ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025м. ДніпроСправа № 904/3390/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від прокуратури: Ємельянов В.А.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області (м. Жовті Води Дніпропетровської області)

до Верхньодніпровської міської ради (м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області)

про скасування державної реєстрації земельної ділянки

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Жовтоводська окружна прокуратура Дніпропетровської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, кадастровий номер :01:069:0078, площею 5,1348 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідно до даних Національної кадастрової системи та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у комунальній власності Верхньодніпровської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, сільськогосподарського призначення (землі запасу), яка розташована в прибережній захисній смузі річки Дніпро. Так, 27.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), державної форми власності, розташованої на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вид угідь - пасовища. В подальшому, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.01.2021 № 38-ОТГ, передано Верхньодніпровській міській раді у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 9875,1424 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га (№ 678 в Акті приймання-передачі від 26.01.2021). Рішенням Верхньодніпровської міської ради № 202-5/IX від 11.03.2021 затверджено Акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021, прийнято в комунальну власність Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради земельні ділянки загальною площею 9875,1424 га, зазначені в Акті приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021 (пункти 3, 4 рішення). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.06.2021 зареєстровано право власності за Верхньодніпровською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, сільськогосподарського призначення (землі запасу). Водночас з Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро в межах Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 2017 року (далі - Проєкт землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро) вбачається, що загальна площа водоохоронної зони річки Дніпро в межах Бородаївської сільської ради становить 772,4359 га, загальна площа прибережної захисної смуги - 306,6793 га. Згідно з Проєктом землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища. Крім того, з листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 1067/03-25 від 14.05.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища, і повинна бути віднесена до категорії землі водного фонду. Також, Технічним звітом з топографо-геодезичних робіт по об`єкту земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Верхньодніпровська міська громада :01:069:0078) від 24.06.2025 встановлено, що фактична відстань до водного дзеркала водойми (р. Дніпро) земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078 становить 2 м. Обставини розташування земельної ділянка на відстані 2 метри від водного дзеркала річки Дніпро також підтверджуються протоколом огляду земельної ділянки від 17.06.2025, проведеного в рамках кримінального провадження №0000022. Враховуючи викладене, прокурор вказує на наявність підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - 16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), як такої, що не відповідає фактичній категорії земельної ділянки і містить ризики для її використання, що може призвести до невідворотних наслідків для екомережі річки Дніпро та водних ресурсів України загалом;

- прокурор зауважує, що на землях сільськогосподарського призначення можна здійснювати різноманітну діяльність, пов`язану з сільськогосподарським виробництвом, однак здійснення такої діяльності на прибережних захисних смугах заборонено статтею 61 Земельного кодексу України та статтею 89 Водного кодексу України, отже подальше залишення для прибережної захисної смуги категорії землі сільськогосподарського призначення містить очевидні ризики здійснення на ній забороненої діяльності та порушення режиму обмеженої господарської діяльності природоохоронної території. Спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, тому її використання як землі сільськогосподарського призначення, в тому числі для випасання худоби (пасовище), є порушенням встановленого законом особливого режиму використання землі такої категорії. Прокурор звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка повністю розташована у прибережній захисній смузі річки Дніпро, а отже не може бути з цільовим призначенням, не пов`язаним з використання земель водного фонду та природоохоронною територією, з режимом обмеженої господарської діяльності, про що обізнана Верхньодніпровська міська рада (лист Верхньодніпровської міської ради № 1246/0/2-25 від 05.05.2025). Таким чином, спірна земельна ділянка не може існувати з невірним цільовим призначенням, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт земельних відносин з іншим цільовим призначенням та кадастровим номером;

- прокурор зазначає, що в даних правовідносинах порушення інтересів держави відбулося у зв`язку з недотриманням встановленого законом особливого режиму використання прибережних захисних смуг і віднесення земельної ділянки до певної категорії землі, що не може до неї належати. Отже, прокурор, звертаючись із даним позовом, діє на захист не своїх власних порушених прав, а на захист інтересів громади та держави в цілому, які нерозривно пов`язані із правильним застосуванням та дотриманням усіма суб`єктами законодавства в сферах життєдіяльності суспільства, що контролюються та охороняються державою.

Також, у позовній заяві прокурором вказано про підстави звернення із вказаним позовом до суду, а саме: при наявності порушення інтересів держави та бездіяльності органу місцевого самоврядування чи органу державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження (тим більше якщо такий орган сам порушує інтереси держави) найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, буде саме самостійне здійснення органами прокуратури представництва інтересів держави. У даних правовідносинах саме Верхньодніпровська міська рада своєю бездіяльністю допустила порушення інтересів держави, що полягає у порушені встановленого законом особливого режиму використання прибережних захисних смуг і віднесення земельної ділянки до певної категорії землі, що не може до неї належати, а тому не може виступати позивачем у вказаній справі. Враховуючи, що вказані інтереси залишаються незахищеними, інший орган уповноважений на виконання вказаних функцій відсутній, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, як самостійним позивачем.

Також прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 27.06.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2025.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 30372/25 від 14.07.2025), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також, проводити всі судові засідання у справі без участі представника відповідача. В обґрунтування власної правової позиції відповідач посилається на таке:

- відповідач зазначає, що 27.11.2013 було проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу, на той час земельна ділянка відносилася до державної форми власності), розташованої на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вид угідь - пасовища. У подальшому, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.01.2021 № 38-ОТГ, зазначену земельну ділянку було передано Верхньодніпровській міській раді у комунальну власність за Актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 9875,1424 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га (№ 678 в Акті приймання-передачі від 26.01.2021). Рішенням Верхньодніпровської міської ради № 202-5/IX від 11.03.2021 було затверджено Акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021, та було прийнято в комунальну власність Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради земельні ділянки загальною площею 9875,1424 га, які зазначені в Акті приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021 (пункти 3, 4 рішення). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.06.2021 було зареєстровано право власності за Верхньодніпровською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, сільськогосподарського призначення (землі запасу). Водночас з Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро в межах Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 2017 року вбачається, що загальна площа водоохоронної зони річки Дніпро в межах Бородаївської сільської ради становить 772,4359 га, загальна площа прибережної захисної смуги - 306,6793 га. Згідно з Проєктом землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища. Крім того, з листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 1067/03-25 від 14.05.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища, і повинна бути віднесена до категорії землі водного фонду. Також, Технічним звітом з топографо-геодезичних робіт по об`єкту земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Верхньодніпровська міська громада :01:069:0078) від 24.06.2025 встановлено, що фактична відстань до водного дзеркала водойми (річка Дніпро) земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078 становить 2 м. Обставини розташування земельної ділянка на відстані 2 метри від водного дзеркала річки Дніпро також підтверджуються протоколом огляду земельної ділянки від 17.06.2025, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000022. Враховуючи викладене, прокурор вказує на наявність підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - 16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), як такої, що не відповідає фактичній категорії земельної ділянки і містить ризики для її використання, що може призвести до невідворотних наслідків для екомережі річки Дніпро та водних ресурсів України загалом;

- відповідач зауважує, що, обґрунтовуючи позовну вимогу стосовно скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі сформованої земельної ділянки, орган прокуратури посилається на зміст статей 15, 16, 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та наголошує на положення частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відповідно до якої Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі (поміж інших випадків) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Однак, орган прокуратури як позивач у справі в позовній заяві не вказує, що відповідно до частини 11 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Тобто, у разі задоволення судом заявленої до розгляду судом позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, з підстави лише невідповідності визначення її категорії відповідно до категорій земель закріплених статтею 19 Земельного Кодексу України, призведе до позбавлення Верхньодніпровської міської територіальної громади права комунальної власності на земельну ділянку площею 5,1348 га та призведе до настання правової невизначеності щодо власника земельної ділянки, оскільки скасування такої державної реєстрації в Державному земельному кадастрі не призводить до автоматичного повернення земельної ділянки ані частково, ані в цілому до державної форми власності. Разом з цим, відповідач зауважує, що відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В цьому контексті розгляду спору відповідач звертає увагу на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", яким Перехідні положення Земельного Кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до змісту якого, з дня набрання чинності цим пунктом, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, окрім вичерпного переліку земель, наведених в пункті 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, зокрема земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Відповідач зазначає, що зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що спірна земельна ділянка має перебувати саме в комунальній власності, так як знаходиться в територіально-адміністративних межах Верхньодніпровської міської територіальної громади, крім того, відомостей, зазначених в пункті а) пункту 24 Перехідних положень Земельного Кодексу України про постійне користування цією земельною ділянкою державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук, матеріали судової справи не містять. Також, відповідач зазначає, що зважаючи на наведені приписи частини 11 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності), заслуговує на увагу відсутність в позовній заяві будь-якого посилання про рішення ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (як органу виконавчої влади) про затвердження технічної документації, на підставі якої відбулося формування у 2013 році спірної земельної ділянки, та відповідно, і відсутність такої позовної вимоги про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади про затвердження такої документації;

- відповідач звертає увагу на некоректність позовної вимоги органу прокуратури, в якій зазначено, що скасуванню підлягає державна реєстрація земельної ділянки, яка розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Так, відповідач зазначає, що незважаючи на те, що до матеріалів справи органом прокуратури залучено в якості додатку до позовної заяви витяг (довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №432703500, в якому зазначено, що власником земельної ділянки є "Територіальна громада", Верхньодніпровська міська рада, ідентифікаційний код 04052595", в прохальній частині позовної заяви прокурор стверджує про розташування земельної ділянки на землях Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району. З цього приводу щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки, Верхньодніпровська міська рада зауважує, що ділянка розташована на території Верхньодніпровської міської територіальної громади, представницьким органом якої є Верхньодніпровська міська рада як юридична особа, оскільки відповідно до рішення Верхньодніпровської міської ради від 11.03.2021 №132-5/ІХ "Про затвердження передавального акту Бородаївської сільської ради та припинення Бородаївської сільської ради" Бородаївська сільська рада була припинена в результаті реорганізації шляхом приєднання до Верхньодніпровської міської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків припиненої сільської ради.

Від прокуратури за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 31610/25 від 21.07.2025), в якій прокурор просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- щодо обраного способу захисту у вигляді скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі прокурор вказує, що 27.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), державної форми власності, розташованої на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вид угідь - пасовища. Однак, відповідно до Проєкту землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро від 2017 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро і водоохоронної зони Кам`янського водосховища. Отже, спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, тому належить до земель водного фонду, за своїм призначенням та місцем розташуванням виконує водоохоронні, захисні та санітарно - гігієнічні функції і є джерелом задоволення потреб суспільства у водних ресурсах. В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин" внесено зміни до Земельного кодексу України та відповідно до абзацу 1 пункту 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, зміст якого визначає, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. При цьому відповідно до абзацу 12 пункту 24 у розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, а абзацом 9 пункту 24 у розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Таким чином, з 27.05.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, належать до комунальної власності територіальної громади, а саме Верхньодніпровської міської територіальної громади в силу закону, а Верхньодніпровська міська рада, як орган місцевого самоврядування територіальної громади, виступає суб`єктом права власності на спірну земельну ділянку (статті 80, 83 Земельного кодексу України). Також прокурор посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, яка кореспондується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 06.09.2022 у справі №904/4393/21, за аналізом яких, прокурор виснує, що Верхньодніпровська міська рада має право власності на спірну земельну ділянку в силу закону і скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не призведе до порушення майнових прав територіальної громади чи будь-яким іншим способом сприятиме до вибуття з комунальної власності цього нерухомого майна. Натомість подальше використання прибережної захисної смуги річки Дніпро, як землі сільськогосподарського призначення, в тому числі і для випасання худоби, може призвести до забруднення водойми, зниження біорізноманіття, погіршення якості питної води, ерозії ґрунтів та пошкодження берегової лінії, що вкрай негативно випливає на якість водних ресурсів та земель водного фонду, що є порушенням встановленого законом особливого режиму використання землі такої категорії та вимог чинного законодавства щодо охорони цінних земель. Отже, з метою реального поновлення прав держави та територіальної громади, державна реєстрація спірної земельної ділянки підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі, що є єдиним ефективним засобом захисту таких прав у суді. Таким чином, прокурор вважає, що доводи Верхньодніпровської міської ради щодо позбавлення територіальної громади права комунальної власності на вказану земельну ділянку, є безпідставними і не заслуговують на увагу;

- щодо місцезнаходження земельної ділянки та визначення предмету позову прокурор зауважує, що відповідно до витягу з Державної земельного кадастру, 27.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), державної форми власності, розташованої на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вид угідь - пасовища (додаток № 6 до позовної заяви). На даний час у Державному земельному кадастрі (запис, який просить скасувати прокурор) зазначено лише одне місце розташування земельної ділянки: "Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, Бородаївська сільська рада", що підтверджується наданими до суду доказами. За таких обставин, прокурор зазначає, що ним вірно вказано у прохальній частині місце розташування земельної ділянки, оскільки це відповідає запису у Державному земельному кадастрі, про скасування якого звертається прокурор з даним позовом. За таким обставин, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на некоректне зазначення прокурором місцезнаходження земельної ділянки є не обґрунтованими.

У підготовче засідання 22.07.2025 з`явився прокурор, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом була врахована наявність клопотання відповідача, наведеного у відзиві на позовну заяву, про проведення судового засідання без участі його представника. Вказане клопотання було задоволено судом.

У вказаному засіданні судом було відзначено, що станом на 22.07.2025 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 22.07.2025 підготовче засідання було відкладено на 06.08.2025.

Від відповідача надійшла заява (вх. суду № 33815/25 від 04.08.2025), в якій він зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд здійснювати подальший розгляд справи без участі представника відповідача.

У підготовче засідання 06.08.2025 з`явився прокурор, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом була врахована наявність заяви відповідача про проведення судового засідання без участі його представника. Вказана заява була задоволена судом.

Судом було відзначено, що ухвалою суду від 27.06.2025, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідь на відзив на позовну заяву була надіслана позивачем відповідачу в його Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, та доставлена до Електронного кабінету відповідача - 21.07.2025 о 14:17, що підтверджується наявною в матеріалах справи Квитанцією про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС №4034909 (а.с. 88).

Частиною 6 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Враховуючи вказане, граничним строком для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву було 28.07.2025.

Судом також враховано, що відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відповіді на відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо висловлених позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву аргументів. У даному випадку додатково наданий строк у два тижні господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Приймаючи до уваги Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, станом на 06.08.2025 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У вказаному засіданні прокурор зазначив, що ним повідомлені суду всі обставини справи, які йому відомі; надані всі докази, на які він посилається; матеріали справи не містять нерозглянутих заяв чи клопотань, а також прокурором та відповідачем подані заяви по суті справи, передбачені частиною 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим прокурор підтвердив доцільність закриття підготовчого провадження та не заперечував проти призначення судового засідання в межах розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 06.08.2025 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 06.08.2025 підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2025.

У судове засідання 16.09.2025 з`явився прокурор, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому відповідач був повідомлений про день, час та місце судового засідання належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 06.08.2025 до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 06.08.2025 доставлена до Електронного кабінету відповідача - 06.08.2025 в 17:26 (а.с. 107).

Також судом враховано наявність раніше поданого відповідачем клопотання про здійснення розгляду справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 16.09.2025 прокурор просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на викладені у його заявах по суті справи обставини.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 16.09.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення прокурора,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На підставі частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Згідно з частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених до його компетенції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З викладеним корелюються й положення частин 3 та 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, передбачені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Щодо порушення інтересів держави, прокурор посилається на те, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, керівник прокуратури чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3 рп/99). Вказані міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 05.11.2019 у справі № 804/4585/18, від 28.01.2021 у справі №380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20, від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18 та від 14.02.2023 у справі № 580/1374/22.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини 2 статті 129 Конституції України).

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 806/602/18, від 13.03.2019 у справі № 815/1139/18, від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а, від 05.11.2019 у справі №804/4585/18, від 03.12.2019 у справі № 810/3164/18 та від 01.06.2022 у справі №260/1815/21.

Прокурор у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 Господарського процесуального кодексу України вимагає вказувати в позовній заяві, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, держави-учасниці Конвенції вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Інтереси держави, за загальним правилом, охоплюють собою і суспільні (публічні) інтереси, оскільки основне покликання держави (стаття 3 Конституції України гарантує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави) - це максимально забезпечувати інтереси всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага.

У зв`язку із викладеним, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.

Крім того, відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів (далі - Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 810/2763/17 дійшла висновку про те, що за загальним визначенням "публічним інтересом" є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації. Тобто публічний інтерес є не чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів.

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства, а отже, розподіл землі особливо чутливий до принципів справедливості, розумності й добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро і водоохоронної зони Кам`янського водосховища, тому належить до земель водного фонду, є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності і не може використовуватись, як землі сільськогосподарського призначення, що є порушенням встановленого законом особливого режиму використання земель даної категорії.

Прибережна захисна смуга річки Дніпро, що є найбільшою водною артерією України, це унікальний природний комплекс, який потребує дбайливого ставлення та ефективної охорони. Збереження цієї території є запорукою сталого розвитку регіону та збереження його природних багатств.

Так, прибережна захисна смуга річки Дніпро виконує фундаментальні функції, такі як: екологічна функція (полягає у забезпеченні збереження біорізноманіття, місця гніздування та міграції птахів, нерестовища для риб); гідрологічна функція (полягає у регулюванні рівня води, запобіганні повеням, фільтруванні води); захисна функція (полягає у запобіганні ерозії ґрунтів, обвалів берегів, зсувів); рекреаційна функція (полягає у забезпеченні можливості відпочинку на природі, сприяє розвитку екотуризму).

Таким чином, прибережна захисна смуга має велике значення для підтримки екологічного балансу водного об`єкту, захисту від ерозії та забезпечення різноманітних екологічних і соціально-економічних переваг. Прибережна захисна смуга діє як природний фільтр, затримуючи осад, надлишок поживних речовин і забруднювачів, не даючи їм потрапляти у річку Дніпро.

За таких обставин, у даних правовідносинах порушення інтересів держави відбулося у зв`язку з недотриманням встановленого законом особливого режиму використання прибережних захисних смуг і віднесення земельної ділянки до певної категорії землі, що не може до неї належати.

Отже, прокурор зазначає, що звертаючись із даним позовом, діє на захист не своїх власних порушених прав, а на захист інтересів громади та держави в цілому, які нерозривно пов`язані із правильним застосуванням та дотриманням усіма суб`єктами законодавства в сферах життєдіяльності суспільства, що контролюються та охороняються державою.

Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в суді як самостійний позивач, прокурор зауважує, що статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, перед тим, як визначити коло відповідачів, прокурор має встановити, насамперед: (а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу; (б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу; (в) залежно від установленого - коло відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 дійшла правового висновку про те, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави (пункт 140).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Так, ефективність обраного засобу юридичного захисту, з практичної та законодавчої точки зору є головним критерієм його обрання. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, прокурор зазначає, що при наявності порушення інтересів держави та бездіяльності органу місцевого самоврядування чи органу державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження (тим більше якщо такий орган сам порушує інтереси держави) найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, буде саме самостійне здійснення органами прокуратури представництва інтересів держави.

Прокурор зауважує, що в даних правовідносинах саме Верхньодніпровська міська рада своєю бездіяльністю допустила порушення інтересів держави, що полягає у порушені встановленого законом особливого режиму використання прибережних захисних смуг і віднесення земельної ділянки до певної категорії землі, що не може до неї належати, а тому не може виступати позивачем у вказаній справі. Враховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються незахищеними, інший орган уповноважений на виконання вказаних функцій відсутній, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, як самостійним позивачем.

Прокурор зазначає, що належним відповідачем у даній справі є саме Верхньодніпровська міська рада, посилаючись на таке.

Відповідно до частини 5 статті 88 Водного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Згідно із статтями 19, 144 Конституції України, статтею 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб покладено обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Приписами частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною 2 статті 327 Цивільного кодексу України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 16.06.2021 зареєстровано право власності за Верхньодніпровською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, сільськогосподарського призначення (землі запасу).

Відповідно до частин 4, 5 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Прокурор зазначає, що саме Верхньодніпровська міська рада, як власник спірної земельної ділянки та орган місцевого самоврядування, уповноважена на здійснення функції щодо володіння та управління комунальним майном, і є безпосереднім учасником спірних правовідносин щодо зміни цільового призначення землі.

З листа Верхньодніпровської міської ради №1246/0/2-25 від 05.05.2025 вбачається, що через непривабливість земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, для оренди, міською радою не вживались відповідні дії щодо зміни цільового призначення та визначення повного або часткового розміщення земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги р. Дніпро. Також міська рада зазначила, що у випадку, коли з`являться зацікавлені особи, щодо користування вищезазначеною земельною ділянкою, будуть проведені заходи, з залученням спеціалізованої землевпорядної організації, з метою проведення комплексу землевпорядних робіт щодо визначення розміру та меж зазначеної земельної ділянки з урахуванням розмірів прибережної захисної смуги визначеної законодавством України.

Прокурор зазначає, що правильність визначення категорії землі не може залежати від гіпотетичних звернень будь-яких осіб у майбутньому щодо її використання, оскільки обов`язок власника із забезпечення використання землі за цільовим призначенням закріплений імперативними нормами земельного та водного законодавства і власник цього об`єкту комунального майна (земельної ділянки) зобов`язаний діяти з урахуванням загальних інтересів територіальної громади.

Отже, прокурор виснує, що Верхньодніпровській міській раді тривалий час, а саме з 2021 року, відомо про розташування спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, однак, у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб міської ради належним чином свої обов`язки власника не здійснено, не приведено у відповідність категорію та цільове призначення землі і не забезпечено її належний статус, як об`єкта природоохоронної території з режимом обмеженої господарської діяльності.

У постанові від 15.05.2019 у справі № 688/4324/16-а Верховний Суд зазначив, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відсутність будь-яких дій з боку Верхньодніпровської міської ради відносно зміни цільового призначення землі, порушує вимоги щодо використання землі водного фонду, створює передумови для зловживань під час передачі даної землі у оренду, як землю сільськогосподарського призначення, що є наслідком, неможливості правомірного використання громадою міста належною їй земельною ділянкою, що може створювати у громадян враження бездіяльності влади міста у вирішенні завдань, які прямо віднесені до їх компетенції.

Натомість, прокурор стверджує, що Верхньодніпровська міська рада, як орган, який мав би захищати інтереси територіальної громади від неправомірних діянь, не може здійснити такий захист у даній справі, оскільки є порушником у спірних правовідносинах, на що вказує його бездіяльність, тому підлягає визначенню відповідачем.

Отже, суд приходить до висновку, що прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури у порядку статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до даних Національної кадастрової системи та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у комунальній власності Верхньодніпровської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га.

Так, 27.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, розташованої на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу), державної форми власності, вид угідь - пасовища.

В подальшому, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.01.2021 № 38-ОТГ, Верхньодніпровській міській раді у комунальну власність передано за Актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 9875,1424 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га (№ 678 в Акті приймання-передачі від 26.01.2021).

Рішенням Верхньодніпровської міської ради № 202-5/IX від 11.03.2021, затверджено Акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021, прийнято в комунальну власність Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради, земельні ділянки загальною площею 9875,1424 га, зазначені в Акті приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 26.01.2021 (пункти 3, 4 рішення).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.06.2021 зареєстровано право власності за Верхньодніпровською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, сільськогосподарського призначення (землі запасу).

Водночас з Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро в межах Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 2017 року (далі - Проєкт землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро) вбачається, що загальна площа водоохоронної зони річки Дніпро в межах Бородаївської сільської ради становить 772,4359 га, загальна площа прибережної захисної смуги - 306,6793 га.

Згідно з вказаним Проєктом землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро, земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища.

Крім того, з листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області №1067/03-25 від 14.05.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги і водоохоронної зони Кам`янського водосховища, і повинна бути віднесена до категорії землі водного фонду.

Також, Технічним звітом з топографо-геодезичних робіт по об`єкту земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Верхньодніпровська міська громада :01:069:0078) від 24.06.2025 встановлено, що фактична відстань до водного дзеркала водойми (р. Дніпро) земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078 становить 2 м.

Обставини розташування земельної ділянка на відстані 2 м від водного дзеркала річки Дніпро також підтверджуються Протоколом огляду земельної ділянки від 17.06.2025, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000022.

Виходячи із викладеного вище, прокурор вказує на те, що наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - 16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), як такої, що не відповідає фактичній категорії земельної ділянки і містить ризики для її використання, що може призвести до невідворотних наслідків для екомережі річки Дніпро та водних ресурсів України загалом.

В обґрунтування правового статусу спірної земельної ділянки прокурор зазначає, що відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 2 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Статями 19, 20 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно із статтею 1 Водного кодексу України, прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Відповідно до статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: штучні водойми (водосховища, ставки) і канали.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель зайнятими лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів, штучно створеними земельними ділянками в межах акваторії морських портів (частина 1 статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України).

Зі змісту вказаних положень законодавства слідує, що віднесення земельних ділянок, зайнятих водними об`єктами, до земель водного фонду підтверджується самим фактом перебування їх під водним об`єктом і в межах прибережних захисних смуг.

Також, статтею 61 Земельного кодексу України та статтею 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

Відповідно до частини 4 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Відповідно до Проєкту землеустрою водоохоронної зони р. Дніпро, земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро і водоохоронної зони Кам`янського водосховища.

Отже, спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, тому належить до земель водного фонду, за своїм призначенням та місцем розташуванням виконує водоохоронні, захисні та санітарно - гігієнічні функції і є джерелом задоволення потреб суспільства у водних ресурсах.

Натомість визначення на даний час категорії спірної земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення, є порушення норм земельного законодавства, оскільки землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Отже, на землях сільськогосподарського призначення можна здійснювати різноманітну діяльність, пов`язану з сільськогосподарським виробництвом, зокрема: вирощування сільськогосподарських культур, розорювання землі, використання гірбицидів, закладання садів та виноградників, розведення худоби, виготовлення сільськогосподарської продукції та її переробка, а також будівництво об`єктів, необхідних для ведення сільського господарства.

Здійснення вказаної діяльності на прибережних захисних смугах заборонено статтею 61 Земельного кодексу України та статтею 89 Водного кодексу України, отже подальше залишення для прибережної захисної смуги категорії землі сільськогосподарського призначення містить очевидні ризики здійснення на ній забороненої діяльності та порушення режиму обмеженої господарської діяльності природоохоронної території.

Використання прибережної захисної смуги річки Дніпро, як землі сільськосподарського призначення, в тому числі і для випасання худоби, може призвести до забруднення водойм, зниження біорізноманіття, погіршення якості питної води, збільшення ризиків паводків та підтоплень, ерозії ґрунтів та пошкодження берегової лінії, що вкрай негативно випливає на якість водних ресурсів та земель водного фонду, що є підставою заборони влаштування літніх таборів для худоби на прибережних захисних смугах.

Таким чином, спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, тому її використання як землі сільськогосподарського призначення, в тому числі для випасання худоби (пасовище), є порушенням встановленого законом особливого режиму використання землі такої категорії.

Правовими підставами та нормами права щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі, є такі положення.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Пунктами "а", "г" та "д" статті 5 Земельного кодексу України встановлено, що земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва, забезпечення раціонального використання та охорони земель та пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно з частиною 2 статті 23 Земельного кодексу України, визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Як зазначалось вище, згідно з даними Державного земельного кадастру, спірна земельна ділянка віднесена до категорії - землі сільськогосподарського призначення (землі запасу).

Відповідно до пункту "в" статті 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою та регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначено Законом України "Про землеустрій".

Так, відповідно до пункту "в" статті 2 Закону України "Про землеустрій", землеустрій забезпечує, зокрема, встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про землеустрій" та пункту 2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 476 (далі - Порядок), інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Також, відповідно до пункту 3 Порядку, державна інвентаризація земель та земельних ділянок - інвентаризація земель, яка проводиться з метою формування земельних ділянок усіх форм власності, визначення їх угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 7 Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель є, зокрема, відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній (цифровій) формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; електронних документів, що містять відомості про результати робіт із землеустрою; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копії документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку.

Відомості, отримані за результатами інвентаризації земель, вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (пункт 29 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 476).

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема, про кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Статтями 16, 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.

Частиною 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка повністю розташована у прибережній захисній смузі річки Дніпро, а отже не може бути з цільовим призначенням не пов`язаним з використання земель водного фонду та природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Таким чином, спірна земельна ділянка не може існувати з невірним цільовим призначенням, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт земельних відносин з іншим цільовим призначенням та кадастровим номером.

Щодо належного способу захисту слід зазначити таке.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 5.5 постанови).

Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40).

Згідно зі частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 виклала висновок про те, що положення розділу ІІ "Землі України" Земельного кодексу України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

У постановах від 03.09.2020 у справі № 911/3306/17 та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц Верховний Суд вказав, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок прибережних захисних смуг та тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт "а" частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження.

Так, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Враховуючи вказане, вирішення питання зміни цільового призначення ділянок не обмежене власним розсудом компетентного органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися імперативними нормами земельного, водного та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів територіальної громади. Подальше залишення для прибережної захисної смуги невірної категорії землі позбавляє забезпечення охорони та ефективного її використання, як особливо цінних земель водного фонду за їх фактичним цільовим призначенням та створює ризики до її забруднення та, в подальшому, пошкодження берегової лінії.

Отже, з метою реального поновлення прав держави, державна реєстрація спірної земельної ділянки підлягає скасуванню у Державному земельному кадастрі, що є ефективним засобом захисту таких прав у суді.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, розцінюються судом критично, з огляду а таке.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин" внесено зміни до Земельного кодексу України та відповідно до абзацу 1 пункту 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, зміст якого визначає, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

При цьому відповідно до абзацу 12 пункту 24 у розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, а абзацом 9 пункту 24 у розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Таким чином, з 27.05.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :01:069:0078, площею 5,1348 га, належать до комунальної власності територіальної громади, а саме: Верхньодніпровської міської територіальної громади в силу закону, а Верхньодніпровська міська рада, як орган місцевого самоврядування територіальної громади, виступає суб`єктом права власності на спірну земельну ділянку (статті 80, 83 Земельного кодексу України) і скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не призведе до порушення майнових прав територіальної громади, а також не призведе до вибуття з комунальної власності цього нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягають 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області до Верхньодніпровської міської ради про скасування державної реєстрації земельної ділянки - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, кадастровий номер :01:069:0078, площею 5,1348 га, що розташована на території Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Стягнути з Верхньодніпровської міської ради (проспект Шевченка, будинок 21, м.Верхньодніпровськ, Дніпропетровська область, 51600; ідентифікаційний код 04052595) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, м. Дніпро, 49044, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800; ідентифікаційний код 02909938) 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 17.09.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко