою і другою статті 35 Закону №2210 розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Частиною другою статті 38 Закону №2210 визначено, що розгляд справи може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Антимонопольного комітету України чи за заявою особи, яка бере участь у справі, до завершення розгляду органом Антимонопольного комітету України, господарським судом пов`язаної з цією справою іншої справи або до вирішення державним органом пов`язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду справи та його поновлення приймається розпорядження.

Відповідно до положень статті 42 Закону №2210:

- суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону №2210, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (частина перша);

- перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (частина друга).

Аналіз положень статті 35 Закону №2210 дає підстави для висновку, що у цій статті визначено перелік дій, які підпадають під поняття визначення "розгляд справи", зокрема, це збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації).

Дійсно положення частини другої статті 42 Закону №2210 визначають, що перебіг строку позовної давності зупиняється на час розгляду органом АМК антимонопольної справи. Водночас наведені положення ніяким чином не скасовують, підміняють та/або продовжують строки, визначені у частині першій цієї статті. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій статті 42 Закону №2210.

Отже, у вирішенні питання щодо дотримання органом АМК строків давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності тлумачення словосполучення "розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" першочергове значення має саме сутнісний зміст поняття "розгляд справи". Тобто, вчинення органом АМК всіх необхідних процесуальних дій, направлених на збір доказів, які підтверджують обставини інкримінованого суб`єкту господарювання порушення конкурентного законодавства та вчинення всіх необхідних, передбачених Законом дій задля встановлення обставин такого порушення, і, відповідно, прийняття рішення щодо наявності / відсутності підстав для притягнення цього суб`єкта до відповідальності.

У разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів АМК, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у статті 42 Закону №2210 за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо із розглядом справи (складність справи/поведінка сторін антимонопольної справи/дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу АМК не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями статті 59 Закону №2210.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/19008/21.

Що ж до посилання відповідача про те, що статтею 59 Закону №2210 не допускається визнання недійсними рішення органів АМК через порушення або неправильне застосування норм процесуального права, адже судом апеляційної інстанції встановлено, що Рішення АМК по суті є правильним, при цьому необхідно зазначити таке. У вирішенні спорів про наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення АМК та застосуванні положень статті 59 Закону №2210 у сукупності з положеннями частини другої статті 42 Закону №2210 та частини другої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" щодо спеціальних процесуальних засад діяльності АМК, важливим є застосування положень частин першої та другої статті 42 Закону №2210 у сукупності та дотримання АМК строків давності, встановлених у цій статті. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 7.60 постанови Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/19008/21.

При розгляді даної справи, суд апеляційної інстанції встановивши відсутність у територіального відділення АМК об`єктивних і поважних причин розгляду антимонопольної справи протягом тривалого часу та недотримання строків давності, встановлених у частині першій статті 42 Закону №2210 дійшов висновку про наявність, визначених Законом підстав для скасування (визнання недійсним) Рішення АМК.

Суд в контексті доводів скаржника зазначає, зокрема, що 01.01.2024 набрав чинності Закон № 3295-IX, яким внесені зміни до Закону № 2210 та доповнено його положення статтею 37-1 "Строки розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції". Тобто, до 01.01.2024 у Законі № 2210 була відсутня норма, яка чітко визначала строки розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, і така норма (стаття 37-1) вступила в дію з набранням чинності Закону № 3295-IX, тобто з 01.01.2024, який у Прикінцевих та перехідних положеннях не встановлює зворотної дії в часі його норм.

При цьому необхідно зазначити, що норма статті 42 Закону № 2210 не зазнавала змін з моменту прийняття цього нормативного акта, а отже як на момент початку розгляду антимонопольної справи, так і на момент ухвалення Комітетом оспорюваного рішення, існували визначені строки давності притягнення особи до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення) та встановлене імперативне правило, за яким суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності поза межами визначених строків давності.

Тобто, хоча чинне до 01.01.2024 законодавство про захист економічної конкуренції не встановлювало конкретних строків розгляду антимонопольної справи, проте у частині першій статті 42 Закону № 2210 визначалися строки давності притягнення до відповідальності, відповідно, розгляд антимонопольної справи мав бути здійснений в такі строки, які б не перевищували строків давності притягнення до відповідальності, недотримання яких має наслідком звільнення особи від відповідальності, отже важливим є дотримання строків давності, встановлених в статті 42 Закону № 2210, і положення частини другої цієї статті не скасовують, підміняють та/або продовжують визначені частиною першою цієї статті строків давності. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону № 3659-XII не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій статті 42 Закону № 2210.

Висновки щодо правозастосування походять від здійснення судами тлумачення статті 42 Закону № 2210 у взаємозв`язку зі статтею 19 Конституції України, та нормами статті 3 Закону № 3659-XII, а також такими основоположними принципами як правова визначеність, законність, розумність строків розгляду справи, неможливість притягнення особи до відповідальності поза межами строків давності.

Верховний Суд наголошує на тому, що законодавче регулювання не є і не може бути всеосяжним за формою та змістом. Відтак, під час здійснення органом своїх повноважень наявність у нього певної міри розсуду є допустимою та належною. Попри це, межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Міра такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, з метою уникнення порушення нормативно-правових приписів та запобіганню зловживання. В силу положень Закону № 3659-XII питання щодо тривалості розслідування в антимонопольній справі з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК, незважаючи на відсутність нормативно запроваджених у Законі № 2210 строків розгляду й прийняття відповідного рішення, не дозволяє сприймати стан розв`язання цього питання безмежним, безкінечним, таким, що може тривати невиправдано довго.

У контексті викладеного, Верховний Суд зазначає, що хоча Законом № 3295-IX не встановлено зворотну дію в часі його норм, однак правозастосування судом апеляційної інстанцій положень статей 42, 59 Закону № 2210 у сукупності з положеннями статей 1, 3 Закону № 3659-XII у повній мірі також узгоджується з концепцією та метою цього Закону, зокрема в аспекті забезпечення дотримання прав суб`єктів господарювання на розумність строку розгляду питання щодо наявності / відсутності у його діях порушень конкурентного законодавства.

Верховний Суд звертається до рішення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Рисовський проти України" [заява № 29979/04, прийняте 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012].

У пункті 70 ЄСПЛ вказав таке: "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119)".

Отже, принцип "належного урядування" покладає обов`язок на орган діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що принцип "належного урядування" має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу "належного урядування" забезпечує прийняття суб`єктами легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип "належного урядування" підкреслює те, що між особою та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Верховний Суд висновує, що дискреційні повноваження Антимонопольного комітету України мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права, та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.

Верховний Суд виходить з того, що при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Ураховуючи статтю 19 Конституції України, статтю 6 Конвенції, вказані рішення ЄСПЛ, приписи Закону № 2210, Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Верховний Суд вважає, що під час прийняття рішення Комітет має переслідувати лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримуватись принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечувати належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймати своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечувати послідовне застосування загальних нормативно-правових приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості.

З огляду на встановлені, зокрема, судом апеляційної інстанції обставини, ураховуючи доводи АМК, наведені у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанцій здійснюючи перевірку оскаржуваного рішення АМК через призму статті 59 Закону встановив порушення Комітетом загальної тривалості розгляду антимонопольної справи за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання АМК із прийняттям рішення.

При цьому Верховний Суд зазначає, що різниця результатів розгляду справ (№922/3820/24, №910/19008/21, №922/3008/24, №922/3715/17, №910/4450/19, №910/6507/19, №910/8399/19, №903/4/20, №910/20229/20) не зумовлена іншим, не таким чи в інший спосіб витлумаченням норм права. Така різниця обумовлена обставинами справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що оцінені судами попередніх інстанцій за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з наданням їм оцінки всім аргументам учасників справи, тому підстава касаційного оскарження передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги зводяться передусім до переоцінки доказів, водночас у силу імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваної постанови за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, Суд вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не підтвердилися, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 - без змін.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені територіальним відділенням АМК у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати зі сплати судового збору покладаються на територіальне відділення АМК, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі № 922/3820/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя І. Колос