ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
05.09.2025 Справа № 905/521/24
Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.
розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Карпенко Вікторії Анатоліївни
про ухвалення додаткового рішення у справі № 905/521/24
за позовом: Фізичної особи - підприємця Карпенко Вікторії Анатоліївни
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа магазинів Дніпро-М
про повернення майна, стягнення 1269935,00грн неустойки та 103000,00грн компенсації з ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди до первісного вигляду
за участю уповноважених представників сторін:
від позивача: Біліченко В.В., адвокат на підставі ордеру АІ №1853058 від 21.03.2025 (в режимі відеоконференції)
від відповідача: Левченко М.В., адвокат на підставі довіреності від 01.01.2025(в режимі відеоконференції)
27.03.2024 шляхом надіслання поштового відправлення Фізична особа-підприємець Карпенко Вікторія Анатоліївна (далі ФОП Карпенко В.А., позивач) звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа магазинів «Дніпро-М» (далі - ТОВ «ММ «Дніпро-М», відповідач) про зобов`язання повернути нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Шовковична, буд. №29, шляхом підписання Акта приймання-передачі фактичною датою повернення майна, стягнення 1 269 935,00 грн неустойки за несвоєчасне повернення майна за договором оренди та 103 000,00 грн компенсації за виконання ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди до первісного вигляду.
Позов мотивовано порушенням зі сторони ТОВ «ММ «Дніпро-М» обов`язку щодо повернення Орендодавцю нерухомого майна після припинення дії договору оренди у визначені строки шляхом підписання Акта приймання-передачі фактичною датою передачі майна, у зв`язку з чим нараховано неустойку за неповернення майна з оренди, та сплати компенсації за виконання ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.08.2025 по справі №905/521/25 позовні вимоги ФОП Карпенко В.А. до відповідача ТОВ «ММ «Дніпро-М» про повернення майна, стягнення 1269935,00грн неустойки та 103000,00грн компенсації з ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди до первісного вигляду задоволені частково. Повернуто ФОП Карпенко В.А. нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Донецька область, м. Слов 'янськ, вул. Шовковична (в минулому вул. Іскри), буд. 29 за актом приймання-передачі. Стягнуто з ТОВ «ММ «Дніпро-М» на користь ФОП КарпенкоВ.А. неустойку за несвоєчасне повернення нерухомого майна в сумі 542718,28грн, компенсацію вартості ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди до первісного вигляду в сумі 103000,00грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 12713,77грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повний текст рішення суду підписано 03.09.2025.

09.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання, в якому останній повідомив, що протягом 5 днів після ухвалення рішення ним будуть подані докази, щодо розміру витрат, які були понесені під час розгляду справи.

11.08.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в Господарському суді Донецької області у розмірі 21500,00грн, та докази на підтвердження понесення відповідних витрат.

Приписами частини першої статті 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (частини друга, третя статті 221 ГПК України).

Господарській суд акцентує, що зазначені докази подані стороною позивача відповідно до правил, передбачених частиною восьмою статті 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Положеннями статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, яке ухвалюється в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.08.2025 прийнято заяву ФОП Карпенко В.А. про ухвалення додаткового рішення, судовий розгляд заяви призначено на 28.08.2025 року о 13:00 год.

Ухвалою суду від 28.08.2025 розгляд заяви перенесено на 05.09.2025 року о 10:00 год.

05.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «ММ «Дніпро-М» надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №905/521/24, в яких останнє просить відмовити у її задоволенні. Заперечення базуються на тому, що з огляду на приписи ч. 2 ст. 221, ч. 3 ст. 244 ГПК України, дати винесення судового рішення та дати звернення з заявою суд повинен був прийняти додаткове рішення у справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу не пізніше 21.08.2025, норми ГПК України не передбачають можливості для суду продовжити встановлений законом строк на ухвалення додаткового рішення. Відповідач вказує на намір оскарження рішення суду у справі №905/521/24 у встановлений процесуальним законом строк. По суті вимог заяви з посиланнями на приписи ч. 4 ст. 126 ГПК України відповідач вказав, що позовна заява від 27.03.2024 підписана та подана в його інтересах іншим адвокатом - Грецьким В.Г., який щонайменше до березня 2025 року здійснював представництво інтересів позивача у справі № 905/521/24, ним подавались протягом року у справу документи, у тому числі, заяви з процесуальних питань, однак витрат на правничу допомогу вказаного адвоката позивачем не заявляється. Одночасно договір про надання правничої допомоги позивачу з адвокатом Біліченком В. В. укладено 21.03.2025, відповідно останній надавав позивачу правничу допомогу біля 5 місяців, тому стягнення суми 21500,0грн за вказаних обставин очевидно є необгрунтованим та неспівмірним. Крім того, відповідач вказує, що у порушення п. 3 ч. 4. ст. 129 ГПК України незважаючи на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 06.08.2025 у справі №905/521/24 позовні вимоги задоволено не в повному обсягу, а лише частково, позивач просить покласти на відповідача всю суму витрат, що понесені останнім на правничу допомогу.

Представники сторін у судове засідання 05.09.2025 з`явились у режимі відеоконференції, підтримали позиції, що викладені письмово. Представник позивача просив питання щодо стягнення розміру витрат в частині відповідності їх суми ступеню задоволення позовних вимог вирішити на розсуд суду у відповідності з нормами процесуального закону.

Дослідивши зміст вказаної заяви та надані докази, суд зазначає наступне.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (частина перша статті 131-2 Конституції України).

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати, як передбачено частинами першою, третьою статті 123 ГПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Практична реалізація наведеного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Як свідчать матеріали справи, у позовній заяві від 27.03.2024 ФОП Карпенко В.А. не вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу. Адвокат Біліченко В.В. вступив у справу №905/521/24 на стадії підготовчого провадження у справі на підставі договору про надання правничої допомоги адвокатом, укладеного ним з ФОП Карпенко В.А. 21.03.2025. Ордер адвоката Біліченка В.В. на надання правничої допомоги у справі датований 21.03.2025.

За правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 31 березня 2021 року у справі №916/2087/18, від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі №922/2167/19, неподання попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх відшкодуванні. У суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні витрат.

Верховний Суд зазначає, що право суду відмовити у відшкодуванні витрат за неподання попереднього розрахунку забезпечує дотримання принципу змагальності. Подання попереднього розрахунку забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, та доводити неспівмірність таких витрат (постанова від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21).

Враховуючи наведені обставини, суд наголошує, що у даній справі неподання стороною попереднього розрахунку сум судових витрат не порушує принцип змагальності та не завадило іншій стороні висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У частині восьмій статті 129 ГПК України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Суд звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Так, Велика Палата зазначила про те, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Під час судового засідання представник позивача пояснив, що види та вартість послуг на професійну правничу допомогу в достатній мірі конкретизовані у Акті виконаних робіт та наданих послуг від 07.08.2025, його зміст надає можливість визначити їх фактичний обсяг, як наслідок додатково детальний опис робіт (наданих послуг) не надавався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Представником позивача у справі №905/521/24 є адвокат Біліченко В.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5878/10 від 19.12.2016, що видане Радою адвокатів Київської області, рішення №43 від 19.12.2016. Адвокат зареєстрований у Єдиному реєстрі адвокатів України, інформація про що наявна у відкритому доступі за посиланням https://erau.unba.org.ua/profile/51909.

Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у справі є ордер серія АІ №1853058 від 21.03.2025, в якому вказано, що підставою для його видачі є договір про надання правової допомоги б/н від 21.03.2025.

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Біліченко В.В. надавав послуги з професійної правничої допомоги ФОП Карпенко В.А. у розгляді цієї справи на підставі Договору надання правничої допомоги адвокатом від 21.03.2025, згідно п.1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання здійснити надання правничої допомоги, захист, представництво або надати інші види правничої допомоги Клієнту на умовах, обсязі і в порядку, що визначений Договором.

Відповідно до положень розділу 2 «Обов`язки та права адвоката» Договору на підставі звернення Клієнта та або його законних представників, родичів останній приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта на підставі Договору (ордеру) в усіх судах, всіх інстанцій та юрисдикцій із усіма без виключення процесуальними правами, наданими стороні по справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП, КАС та передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення, подання та підписання від імені Клієнта заяв, позовних заяв, клопотань, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За умови надання коштів Клієнтом, здійснювати від його імені сплату судового збору та інших платежів.

У пункті 5.1 розділу 5 «Ціна договору та порядок оплати» Договору визначено, що для початку виконання робіт Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі суми 3 500,00грн. Сторони дійшли згоди щодо розміру послуг становить, зокрема: - вартість однієї години роботи - 1 000,00грн; - вартість консультації 500,00грн; написання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, пояснення 3 000,00грн; вартість представництва в суді першої інстанції за одне судове засідання 1 500,00грн; вартість адвокатського запиту 1 500,00грн; вартість заяви, клопотання 1 400,00грн; вартість заяви про примусове виконання становить: 1800, 00грн; вартість клопотання про призначення експертизи 2500,00грн, вартість написання позовної заяви: 5500,00грн; вартість апеляційної скарги 8000,00грн; вартість касаційної скарги 10000,00грн; вартість отримання ухвал, рішень, постанов, судових наказів сплачується окремо у розмірі 800,00 грн.

Надання послуг Адвокатом, оформлюється актом виконаних робіт, який підписується Адвокатом та передається для підпису Клієнту після завершення виконання робіт за даним договором (п.5.4 договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2027 року або до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.(п.8.1 договору).

На підтвердження фактичного надання послуг та понесення у зв`язку з цим витрат стороною позивача надано Акт виконаних робіт та наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 21.03.2025 від 07.08.2025.

Актом зафіксовано, що Адвокатом по справі надані наступні послуги:1. 21.03.2025 ознайомлення з позовом і додатками до нього у справі №905/521/24 та надання ФОП Карпенко В.А. консультації (тривалість 1год 30хв, вартість 1 500,00грн); 2. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 27.03.2025 11.30год (вартість 1 500,00грн); 3. Складання та подання адвокатського запиту 31.03.2025 до ТОВ «Фінюрконсалтинг» (вартість 1 500,00грн); 4. Підготовка (збір доказів, інформації), складання та подання 16.04.2025 до суду пояснення (тривалість 1год 30хв, вартість 1 500,00грн); 5. Складання та подання 16.04.2025 до клопотання про виклик та допит свідка Карпенко Г.О. (вартість 1 400,00грн); 6. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 17.04.2025 12.00год (вартість 1 500,00грн); 7. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 13.05.2025 початок о 14.00год, завершення о 19.26год (вартість 3 000,00грн); 8. Складання та подання 03.06.2025 до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вартість 600,00грн); 9. Ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді через «Електронний суд» кабінет ССПС (тривалість 1год 30хв, вартість 1 500,00грн); 10. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 10.06.2025 10.00год (вартість 1 500,00грн); 11. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 02.07.2025 12.20год (вартість 1 500,00грн); 12. Аналіз доказів, поданих до суду Сторонами, підготовка, складання 05.08.2025 письмового виступу в судових дебатах та подання його до суду 06.08.2025 (тривалість 3год, вартість 3 000,00грн); 13. Участь у судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції 06.08.2025 10.30год (вартість 1 500,00грн).

Сторони погодили, що вартість виконаних Адвокатом робіт та наданих послуг, яку Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату складає 21 500,00грн.

У змісті Акту Сторони зазначили, що Клієнт сплатив послуги за виконану роботу: 31.03.2025 3 500,00грн; 17.04.2025 4 000,00грн; 16.05.2025 3 000,00грн; 11.06.2025 5 000,00грн; 07.08.2025 6 000,00грн, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових ордерів. Клієнт повністю сплатив Адвокату кошти в розмірі 21 500,00грн за надані послуги і виконану роботу. Претензій до Адвоката немає.

Акт підписано Адвокатом Біліченко В.В. та ФОП Карпенко В.А. та скріплено відтисками печаток Сторін договору.

Копії квитанцій до прибуткового касового ордера про прийняття адвокатом БіліченкоВ.В. від ФОП Карпенко В.А. грошових коштів на підставі Договору про надання правничої допомоги від 21.03.2025 стороною позивача долучені до матеріалів заяви.

Зважаючи на викладені обставини, суд визнає, що вищенаведені документи є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

При вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд, керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 ГПК України, має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації, а також з точки зору відповідності вимогам статей 126, 129 ГПК України, так і їх спрямованості на забезпечення права сторони, на користь якої ухвалене судове рішення на відшкодування судових витрат.

Пунктом 3.2. Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Господарський суд акцентує, що процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині п`ятій статті 129 ГПК України унормовано, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення і розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/128776/19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, у тому числі в рішеннях у справах: «Лавентс проти Латвії», «Ніколова проти Болгарії», «Єчюс проти Литви», «Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України» та «East/West Alliance Limited» проти України» щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат і розумності їхнього розміру та з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були фактичними і неминучими (необхідними), а їх розмір - обґрунтованим.

За приписами статті 26 Закону України від 05.07.2012 №5976-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5976-VІ).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення щодо визначення розміру гонорару зафіксовані в статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червні 2017 року.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що заявлені ФОП Карпенко В.А. витрати в сумі 21 500,00грн пов`язані з розглядом справи, відповідають критеріям реальності (встановлення їхньої дійсності), зокрема, обсяг наданих Адвокатом послуг за договором б/н від 21.03.2025, що зафіксовані в Акті виконаних робіт та наданих послуг відповідає обсягу послуг, факт надання яких витікає з матеріалів справи, невідповідностей судом не встановлено.

Господарський суд наголошує, що за загальним правилом, встановленим в частині четвертій статті 129 ГПК України, судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідачів; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.08.2025 у справі №905/521/24 позовні вимоги до ТОВ «ММ«Дніпро-М»: 1) повернути ФОП Карпенко В. А. нерухоме майно за актом приймання-передачі; 2) стягнути на користь ФОП Карпенко В. А. компенсацію вартості ремонтних робіт по відновленню об`єкта оренди до первісного вигляду в сумі 103 000,00грн задоволені повністю. Вимога про стягнення з ТОВ «ММ «Мережа магазинів Дніпро-М» на користь ФОП Карпенко В.А. неустойки за несвоєчасне повернення нерухомого майна в сумі 1 269 935,00грн задоволена частково стягнена неустойка в сумі 542 718,28грн, що становить - 42,7% від суми, заявленої позивачем. В іншій частині даної позовної вимоги судом відмовлено.

Розподіливши суму понесених витрат на правничу допомогу на три позовних вимоги, суд вважає, що на кожну слід віднести 7166,66грн.

Таким чином, враховуючи задоволення однієї з позовних вимог частково, а інших повністю, вираховуючи розмір витрат на правничу допомогу, що мають покладатись на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відшкодуванню має підлягати 17393,48грн.

Одночасно оцінивши встановлені обставини справи та її складність, характер і обсяг наданих адвокатом Біліченко В.В. послуг, враховуючи визначені законодавством критерії, які слід застосувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу в частині розумності їхнього розміру та їх співмірності з виконаною роботою адвоката, суд приймає до уваги заперечення відповідача з цього приводу. Зокрема, у період з березня 2024 по березень 2025 інтереси позивача у справі представляв інший адвокат Грецький В.Г., саме ним сформована та обґрунтована правова позиція позивача у справі, зібрані докази на її підтвердження, підготовлена, підписана позовна заява, він же подавав інші заяви по суті справи, докази, приймав участь у підготовчих засіданнях у вказаний період, при цьому позивач не вимагає відшкодування вартості наданих означеним адвокатом послуг. Адвокат Біліченко В.В. в якості представника позивача діє з 21.03.2025, правова позиція позивача у справі ним не змінювалась, його дії істотним чином не вплинули на результат розгляду справи по суті, частково можуть бути віднесені до технічних дій: як то складання та подання клопотання про виклик та допит свідка Карпенко Г.О., складання та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді через «Електронний суд» кабінет ССПС, підготовка, складання письмового виступу в судових дебатах та подання його до суду тощо; об`єм письмових пояснень, що подавались адвокатом Біліченко В.В., є відносно невеликим, їх виготовлення не потребувало від представника значних зусиль.

Суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Біліченко В.В. не є співмірним із складністю останніх, відповідно не відповідає критерію розумності їх розміру і їх відшкодування у повному обсязі в сумі 17393,48грн матиме надмірний характер.

Разом з тим, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, виходячи з критерію реальності, співмірності, розумності та виправданості розміру витрат на професійну правничу допомогу, з дотриманням принципу пропорційності, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «ММ «Дніпро-М» на користь ФОП Карпенко В.А. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00грн, у задоволенні решти вимог заяви суд відмовляє.

Приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану, наслідком чого стала дистанційна робота суду у віддаленому режимі, що обумовлює проведення засідань суду з певною періодичністю, суд розглянув заяву в межах розумних строків в контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поза межами строків, що визначені процесуальним законом, зокрема, ч. 2 ст. 221, ч. 3 ст. 244 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Фізичної особи - підприємця Карпенко Вікторії Анатоліївни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа магазинів Дніпро-М витрат на правничу допомогу на загальну суму 21500грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Мережа магазинів Дніпро-М (адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 102, ідентифікаційний код 41609173) на користь Фізичної особи - підприємця Карпенко Вікторії Анатоліївни (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини додаткового рішення проголошено в судовому засіданні 05.09.2025.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 15.09.2025.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова