ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1401/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Карпенко А.С.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24 (суддя Левкут В.В.)

за позовом концерну Міські теплові мережі (вул. Героїв полку Азов, буд. 137, м.Запоріжжя, 69091)

до відповідача Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (вул. Інститутська, буд. 1, с. Сонячне, Запорізький район, Запорізька область, 70417)

про стягнення 473377,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Концерн Міські теплові мережі через підсистему Електронний суд ЄСІКС звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про стягнення 473377,85 грн. основного боргу по оплаті поставленої теплової енергії за період січень-вересень 2022 року по особовому рахунку НОМЕР_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що нежитлова будівля за адресою с. Сонячне, Інститутська, 1 обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії. Прилад обліку розташований не на межі балансової належності трубопроводів Концерну МТМ та споживача. Всупереч вимогам чинного законодавства, позивачем та відповідачем Договір з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти є неукладеним, тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 . За твердженням позивача, за період з січня 2022 року по вересень 2022 року відповідачу надано послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 473377,85 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу, рахунками за надані послуги та рішеннями ЗМР про початок та закінчення опалювального сезону, які знаходяться у публічному доступі на сайті ЗМР. Відповідач свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії не виконав, у зв`язку з чим за відповідачем виникла грошова заборгованість за період з січня 2022 року по вересень 2022 року на загальну суму 473377,85 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 628, 629, 655, 692 ЦК України, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону України Про публічні закупівлі та Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, позивач просив позов задовольнити, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Також позивач просив повернути зайво сплачений судовий збір.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на користь концерну Міські теплові мережі 458400,65 грн. (чотириста п`ятдесят вісім тисяч чотириста грн. 65 коп.) заборгованості за спожиту теплову енергію та 5500,81 грн. (п`ять тисяч п`ятсот грн. 81 коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено одну із обов`язкових ознак споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі. З огляду на зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі) до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Концерном «МТМ» кожному споживачу присвоєно абонентський номер, що дає змогу ідентифікувати кожного споживача за місцем споживання теплової енергії нежитловим приміщенням. Відповідно до п. 13 Правил №830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Обставини справи свідчать, що у спірний період з січня по вересень 2022 року відповідний Договір з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти сторонами не укладений, тому облік відпущеної теплової енергії позивачем здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Нежитлова будівля за адресою: с. Сонячне, вул. Інститутська, 1, обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії. Прилад обліку розташований не на межі балансової належності трубопроводів Концерну «МТМ» та споживача.

Пунктом 34 Правил № 830 визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Крім того споживачу надано право отримувати інформацію - як зазначену в рахунках на оплату так і додаткову без додаткової плати.

Позивачем сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Рахунки надавалися в електронній формі за допомогою доступу до електронних систем обліку теплової енергії. На рахунках міститься позначка «Документ доставлено контрагенту».

У рахунках міститься зазначення щодо типу приладу комерційного обліку: Ultraheat 2WR5 та його заводський номер 65606073, із зазначенням показів приладу комерційного обліку, та зазначена адреса надання послуги: вул. Інститутська, 1, с. Сонячне, зальна та опалювальна площа будівлі 6953 кв. м., особовий рахунок № 81000071, платник ІОК НААН (Інститут + т.втрати).

Згідно виставлених позивачем рахунків відповідачу нараховано:

- за січень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 41494,42 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 6500,42 грн. без ПДВ, всього 57594,34 грн. з ПДВ

- за лютий 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 42250,16 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 3584,77 грн. без ПДВ, всього 55001,92 грн. з ПДВ;

- за березень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 426007,93 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 2395,82 грн. без ПДВ, всього 54004,50 грн. з ПДВ;

- за квітень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 50852,66 грн. з ПДВ;

- за травень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 51406,37 грн. з ПДВ;

- за червень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 51129,52 грн. з ПДВ;

- за липень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ;

- за серпень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ;

- за вересень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ.

Відповідно до інформації про обсяги спожитих комунальних послуг, викладених у наведених рахунках за надані послуги по особовому рахунку НОМЕР_1 за січень-вересень 2022 року, за показами вузла комерційного обліку обсяг споживання теплової енергії відповідачем за наведений період 0 Гкал. Такі ж самі покази комерційного вузла обліку зазначені в Акті обстеження від 04.10.2022, яким зафіксовано зняття з комерційного обліку приладу обліку, встановленого на об`єкті Споживача (відключення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)).

Судом першої інстанції враховано, що у попередньому періоді постачання теплової енергії Споживачу за адресою вул. Інститутська, 1, с. Сонячне, здійснювалось відповідно до укладеного концерном Міські теплові мережі /Виконавець/ та Інститутом олійних культур Національної академії аграрних наук України /Споживач/ 24.01.2021 договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061. За цим договором Виконавець зобов`язувався надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення (послуга) з 01.01.2021 до 31.12.2021 теплову енергію у кількості 113.472587 Гкал, а Споживач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024 у справі №908/3720/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на користь концерну Міські теплові мережі 99597,61 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію в період листопада-грудня 2021 року за послуги з постачання теплової енергії, а саме умовно-постійної частини тарифу згідно договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061 від 24.02.21 та 1422,31 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №908/3720/23 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Строк дії договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061 від 24.01.2021 закінчився 31.12.2021. В наступному періоді відповідний договір сторонами не укладений. Однак відсутність укладеного договору з Теплопостачальною організацією не звільняє відповідача від оплати вартості теплової енергії у спірному періоді.

Листом № 158 від 12.07.2022 відповідач звернувся до позивача з питанням відключення окремої будівлі за адресою вул. Інститутська, 1, селище Сонячне, у зв`язку з переходом на альтернативне джерело енергії.

Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № 01/01-39/590 від 20.09.2022 відповідача повідомлено про розгляд його заяви про відключення нежитлової будівлі (об`єкта теплопостачання) від систем (мереж) централізованого опалення та прийняття комісією рішення, оформленого протоколом від 29.08.2022 № 13.

Фактичне відключення нежитлової будівлі по вул. Інститутській, 1 у сел. Сонячному від системи централізованого опалення здійснено 01.10.2022р., про що свідчить Акт обстеження системи теплоспоживання від 01.10.2022р..

Враховуючи відсутність теплопостачання на об`єкт Споживача у зв`язку із аварійною ситуацією з середини грудня 2021 року та встановлений факт відключення Споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)) 01.10.2022, суд визнав обґрунтованим нарахування позивачем вартості послуги з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) за період січень-вересень 2022 року в сумі 458400,65 грн. В цій сумі позовні вимоги підлягають задоволенню.

Нарахування у рахунках за січень-березень 2022 року умовно-змінної частини тарифу в сумі 14977,20 грн. суд визнав безпідставним, оскільки такі витрати напряму залежать від розміру фактичної спожитого обсягу теплової енергії, а у спірному періоді теплопостачання на об`єкті Споживача не здійснювалось. Отже, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував і не надав доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання по оплаті вартості отриманої теплової енергії, або підстав для звільнення від такого обов`язку.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 458400,65 грн. заборгованості в частині умовно-постійної частини тарифу. В решті заявлених вимог (14977,20 грн. умовно-змінної частини тарифу) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Інститут олійних культур Національної академії аграрних наук України звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі № 908/1401/24 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 458 400,65грн. та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт звертає увагу, що безумовно, факт відсутності укладеного договору не звільняє споживача від оплати вартості спожитої послуги.

Однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що теплова енергія, за постачання якої позивач хоче стягнути заборгованість з відповідача, фактично не споживалась останнім.

У правовідносинах, які склалися між сторонами даного спору, неможливо стверджувати, що договір є укладеним, більше того відповідач не споживав послугу теплової енергії, а позивач не довів факт її постачання відповідачу.

Так, відповідач не подавав заяву - приєднання, не отримував та не сплачував рахунки у спірному періоді.

Крім цього, ще перед початком опалювального сезону 2021-2022 рр. на трубопроводі подачі теплової енергії, яким здійснювалося постачання опалення до нежитлового приміщення по вул. Інститутській, 1 у с. Сонячному сталася аварія, яка унеможливлювала як постачання послуги, так і її споживання, що було підтверджено наданими відповідачем у суді першої інстанції доказами.

До того ж відсутність факту як постачання теплової енергії, так і її споживання підтверджують і Акти про місячний відпуск теплової енергії споживачу, які підписувалися уповноваженими представниками обох сторін.

З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що станом на квітень 2021 року комерційним приладом обліку було зафіксовано останні показники за споживання теплової енергії - 19642,12.

Такий же показник комерційного приладу обліку 19642,12 зафіксовано і в Акті № 6 за грудень 2021, в Акті б/н за січень 2022, в Акті б/н за березень 2022, в Акті № 4 за квітень 2022. Такий же показник комерційного приладу обліку 19642,12 зафіксовано і на дату відключення приміщення від централізованого опалення 01.10.2022 Актом обстеження системи теплоспоживання.

Крім цього надані позивачем рахунки також містять інформацію про обсяг споживання у спірному періоді - « 0 Гкал».

Більше того з відповіді позивача на адвокатський запит від 14.05.2024 вбачається, що останній підтвердив факт того, що позивач звертався до нього з листом про надання допомоги з усунення аварії на трубопроводі. У відповідь на запитання № 4 Концерн хоч і зазначив, що йому невідомі причини, але вказав, що споживання послуги за період березень 2021 року - березень 2023 року було відсутнім і показники приладу обліку у цей період були незмінними.

Судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідача в тій частині, що позивачем не було доведено належними та достатніми доказами факту надання відповідачу послуги.

Вважає, що позивачем не доведено ані факту виникнення договірних відносин з відповідачем, ані факту споживання відповідачем послуги теплопостачання, ані факту постачання теплової енергії, що було фактично проігноровано судом першої інстанції.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Дармін М.О. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №908/1401/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/1401/24.

16.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 18.03.2025 об 10:30 годин.

17.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності учасника справи у зв`язку з хворобою.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка учасників справи в судове засідання обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представників сторін.

18.03.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Концерн Міські теплові мережі є суб`єктом природної монополії відповідно до положень Закону України Про природні монополії та за приписами статті 19 Закону України Про теплопостачання як монополіст не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Основною метою діяльності Концерну Міські теплові мережі є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організацій, її збут та інше.

Згідно своїх господарських зобов`язань позивач здійснює постачання теплової енергії в будівлю (об`єкт) за адресою: вул. Інститутська, 1 в сел. Сонячне, яка обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії. Прилад обліку знаходиться не на межі балансової належності трубопроводів Концерну «МТМ» та споживача.

Договір з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти сторонами у справі не укладений, тому облік відпущеної теплової енергії здійснювався позивачем по особовому рахунку № 81000071.

За твердженням позивача, відповідачу надано послугу з постачання теплової енергії за період з січня 2022 року по вересень 2022 року на загальну суму 473377,85 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу, рахунками за надані послуги та рішеннями ЗМР про початок та закінчення опалювального сезону, які знаходяться у публічному доступі на сайті ЗМР. Виставлені позивачем рахунки залишені без оплати.

Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості теплової енергії, спожитої за відсутності укладеного договору, стало підставою для звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та надання послуги з постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про публічні закупівлі», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.08.2019 р., № 830 (надалі - Правила №830), Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р., № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав законної сили 10.12.2017р., визначено:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

-виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначено у ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Обсяг спожитої споживачем послуги з постачання теплової енергії визначається згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р., № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг». У відповідності до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 р. № 315» (надалі- Методика №315).

Згідно «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 Концерном «МТМ» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021р №374.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти стосовно вказаного приміщення між позивачем та відповідачем не укладений. У зв`язку із цим, облік кількості відпущеної теплової енергії та нарахування оплати за відпущену теплову енергію до нежитлової будівлі за адресою: с. Сонячне, вул. Інститутська, 1 здійснювалось на підставі особового рахунку № 81000071.

Пунктом 34 Правил № 830 визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Крім того споживачу надано право отримувати інформацію - як зазначену в рахунках на оплату так і додаткову без додаткової плати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Рахунки надавалися в електронній формі за допомогою доступу до електронних систем обліку теплової енергії. На рахунках міститься позначка «Документ доставлено контрагенту».

Так, у рахунках міститься зазначення щодо типу приладу комерційного обліку: Ultraheat 2WR5 та його заводський номер 65606073, із зазначенням показів приладу комерційного обліку, та зазначена адреса надання послуги: вул. Інститутська, 1, с. Сонячне, зальна та опалювальна площа будівлі 6953 кв. м., особовий рахунок № 81000071, платник ІОК НААН (Інститут + т.втрати).

Згідно положень Закону України По бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. До первинних документів належать такі документи, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, прибутковий та видатковий касовий ордер, та інші. Мета складання первинних документів - зафіксувати факт господарської операції.

Згідно виставлених позивачем рахунків відповідачу нараховано:

- за січень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 41494,42 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 6500,42 грн. без ПДВ, всього 57594,34 грн. з ПДВ

- за лютий 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 42250,16 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 3584,77 грн. без ПДВ, всього 55001,92 грн. з ПДВ;

- за березень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 426007,93 грн. без ПДВ, послуга з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) 2395,82 грн. без ПДВ, всього 54004,50 грн. з ПДВ;

- за квітень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 50852,66 грн. з ПДВ;

- за травень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 51406,37 грн. з ПДВ;

- за червень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) - 51129,52 грн. з ПДВ;

- за липень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ;

- за серпень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ;

- за вересень 2022 року: послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) 51129,52 грн. з ПДВ.

Згідно інформації про обсяги спожитих комунальних послуг, викладених у наведених рахунках за надані послуги по особовому рахунку НОМЕР_1 за січень-вересень 2022 року, за показами вузла комерційного обліку обсяг споживання теплової енергії відповідачем за наведений період 0 Гкал.

Такі ж самі покази комерційного вузла обліку зазначені в Акті обстеження від 04.10.2022, яким зафіксовано зняття з комерційного обліку приладу обліку, встановленого на об`єкті Споживача (відключення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)).

Колегія суддів враховує, що у попередньому періоді постачання теплової енергії Споживачу за адресою вул. Інститутська, 1, с. Сонячне, здійснювалось відповідно до укладеного концерном Міські теплові мережі /Виконавець/ та Інститутом олійних культур Національної академії аграрних наук України /Споживач/ 24.01.2021 договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061. За цим договором Виконавець зобов`язувався надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення (послуга) з 01.01.2021 до 31.12.2021 теплову енергію у кількості 113.472587 Гкал, а Споживач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Як встановлено господарським судом, обставини постачання позивачем теплової енергії відповідачу відповідно до договору № 81000061 від 24.01.2021 стали предметом дослідження Господарським судом Запорізької області у справі №908/3720/23 за позовом концерну «Міські теплові мережі» до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості у розмірі 150348,45 грн. за період листопад-грудень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.03.2024 у справі №908/3720/23, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №908/3720/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на користь концерну Міські теплові мережі 99597,61 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію в період листопада-грудня 2021 року за послуги з постачання теплової енергії, а саме умовно-постійної частини тарифу згідно договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061 від 24.02.21 та 1422,31 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Строк дії договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 81000061 від 24.01.2021 закінчився 31.12.2021. В наступному періоді відповідний договір сторонами не укладений.

З матеріалів справи свідчить, що нежитлова будівля за адресою: с. Сонячне, вул. Інститутська, 1, обладнана комерційним приладом обліку теплової енергії. Прилад обліку розташований не на межі балансової належності трубопроводів Концерну «МТМ» та споживача.

У спірний період з січня по вересень 2022 року відповідний Договір з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти сторонами не укладений, тому облік відпущеної теплової енергії позивачем здійснювався по особовому рахунку №81000071.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є споживачем теплової енергії, між сторонами фактично виникли договірні відносини щодо її постачання, і відсутність укладеного у письмовій формі договору не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати оплату за надані послуги.

Факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

В постанові Верховного Суду від 25.03.2019р. у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

За сталою практикою Верховного Суду, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (відповідна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 712/8916/17-ц, від 21.08.2019р. у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021р. у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019р. у справі №922/4239/16, 25.09.2019р. у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018р. у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 р. у справі №904/6293/17, тощо).

Отже, у разі відсутності договору, проте з доведенням та належним підтвердженням матеріалами справи факту поставки споживачу теплової енергії, останній не звільняється від оплати наданої послуги.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/2238/17, від 16.10.2018р. у справі №904/7377/17, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.

Відтак, посилання Скаржника на відсутність укладеного з позивачем договору, як на підставу для неоплати наданих послуг, є безпідставними.

Пунктом 18 Правил № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Доводи апелянта щодо відсутності постачання теплової енергії, а саме: «… Крім цього, ще перед початком опалювального сезону 2021-2022 рр. на трубопроводі подачі теплової енергії, яким здійснювалося постачання опалення до нежитлового приміщення по вул. Інститутській, 1 у с. Сонячному сталася аварія, яка унеможливлювала як постачання послуги, так і її споживання, що було підтверджено наданими відповідачем у суді першої інстанції доказами.

До того ж відсутність факту як постачання теплової енергії, так і її споживання підтверджують і Акти про місячний відпуск теплової енергії споживачу, які підписувалися уповноваженими представниками обох сторін.

З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що станом на квітень 2021 року комерційним приладом обліку було зафіксовано останні показники за споживання теплової енергії - 19642,12.

Такий же показник комерційного приладу обліку 19642,12 зафіксовано і в Акті № 6 за грудень 2021, в Акті б/н за січень 2022, в Акті б/н за березень 2022, в Акті № 4 за квітень 2022. Такий же показник комерційного приладу обліку 19642,12 зафіксовано і на дату відключення приміщення від централізованого опалення 01.10.2022 Актом обстеження системи теплоспоживання.

Крім цього надані позивачем рахунки також містять інформацію про обсяг споживання у спірному періоді - « 0 Гкал».

Більше того з відповіді позивача на адвокатський запит від 14.05.2024 вбачається, що останній підтвердив факт того, що позивач звертався до нього з листом про надання допомоги з усунення аварії на трубопроводі. У відповідь на запитання № 4 Концерн хоч і зазначив, що йому невідомі причини, але вказав, що споживання послуги за період березень 2021 року - березень 2023 року було відсутнім і показники приладу обліку у цей період були незмінними.

Водночас підтвердженням того, що нежитлова будівля по вул. Інститутській, 1 у с. Сонячне була не готова до опалювального сезону 2021-2022 рр. та у спірному періоді в цілому, а отже і відсутності факту як споживання послуги, так і її постачання, є відсутність Акту готовності до опалювального періоду 2021-2022 рр., який є обов`язковим відповідно до Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених спільним наказом Міністерства ПтаЕ України та Міністерства з питань ЖКГ України від 10.12.2008 № 620/378. …» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що листом від 14.12.2021 № 704 відповідач звернувся до позивача з проханням надати допомогу для усунення пошкодження на трубопроводі подачі теплової енергії, що перебуває на балансі ІОК НААН, згідно схеми межі розподілу балансової належності.

Згідно доводів відповідача, аварійна бригада не змогла усунути пошкодження, у зв`язку з чим рекомендували звертатися до органів місцевого самоврядування з заявою про відключення окремо розташованої будівлі від системи централізованого опалення. Відповідачем розпочато процедуру підготовки відповідних документів для такого відключення, але оголошення військового стану в Україні та початок воєнних дій унеможливили на початку 2022 року проведення засідань відповідних комісій, які правомочні були погоджувати та надавати відповідний дозвіл.

Листом № 158 від 12.07.2022 відповідач звернувся до позивача з питанням відключення окремої будівлі за адресою вул. Інститутська, 1, селище Сонячне, у зв`язку з переходом на альтернативне джерело енергії.

Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № 01/01-39/590 від 20.09.2022 відповідача повідомлено про розгляд його заяви про відключення нежитлової будівлі (об`єкта теплопостачання) від систем (мереж) централізованого опалення та прийняття комісією рішення, оформленого протоколом від 29.08.2022 № 13.

Фактичне відключення нежитлової будівлі по вул. Інститутській, 1 у сел. Сонячному від системи централізованого опалення здійснено 01.10.2022, про що свідчить Акт обстеження системи теплоспоживання від 01.10.2022.

Пунктами 9, 10 Правил № 830 визначено наступне:

9. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

10. У разі застосування планової перерви в наданні послуги (проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонту та іншими нормативно-правовими актами) виконавець зобов`язаний повідомити споживачу через засоби масової інформації або в інший спосіб, що гарантує доведення такої інформації до споживача, про таку планову перерву не пізніше ніж за 10 робочих днів. У повідомленні необхідно зазначити причину та строк перерви в наданні послуги.

У разі застосування перерви в наданні послуги для ліквідації наслідків аварії виконавець зобов`язаний повідомити споживачу через засоби масової інформації або в інший спосіб, що гарантує доведення такої інформації до споживача, про таку перерву не пізніше ніж через три години з початку перерви. У повідомленні необхідно зазначити причину та строк перерви в наданні послуги. Способами, що гарантують доведення інформації до споживача, є оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті виконавця (за наявності), у під`їзді, на дошці оголошень (за наявності), в електронній системі обліку розрахунків споживача (за наявності), або повідомлення споживачу за допомогою засобів зв`язку, електрозв`язку (у тому числі електронною поштою), номер/адресу яких зазначено споживачем у заяві-приєднанні до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії або у розділі "Реквізити і підписи сторін" в усіх інших договорах. Споживачам у багатоквартирному будинку така інформація додатково доводиться шляхом розміщення відповідних оголошень на дошках оголошень, що розташовані у місцях загального користування такого будинку або на його прибудинковій території. У разі застосування перерв у наданні послуги, визначених цим пунктом, плата за послуги за час таких перерв не нараховується.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.06.2019 №1174 «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання» (Порядок формування тарифів), цей Порядок визначає механізм формування тарифів на: теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання. У цьому порядку терміни вживаються в наступному значенні:

тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат ліцензіата, планованого прибутку, коригування витрат, які встановлюються НКРЕКП без урахування податку на додану вартість;

урахування втрат теплової енергії в мережах, відмінних від розрахункових - використання при розрахунку тарифів на теплову енергію втрат теплової енергії в теплових мережах, визначених згідно з вимогами Порядку урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженого постановою НКРЕКП від 01 липня 2016 року № 1214, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1124/29254.

Також згідно Порядку формування тарифів на послугу з постачання теплової енергії, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 18.02.2020 № 416 (Порядок № 416):

умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - вартість одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих витрат, що змінюються прямо пропорційно зміні обсягу теплової енергії, для надання послуги з постачання теплової енергії, яка встановлюється НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість;

умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - місячна абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год) приєднаного теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що є постійними і не змінюються прямо пропорційно зміні обсягу теплової енергії, для надання послуги з постачання теплової енергії, яка встановлюється НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість.

Підпунктом 3 пункту 4.2 Розділу 4 Порядку формування тарифів передбачено, що до складу планованої виробничої собівартості з транспортування теплової енергії включаються витрати власної теплової енергії для компенсації втрат теплової енергії в теплових мережах ліцензіата при її транспортуванні.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

За поясненнями позивача, відповідачу у спірному періоді нараховано 473377,85 грн. з ПДВ, в тому числі теплові втрати умовно-змінна частина тарифу 14977,20 грн. та постачання теплової енергії умовно-постійна частина тарифу 458400,65 грн. з ПДВ.

За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію, за спірний період, матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу сторін, що за правилами п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

За ч.ч. 1-4 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч., ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. ст. 73, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019р. № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993р. у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Судом першої інстанції вірно враховано відсутність теплопостачання на об`єкт Споживача у зв`язку із аварійною ситуацією з середини грудня 2021 року та встановлений факт відключення Споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання)) 01.10.2022.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частинні визнання обґрунтованим нарахування позивачем вартості послуги з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) за період січень-вересень 2022 року в сумі 458400,65 грн.

Разом з тим, нарахування у рахунках за січень-березень 2022 року умовно-змінної частини тарифу в сумі 14977,20 грн. господарським судом правомірно визнано безпідставним, оскільки такі витрати напряму залежать від розміру фактичної спожитого обсягу теплової енергії, а у спірному періоді теплопостачання на об`єкті Споживача не здійснювалось.

Отже, вірним є висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення вимог Концерну «Міські теплові мережі» в розмірі 458 400,00 грн заборгованості за спожиту теплову енергію.

Колегією суддів відхиляються доводи скаржника в частині: «… По-друге, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідача в тій частині, що позивачем не було доведено належними та достатніми доказами факту надання відповідачу послуги.

Так, позивач підтверджує фактичне надання послуги такими письмовими доказами, які додані до позовної заяви:

1.Актами про місячне споживання за січень, квітень 2021 року та за березень 2022 року. Прошу колегію суддів звернути увагу, що акти за січень та квітень 2021 року взагалі не мають відношення до предмета спору. Акт за березень 2022 року містить інформацію про відсутність споживання послуги з теплопостачання.

2.Актами обстеження системи теплоспоживання від 07.01.2020 та від 04.10.2022. Зазначаю, що обидва акта складено поза межами спірного періоду. Крім цього Акт від 04.10.2022 лише підтверджує факт відсутності споживання у спірному періоді та фіксує дату відключення приміщення від системи централізованого опалення.

3.Роздруківкою рахунків з бази MeDoc. Однак така інформація не відображає дати відправки та дати отримання рахунків. Більше того такий документ сформований односторонньо та не підтверджує факту надання послуг. Дати рахунків, зазначені в роздруківці, в жодному разі не можуть бути ані датою формування рахунка, ані датою відправки, ані датою отримання рахунка. Як приклад, рахунок за січень 2022 року має дату 01.01.2022, що технічно неможливо, оскільки звітний період лише розпочинався.

4. Документ під назвою «Інформація щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії» лише підтверджує факт відсутності споживання теплової енергії у спірному періоді. Незрозумілі розрахунки, незрозуміло якого споживання, зроблені в односторонньому порядку, не можуть підтверджувати фактичне надання послуги.

5. Рішення виконавчого комітету ЗМР про початок та про закінчення опалювального сезону 2021-2022 рр. жодним чином не підтверджує ані факту споживання, ані факту надання послуги з теплопостачання саме відповідачу.

6. Рахунки на оплату, сформовані в односторонньому порядку, не підтверджують фактичне надання та споживання послуги. Більше того вони також містять інформацію про відсутність споживання теплової енергії.

За таких умов, вважаю, що позивачем не доведено ані факту виникнення договірних відносин з відповідачем, ані факту споживання відповідачем послуги теплопостачання, ані факту постачання теплової енергії, що було фактично проігноровано судом першої інстанції. …» як такі, що знаходяться в межах обов`язку апелянта нести негативні наслідки, пов`язані з ухиленням від можливості користування своїми правами в господарському процесі, зокрема, надання доказів на спростування доводів іншої сторони, що, в свою чергу, узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи у своїй сукупності, свідчать про більшу вірогідність існування обставин, на які посилався позивач, щодо постачання Концерном «МТМ» теплової енергії Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України та наявності у останнього заборгованості з вартості послуги з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) за період січень-вересень 2022 року в сумі 458400,65 грн. та, відповідно, непідтвердженність обставин, якими обґрунтовував відповідач свої заперечення щодо відсутності у нього зобов`язань з оплати наданих послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем частково доведено первинними документами бухгалтерського обліку надання послуг в заявленому позивачем розмірі за спірний період та про виникнення у відповідача зобов`язання з оплати отриманих послуг.

Колегія суддів висновує, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не містять в собі обґрунтувань, які б мали досліджуватися судом апеляційної інстанції на предмет відповідності їх фактичним обставинам справи. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 8520,81 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі №908/1401/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. - 09.09.2025, суддею Кощеєвим І.М.- 15.09.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв