ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м.Дніпро Справа № 908/3478/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чередко А.Є., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Шищак І.С. (власні засоби);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 (суддя Педорич С.І., повний текст якого підписаний 11.03.2025) у справі № 908/3478/24

за позовом: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК", м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Мелітополь, Запорізька область;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фізичної особи-підприємця Музики Марини Бежанівни, м. Мелітополь, Запорізька область

про стягнення коштів у розмірі 783 453,31 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом 783 453,31 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням поручителем (відповідачем) зобов`язань за Договором поруки №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ-П від 22.06.2020.

На підставі договору поруки Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу заборгованість у розмірі 783 453,31 грн, з яких: заборгованість за кредитом строкова 438 765,00 грн, заборгованість за кредитом прострочена 211 445,00 грн, заборгованість за процентами прострочена 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) 20 475,28 грн.

Факт та розмір заборгованості за кредитним договором визнано судовим рішенням від 18.09.2024 у справі №908/3160/23.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 у справі № 908/3478/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" уму 783 453,31 грн заборгованості за Договором поруки №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ-П від 22.06.2020.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" суму 9 401,44 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що:

- згідно з умовами п.п. 2.1, 2.2. Договору поруки №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ-П від 22.06.2020, у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та поручителя; Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги Кредитора, перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунок(ки), номер(а), якого(их) зазначається(ються) в письмовій вимозі Кредитора";

- направлення вимоги Відповідачу шляхом надсилання листа на електронну пошту фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка міститься в ЄДРПОУ не може вважатись належним виконанням та, відповідно, не породжує обов`язків у поручителя; не слід ототожнювати фізичну особу та фізичну особу-підприємця; Відповідач від 25.02.2022 (початку окупації РФ території м. Мелітополь) та до сьогодні перебуває на тимчасово окупованій території та не здійснює господарської діяльності як фізична особа-підприємець; у зв`язку з відсутністю господарської діяльності Відповідач не користується згаданою у позові електронною поштою;

- судом під час розгляду справи не було встановлено факту отримання поручителем листа-вимоги № 132/30218/2024 від 07.10.2024, досліджено лише обставини надсилання.

Позивач у відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду І інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду від 05.03.2025 у справі №908/3478/24 без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 01.04.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

10.04.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

15.04.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 11.04.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 у справі № 908/3478/24; розгляд справи призначено на 15.09.2025.

17.04.2025 апеляційний суд повідомив відповідача та третю особу про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Відповідно до п. 21 ч. 1 Розділу XI Перехідних положень ГПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному вебпорталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (ч. 2 ст. 121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

Також ухвала про розгляд справи направлялася до електронного кабінету представника відповідача - адвоката Нечипоренко Ліни Олександрівни і отримана нею 17.04.2025 о 17:54 годині (а.с. 188).

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (ч.7 ст.242 ГПК України).

12.09.2025 до суду від представника позивача - Шищак І.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

15.09.2025 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, у зв`язку з відпусткою судді Верхогляд Т.А., призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3478/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025, справу №908/3478/24 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.

В судовому засіданні 15.09.2025 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги; представник відповідача (апелянта) та третьої особи в судове засідання не з`явились; будь-яких клопотань з цього приводу суду не надали.

В судовому засіданні 15.09.2025 оголошені вступна і резолютивна частина постанови у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

01.01.2024 Господарським судом Запорізької області по справі №908/3160/23 винесено рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ФОП Музики Марини Бежанівни та ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитом строкову в розмірі 438 765,00 грн, заборгованість за кредитом прострочену в розмірі 211 445,00 грн, заборгованість за процентами поточну в розмірі 8514,49 грн, заборгованість за процентами прострочену в розмірі 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) в розмірі 20 475,28 грн.

18.09.2024 Центральним апеляційним господарським судом винесена постанова, якою рішення Господарського суду Запорізької області від 01.01.2024 змінено та вирішено стягнути з ФОП Музики Марини Бежанівни на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитом строкову в розмірі 438 765,00 грн, заборгованість за кредитом прострочену в розмірі 211 445,00 грн, заборгованість за процентами прострочену в розмірі 112 768,03 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) в розмірі 20 475,28 грн. В решті позову відмовлено. А саме судом апеляційної інстанції відмовлено у стягненні відсотків в розмірі 8514,49 грн як нарахованих після направлення вимоги позичальнику та у стягненні заборгованості з Фінансового поручителя (відповідача у справі №908/3478/24).

Під час розгляду справи №908/3160/23 судом зокрема були встановлені наступні обставини:

"22.06.2020 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "УКРГАЗБАНК" (надалі-Банк) та Фізичною особою-підприємцем Музикою Мариною Бежанівною (надалі-Позичальник) було укладено Договір №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємництва "Доступні кредити 5-7-9%" в АБ "Укргазбанк".

У забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за договором №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ від 22.06.2020 про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємництва "Доступні кредити 5-7-9%" в АБ "Укргазбанк" між сторонами, а також поручителем - ОСОБА_1 укладено договір поруки №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ-П від 22.06.2020, за умовами якого Поручитель зобов`язався відповідати перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань по Договору про надання кредиту, а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього, укладеному Банком з Позичальником, згідно якого Позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 21 червня 2025 року:

- повернути кредит у розмірі 959 630,00 грн;

- сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, штрафи, пені та інші платежі у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами;

- відшкодувати Кредитору всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання Позичальником умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з п. 2.1. у випадку невиконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до Позичальника та Поручителя.

Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги Кредитора, перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунок(ки), номер(а), якого(их) зазначається(ються) в письмовій вимозі Кредитора (пункт 2.2. договору поруки).

Пунктом 5.1. Договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами та скріплення відбитками печаток (за наявності) і діє по 21.06.2035 року (включно).

Пунктом 3.2. Договору поруки сторони домовились встановити строк позовної давності за цим договором у 5 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачачу-2 письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, зворотного позивачем не доведено.

За вищевикладених обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, не довів суду, що станом на день подання позову зобов`язання відповідача-2 з дострокового повернення усієї суми кредиту настали, а терміни виконання цього зобов`язання є порушеними. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості позову в частині вимоги про дострокове стягнення з відповідача-2 заявлених сум, відтак, позовні вимоги у цій частині є передчасними, тому, задоволенню не підлягають".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

07.10.2024 на електрону пошту поручителя ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідача у справі) банком (позивачем у справі) направлено вимогу про погашення заборгованості №132/30218/2024, яка залишена ним без відповіді та задоволення.

Для направлення вимоги про погашення заборгованості позивач використав відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких Відповідач зареєстрований як ФОП та має електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки заборгованість за кредитним договором у розмірі 783 453,31 грн станом на час ухвалення рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача, як поручителя, вказаної суми є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

З огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості за кредитним договором визначено постановою Центрального апеляційного господарського суду у справі № 908/3160/23 від 18.09.2024, який становить 783 453,31 грн, та не потребує додаткового доказування.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2 Договору №791/2020/ЗОД-МСБ-НВКЛ від 22.06.2020, у випадку невиконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до Позичальника та Поручителя.

Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги Кредитора, перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунок(ки), номер(а), якого(их) зазначається(ються) в письмовій вимозі Кредитора.

Господарським судом до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1 - територія, яка перебуває під тимчасовою окупацією.

При укладенні Договору поруки в своїй анкеті Фінансовий поручитель зазначив місце реєстрації, що співпадає з місцем фактичного проживання в АДРЕСА_1; адресу електронної пошти не вказав.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

07.10.2024 Позивач надіслав письмову вимогу за договором поруки на зазначену в реєстрі електронну адресу Відповідача.

Заперечення Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що не слід ототожнювати фізичну особу та фізичну особу-підприємця не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки хоч правовий статус таких суб`єктів у правовідносинах різний, проте, це одна і та ж людина і, відповідно, персональні дані збігаються, як то: РНОКПП чи можуть бути однаковими: як адреса проживання/місцезнаходження, так і адреса електронної пошти. У будь-якому випадку, електронна адреса, зазначена в ЄДРЮОФОПГФ «ІНФОРМАЦІЯ_1» належить Відповідачу.

Доказів того, що Відповідач не використовує зазначену електронну пошту матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу, яка передбачає, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (Постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі №920/739/17).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (Постанова ВС від 10 квітня 2019року у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

У даному випадку, слід враховувати, що Відповідачу відомо про наявність заборгованості за кредитним договором, її розмір та обставини, що викладено в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024 у справі № 908/3160/23. Зазначене судове рішення ухвалене за апеляційною скаргою Відповідача та судом надано оцінку всім його запереченням і доводам. Судовим рішенням у справі № 908/3160/23 фактично визнано підставність позову до поручителя, проте, вказано на передчасності позову з причини ненадіслання попередньо банком письмової вимоги поручителю. До подання даного позову Позивач надіслав таку вимогу в єдино можливий спосіб за теперішніх непередбачуваних та непереборних обставин - на електронну адресу Відповідача, зазначену ним же в державному реєстрі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а викладені у ній доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

За загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 у справі № 908/3478/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 у справі № 908/3478/24 - залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 17.09.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков