РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2025Справа № 910/2626/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/2626/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімекс-плюс" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 43, кв. 2; ідентифікаційний код: 23705737)

до 1) Приватного підприємства "Будмаш" (Україна, 01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, буд. 25; ідентифікаційний код: 21701571)

2) Приватного підприємства "Будмонтаж" (Україна, 01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, буд. 25, оф. 231; ідентифікаційний код: 30607535)

про визнання недійсним договору, скасування запису про державну реєстрацію та відновлення становища, що існувало до порушення

Представники учасників справи:

від позивача: Степаненко Ю.М., ордер АІ №1828392;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бімекс-плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Будмаш" (далі - відповідач-1) та Приватного підприємства "Будмонтаж" (далі - відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 22.05.2023 серія та номер 264, машино-місця № 14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві, укладений між ПП "Будмаш" та ПП "Будмонтаж";

- скасувати у ДРРП запис 50348309 від 22.05.2023 про державну реєстрацію, машино- місця № 14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві за ПП "Будмонтаж";

- відновити становище, що існувало до порушення шляхом застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу від 22.05.2023 серія та номер 264, укладеного між ПП "Будмаш" та ПП "Будмонтаж" та повернення у власність ПП "Будмаш" машино-місця №14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

18.03.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2626/25, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.04.2025.

11.04.2025 представником відповідача-1 сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 11.04.2025 зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

22.04.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про об`єднання справ в одне провадження, яке 22.04.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 23.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач-2 був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 23.04.2025 судом було прийнято до розгляду відзив відповідача-1 на позовну заяву, оголошено перерву до 28.05.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача-2 було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/2626/25 призначено на 28.05.2025.

21.04.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, яка 07.05.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

25.04.2025 представником відповадача-1 сформовано в системі "Електронний суд" заперечення щодо відповіді на відзив, які 25.04.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

20.05.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи, яке 20.05.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 28.05.2025 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 28.05.2025 судом було прийнято до розгляду відповідь на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив, задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 18.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/2626/25 призначено на 18.06.2025.

16.06.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про долучення доказів, яке 16.06.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

17.06.2025 представником відповідача-1 сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи, яке 17.06.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

18.06.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи, яке 18.06.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 18.06.2025 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 18.05.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження та клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з їх безпідставністю, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2025.

У судове засідання 09.07.2025 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач-2 був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 09.07.205 судом було оголошено перерву до 30.07.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача-2 було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/2626/25 призначено на 30.07.2025.

У судове засідання 30.07.2025 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач-2 був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Представник позивача надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача-1 надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 30.07.2025, після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 03.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача-2 було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/2626/25 призначено на 03.09.2025.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник позивача, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 03.09.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 у справі №910/17098/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 та постановою Верховного Суду від 19.09.2023, було визнано недійсною Додаткову угоду від 18.02.2015 про внесення змін та доповнень до Договору № 1 від 30.06.2000 про дольову участь у будівництві житлово-офісного комплексу на вул. Гоголівській, 43, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бімекс-плюс" та Приватним підприємством "Будмаш", а також стягнуто з Приватного підприємства "Будмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімекс-плюс" збитки у розмірі 15 371 824,00 грн, 232 847,40 грн судового збору, 9 438,50 грн витрат на проведення експертизи.

22.05.2023 між Приватним підприємством "Будмаш" та Приватним підприємством "Будмонтаж" було укладено Договір купівлі-продажу машино-місця в підземному паркінгу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гуд Л.М. за номером 264 (далі - Договір), яким відповідач-1 відчужив на користь відповідача-2 машино-місце № 14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у місті Києві.

22.05.2023 приватним нотаріусом КМНО Гуд Л.М. було здійснено державну реєстрацію права власності ПП "Будмонтаж" на вказане машино-місце, на підставі рішення про державну реєстрацію №67692086 від 22.05.2023, номер відомостей про речове право: 50348309.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. відкрито виконавче провадження №72177028 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/17098/21 про стягнення з Приватного підприємства "Будмаш" (далі - боржник) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімекс-плюс" (далі - стягувач) збитків у розмірі 15371824,00 грн, 232847,40 грн судового збору, 9438,50 грн витрат на проведення експертизи.

Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. від 09.06.2025 №2076 в ході здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №72177028 було погашено борг на суму 1839306,00 грн за рахунок передачі у власність стягувача частини нерухомого майна боржника; на суму 1505600,35 грн за рахунок реалізації частини нерухомого майна боржника; на суму 152022,87 грн за рахунок стягнення грошових коштів з рахунків боржника.

07.03.2024 виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою.

08.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром О.О. відкрито виконавче провадження №74394655 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі № 910/17098/21.

В ході здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №74394655 було погашено борг на суму 6139109,57 грн за рахунок реалізації частини нерухомого майна боржника; на суму 68923,23 грн за рахунок стягнення грошових коштів з рахунків боржника.

Приватний виконавець зазначає, що погашено заборгованість перед стягувачем на суму 9704962,02 грн, залишок заборгованості складає 5909147,88 грн.

Посилаючись на відсутність у власності відповідача-1 іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення в ході виконавчого провадження, позивач, вказуючи на фраудаторність правочину, звернувся до суду з цим позовом та просить визнати недійсним Договір, скасувати у ДРРП запис 50348309 від 22.05.2023 про державну реєстрацію, машино-місця №14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві за ПП "Будмонтаж" та відновити становище, що існувало до порушення шляхом застосування наслідків недійсності Договору та повернення у власність ПП "Будмаш" машино-місця №14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно з ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач зазначає, що всупереч ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, сторони Договору мали умисел приховати справжні наміри укладеного правочину та вказує на те, що Договір спрямований на ухилення відповідача-1 від сплати заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 у справі №910/17098/21.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

У постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 зазначено, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення виливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про необхідність визнання недійсним Договору та застосування наслідків його недійсності у вигляді повернення у власність ПП "Будмаш" машино-місця №14 в підземному паркінгу по вул. Гоголівській, 43 у м. Києві, вказуючи при цьому на неможливість звернення стягнення на інше майно боржника - відповідача-1.

Відтак, порушення прав позивача зводиться до ухилення відповідача-1 від виконання в повному обсязі рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 у справі №910/17098/21.

Водночас, встановлюючи факт наявності/відсутності у власності відповідача-1 будь-якого іншого майна, за рахунок якого можна було б погасити заборгованість перед позивачем, суд враховує, що відповідно до наданих відповідачем-1 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за останнім було зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: машино-місце № 3, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 5, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 17, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 19, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 38, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 40, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43.

При цьому, факт наявності зареєстрованого за відповідачем-1 права власності на вказані об`єкти не заперечується позивачем. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази вибуття вказаного майна з власності боржника.

Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За таких обставин, саме особа, яка заперечує наявність в іншого суб`єкта права власності на нерухоме майно, зобов`язана довести наявність такої обставини.

Водночас, посилаючись на лист приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. від 09.06.2025 №2076, позивач зазначає, що іншого майна, за рахунок якого може бути погашений залишок боргу, виконавцем не виявлено.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що виконавцем встановлено наявність зареєстрованого за відповідачем-1 права власності на об`єкти нерухомого майна: машино-місце № 3, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 5, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 17, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 19, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 38, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43; машино-місце № 40, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43.

При цьому, виконавець посилається на технічні недоліки нерухомого майна (відсутність підйомного обладнання, що дозволяло б встановлювати автомобіль другим рівнем). Зважаючи на викладене, виконавець виснував, що зареєстровані за боржником (відповідачем-1) машино-місця "другого рівня" не є об`єктами нерухомості, оскільки знаходяться в повітрі та не прив`язані до землі, що таким об`єктам не притаманно. За таких обставин, на думку виконавця, реалізація належних боржнику машино-місць "другого рівня" потягне за собою порушення прав володіння власників машино-місць "першого рівня", скасування такої реалізації зі стягненням з учасників правочину отриманих сум, в тому числі з приватного виконавця. З огляду на викладене, виконавець не розглядав вказані машино-місця як майно, за рахунок якого можна погасити заборгованість відповідача-1 перед позивачем.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Порядок реалізації нерухомого майна боржника виконавцем визначений у статті 61 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виставляються на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на третій електронний аукціон за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі надання стягувачем згоди (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки надання стягувачем та заставодержателем/іпотекодержателем згоди) третій електронний аукціон (крім електронного аукціону з продажу конфіскованого за рішенням суду майна) здійснюється у спосіб продажу майна з можливістю зниження початкової ціни, але не нижче 60 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону, для нерухомого майна та 30 відсотків - для рухомого майна та з подальшою можливістю додаткового подання цінових пропозицій.

У разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Отже, законодавство встановлює виконавцеві чіткий алгоритм дій з реалізації належного боржнику нерухомого майна.

Водночас, з наданих доказів вбачається, що виконавець самостійно спростував визнаний державою правовий режим нерухомого майна належних відповідачу-1 машино-місць.

Позивачем, у свою чергу, не надано суду жодного належного доказу наявності обставин, на які посилається виконавець (технічні паспорти, висновки експертів), що унеможливлює встановлення таких обставин судом під час розгляду справи.

Також відсутні й докази реалізації майна виконавцем в порядку ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження".

Сам лист приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. від 09.06.2025 №2076, який є єдиним доказом на підтвердження відсутності у відповідача-1 іншого майна, за рахунок якого можливо було б стягнути заборгованість, судом як належний та допустимий доказ не приймається.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

При цьому, сам виконавець не має як спеціальних знань, необхідних для оцінки технічної складової об`єктів нерухомого майна, так і компетенції встановлювати або спростовувати правовий режим таких об`єктів.

Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин відсутності у власності відповідача-1 іншого майна, за рахунок якого можна було б погасити наявну заборгованість перед стягувачем.

Водночас, задоволення судом позову в даному випадку можливе за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (зокрема, шляхом визнання недійсним правочину).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права, за захистом якого особа звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Саме по собі укладення Договору після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення від 27.02.2023 у справі №910/17098/21 не може оцінюватись судом як порушення прав стягувача (позивача), зокрема, у формі зловживання правом, оскільки такі дії відповідачів не презюмують настання негативних наслідків для позивача.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 29.08.2023 у справі №910/5958/20).

У названих постановах Верховного Суду також відзначено, що в разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Зважаючи на викладене, зв`язок між відповідачами, зокрема, між їхніми засновниками, та ознаки фраудаторності Договору судом не досліджуються, оскільки відсутність порушеного права позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 18 056,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 18 056,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.09.2025.

Суддя О.В. Нечай