РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2025Справа № 910/8427/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

до Державного підприємства «ЕКО»

про стягнення 1.024.456,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до Державного підприємства «ЕКО» про стягнення 1.024.456,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі публічного договору приєднання відповідачем у період з 01.11.2019 по 29.01.2020 спожито електроенергію обсягом 124.325,00 кВт*год на загальну суму 369.412,0 грн, проте всупереч умовам договору не здійснено своєчасну її оплату, у зв`язку з чим позивач на адресу відповідача направив вимогу № 44/11-003548 від 06.09.2025 про сплату штрафних санкцій та боргу за спожиту електроенергію, яка була отримана відповідачем та залишена без реагування. Позивач також зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами № 44/10-000898 від 24.03.2020 та № 44/11-001131 від 22.09.2021 щодо сплати заборгованості, проте відповідачем жодних заходів вжито не було. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 1.024.456,00 грн, з яких 369.412,01 грн основного боргу, 54.687,09 грн пені, 298.540,62 грн 15% річних, 301.816,28 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 відкрито провадження у справі № 910/8427/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.07.2025 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 368 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01042, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 36Б, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 14.07.2025, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 25.07.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 368, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 11.08.2025 включно.

Відповідач не скористався наданим йому законодавством правом та письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) № 1344 від 06.11.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» отримало ліценцію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії» на період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2025 року.

Положеннями п. 6.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником.

Відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (ч. 8 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії»).

Згідно з ч. 9 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів, крім випадків, визначених цим Законом. Після завершення зазначеного строку постачальник «останньої надії» припиняє електропостачання споживача.

27.12.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.кiev.ua розмістило: Порядок приєднання до умов договору; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Комерційну пропозицію № 3 до договору; Додаток № 1 до комерційної пропозиції № 3.

Отже, відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», яка кореспондується з умовами, що зазначені в додатку 1 до договору «Комерційна пропозиція № 3», договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладання договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - позивач, постачальник, ДПЗД «Укрінтеренерго»), яке виконує функції постачальника «останньої надії» та Державним підприємством «ЕКО» (далі - відповідач, споживач) укладений договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (надалі - договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018. При цьому, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»), визначено як Оператора системи розподілу (далі - ОСР).

Відповідно до положень п. 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 ПРРЕЕ та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП № 2118 від 28.12.2018 (далі - Тимчасовий порядок), а саме шляхом надання постачальнику «останньої надії» Звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.

Пункт 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до п. 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Умовами розділу 4 Комерційної пропозиції, що є додатком № 1 до договору, встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).

Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.

У разі наявності зауважень до акту купівлі - продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, на підставі звіту за фактичне споживання електричної енергії ДПЗД «Укрінтеренерго» було виставлено відповідачу:

рахунок № 22/08/011/07739 від 09.12.2019 та акт № 003275 від 30.11.2019 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - листопад 2019 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 40 762,00 кВт*год, на загальну суму 129.864,79 грн (з ПДВ), які були надіслані 10.12.2019 на поштову адресу відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 945 про вручення поштового відправлення з підписом про одержання 24.12.2019;

рахунок № 22/08/012/07893 від 09.01.2020 та акт № 003335 від 31.12.2019 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - грудень 2019 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 39 886,00 кВт*год, на загальну суму 114.148,46 грн (з ПДВ), які були надіслані 10.01.2020 на поштову адресу відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 602 про вручення поштового відправлення з підписом про одержання 14.01.2020;

рахунок № 22/08/001/08146 від 10.02.2020 та акт № 003397 від 31.01.2020 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - січень 2020 року, обсяг споживання електричної по 2 класу - 43 677,00 кВт*год, на загальну суму 125.398,76 грн (з ПДВ) які були надіслані 12.02.2020 на поштову адресу відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом про одержання 25.02.2020.

Таким чином, загальна сума вартості поставленої позивачем електроенергії за період з 01.11.2019 по 29.01.2020 склала 369.412,01 грн.

Умовами розділу 4 Комерційної пропозиції встановлено, що у разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений.

З огляду на відсутність заперечень з боку відповідача щодо поставленої йому у спірний період електричної енергії наведені акти купівлі-продажу електроенергії вважаються узгодженими відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору ДПЗД «Укрінтеренерго» було направлено на електрону пошту ДП «ЕКО» () вимогу № 44/11-003548 від 06.09.2022 про сплату штрафних санкцій на суму 239.011,42 грн та боргу за спожиту електроенергію на суму 369.412,01 грн, яка була отримана відповідачем 15.09.2022.

В подальшому ДПЗД «Укрінтеренерго» неодноразово зверталося до ДП «ЕКО» з вимогою оплатити заборгованість за поставлену постачальником «останньої надії» електричну енергію з метою реалізації досудового врегулювання спору та поновлення порушених прав постачальника, що підтверджується претензією-вимогою №44/10-000898 від 24.03.2020 на суму 369.412,01 грн, яка була надіслана 26.03.2020 на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та отримана останнім 31.03.2020 та вимогою № 44/11-001131 від 22.09.2021 про сплату штрафних санкцій на суму 188.958,66 грн та боргу за спожиту електроенергію на суму 369.412,01 грн, яка була надіслана 29.09.2021 на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та отримана останнім 05.10.2021.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги позивач відповідач залишив без задоволення.

Згідно з вимогами п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору та відшкодувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та/або цим договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов договору не виконав зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії у період з 01.11.2019 по 29.01.2020, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 369.412,01 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості спожитої електроенергії в розмірі 369.412,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за спожиту електроенергію у повному обсязі, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Часиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із п. 6.1 Комерційної пропозиції № 3 за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку постачальника.

Пунктом 13.1 Комерційної пропозиції № 3 сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняються через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті спожитої електроенергії відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 54.687,09 грн (нарахованих на суму 129.864,79 грн за період з 03.01.2020 по 02.01.2021; на суму 114.148,46 грн за період з 22.01.2020 по 21.01.2021; на суму 125.398,76 грн за період з 04.03.2020 по 03.03.2021).

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 54.687,09 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті спожитої електроенергії позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 298.540,62 грн 15% річних (нарахованих на суму 129.864,79 грн за період з 03.01.2020 по 19.06.2025; на суму 114.148,46 грн за період з 22.01.2020 по 19.06.2025; на суму 125.398,76 грн за період з 04.03.2020 по 19.06.2025) та 301.816,28 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму 129.864,79 грн за період з 03.01.2020 по 31.05.2025; на суму 114.148,46 грн за період з 22.01.2020 по 31.05.2025; на суму 125.398,76 грн за період з 04.03.2020 по 31.05.2025).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Також дана норма надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 7.4 Комерційної пропозиції № 3 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Отже, сторони в пункті 7.4 Комерційної пропозиції № 3 визначили інший розмір процентів - 15% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 15% річних, суд дійшов висновку про правильність нарахування відповідачу заявлених сум, а отже з відповідача підлягає стягненню 298.540,62 грн 15% річних та 301.816,28 грн інфляційних втрат.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «ЕКО» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 36Б; ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85; ) 369.412 (триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста дванадцять) грн 01 коп. основного боргу, 54.687 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят сім) грн 09 коп. пені, 298.540 (двісті дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок) грн 62 коп. 15 % річних, 301.816 (триста одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 28 коп. інфляційних втрат та 15.366 (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят шість) грн 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова