ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/146/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізична особа-підприємець Василевський Віктор Якович 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Державної податкової служби у Харківській області
до Yurui Machinery Co., LTD
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Василевський Віктор Якович (позивач по справі) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до YURUI (SHANDONG) MACHINERY CO., LTD (відповідач по справі) про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 556 000,00 доларів США (еквівалентно 20 332 141,60 грн), з них 200 000,00 доларів США (еквівалентно 7 313 720,00 грн) сума попередньої оплати та 342 000,00 доларів США (еквівалентно 12 506 461,20 грн) пені та 14 000,00 доларів США (еквівалентно 511 960,40 грн) штрафу.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем Контракту №1801/2022 від 18.01.2022.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 09.01.2023 здійснено автоматичний розподіл зазначеної позовної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/146/23 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 13.02.2023 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження

Враховуючи, що спір між сторонами, пов`язаний з зовнішньоекономічною діяльністю та, відповідно, валютними операціями, здійсненими позивачем, та можливість застосування податковими органами заходів впливу у вигляді штрафних санкцій, суд, ухвалою від 13.02.2023 залучив Головне управління ДПС у Харківській області до розгляду справи у якості 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Правом на подання відзиву, відповідач, не скористався, клопотань про надання йому часу на підготовку відзиву або інших заяв по суті справи - відповідачем заявлено не було.

Матеріали справи свідчать про здійснення всіх необхідних дій з боку суду для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Від третьої особи надійшла заява про вступ у справі представника (вх. № 4896 від 01.03.2023) в якій третя особа вказала про те, що відповідно до пп.19 1.1.4. п.19 1.1 ст.19 1 Кодексу, контролюючі органи-здійснюють контроль за встановленими законодавством строками проведення розрахунків в іноземній валюті. Контролюючий орган отримує інформацію про незавершені зовнішньоекономічні операції безпосередньо від Національного банку України, шляхом надання витягу про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів.

Станом на 28 лютого 2023 року, у контролюючого органу відсутня інформація щодо порушення ФО-П Василевським В. Я. - строків розрахунків безпосередньо за зовнішньоекономічним контрактом від 18.01.2022 №1801/2022.

Також третьою особою подані пояснення по справі (вх. №8052 від 31.03.2025) в яких повідомлено суд про те, що що листом ДПС України від 04.09.2023 № 21656/7/99-00-24-04-02-07 до ГУ ДПС надійшла інформація за здійсненою фізичною особою - підприємцем Василевським В.Я. 20.01.2022 операцією з попередньої оплати на користь нерезидента на виконання умов контракту від 18.01.2022 № 1801/2022.

Ухвалою суду від 02.06.2025 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.06.2025.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував вимоги в повному обсязі на оголошення судового рішення не з`явився.

Представник третьої особи в судовому засіданні не висловив позиції ДПІ щодо здійсненого позивачем переказу валюти на користь відповідача, на надав пояснень стосовно того чи здійснювалися будь-який контроль з боку третьої особи щодо цієї валютної операції. Зазначив, що вирішення спору третя особа покладає на розсуд суду.

На оголошення судового рішення представник третьої особи не з`явився.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема - чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача 200 000 дол. США попередньої оплати за договором №1801/2022 від 18.01.2022 та нарахованих позивачем штрафних санкцій.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що 18.01.2022 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) було укладено контракт №1801/2022, за яким продавець зобов`язується передати товар у власність покупцю в асортименті, кількості та строках, погоджених у додатку на товар, а покупець зобов`язується купити цей товар та сплатити його вартість (ціну) за період, зазначений у договорі.

Згідно п.3.2 контракту, передбачено, що строк постачання товару - 180 календарних днів з моменту перерахування покупцем 100% оплати. Підтвердженням замовлення є узгоджений додаток сторонами.

Покупець взяті на себе зобов`язання за контрактом виконав і оплатив за товар згідно контракту та додатку 100% передоплату у розмірі 200 000,00 доларів США платіжним дорученням від 20.01.2022 №11, однак продавець взяті на себе зобов`язання з постачання протягом 180 календарних днів товару не виконав, оскільки не поставив його у строк.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні позивача до суду разом з позовною заявою було додано копію Контракту № 1801/2022 від 18.01.2022.

Однак, на вказаній копії відсутній підпис особи, яка б підписувала цей контракт з боку відповідача (а.с. 6 т. 1).

В подальшому, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 16.01.2023, позивачем подано разом з заявою (вх. № 2820 від 07.02.2023) копію Контракту № 1801/2022 від 18.01.2022 на вказаній копії також відсутній підпис особи, яка б підписувала цей контракт з боку відповідача (а.с. 29 т. 1).

При цьому ні позовна заява, ні заява про усунення недоліків позовної заяви не містить будь-якої інформації, що такий контракт було укладено сторонами за допомогою електронних засобів чи засобів факсимільного зв`язку. Представник позивача, який приймав участь в судових засіданнях також не повідомляв про це суд. більш того, в самому контракті зазначено місцем його укладення - м. Харків.

Крім того, візуально дослідивши тексти поданих до суду копій контрактів, судом встановлено, що в преамбулі контракту зазначено директором відповідача "Smile Gao" (дослівно), а в графі реквізити сторін вказано - "Gao Ming" (дослівно).

Також, позивачем з заявою (вх. № 2820 від 07.02.2023) подано переклад зазначеного контракту №1801/2022, засвідчений приватним нотаріусом Дегтярьовою А.В., де в преамбулі контракту також зазначено директором відповідача "Smile Gao" (дослівно) і в частині з реквізитами сторін вже зазначено директором відповідача "Smile Gao", що ставить під сумнів вірність поданого позивачем перекладу.

В подальшому, на виконання ухвали суду від 01.03.2023, позивачем подані до суду оригінали документів, в тому числі й контракту №1801/2022 (а.с. 57-63 т. 2), в якому вже міститься підпис від імені відповідача, однак судом знов таки встановлено, що в преамбулі поданого оригіналу контракту зазначено директором відповідача "Smile Gao" (дослівно), а в графі реквізити сторін вказано - "Gao Ming" (дослівно).

При цьому, суд зазначає, що будь-яких доказів, які б підтверджували повноваження особи, що підписала контракт з боку відповідача, позивачем до суду надано не було.

Позивачем також й не було надано відомостей з яких суд мав би змогу встановити яка саме з цих осіб є уповноваженою особою відповідача її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, як не було надано будь якого листування з відповідачем, що передувало укладенню такого контракту, дослідивши яке суд мав би змогу установити ці обставини.

В свою чергу, з матеріалів справи не вбачається й здійснення з боку відповідача будь-яких конклюдентних дій, які б свідчили про волевиявлення відповідача на встановлення правовідносин, зокрема, на укладання контракту №1801/2022.

Всі ці обставини ставлять під сумнів, що контракт №1801/2022, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, дійсно мав на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину, зокрема, добросовісного виконання зобов`язань за ним.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В свою чергу суд не вбачає можливості з наявних в матеріалах справи доказів, дійти висновку про існування тих обставин на які вказує позивач, а саме укладання контракту з відповідачем №1801/2022 від 18.01.2022, оскільки будь-яких інших документів, які б свідчили про це (листування з відповідачем про наміри укласти контракт, креслення згідно яких відповідач мав би поставляти товар та які надаються позивачем згідно п. 1.1 контракту, тощо) позивачем надано не було.

Крім того, позивачем не надано суду жодного іншого доказу (листування з відповідачем щодо виконання контракту, направлення відповідачу вимог про поставку товару, тощо) після перерахування на користь відповідача грошових коштів, як попередньої оплати за товар, які б свідчили про дійсну зацікавленість позивача в отриманні цього товару та про те, що позивач реально мав очікуване сподівання на поставку такого товару.

За внутрішнім переконанням суду, об`єктивно оцінивши надані позивачем докази, та враховуючи відсутність будь-яких інших доказів, які б довели ті обставини про які вказує позивач в своїй позовній заяві, суд дійшов висновку, що позивач не довів того що перераховуючи відповідачу кошти, мав на меті саме отримання товару від нього, а відповідач в свою чергу мав можливість та намір поставки такого товару.

Сам факт перерахування грошових коштів на підставі інвойсу до контракту №1801/2022 від 18.01.2022, відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті №11 від 20.01.2022 на суму 200 000 дол. США, за умови неподання до суду жодних інших доказів, які б свідчили про реальні наміри сторін, підтверджує не факт вчинення юридично значимих дій на виконання контракту, а свідчить про безпідставне й незаконне виведення грошових коштів за межі України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення попередньої оплати у зв`язку з не поставкою товару згідно контракту №1801/2022 від 18.01.2022, який саме було долучено ним до матеріалів справи, та відповідно й нарахованих позивачем штрафних санкцій, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а позивачем в своїй позовній заяві заявлено вимогу саме про стягнення попередньої оплати за контрактом, який, як встановлено судом під час розгляду справи підписано особою, чиїх повноважень на таке підписання надано не було.

Додатково суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В свою чергу, відповідач у справі є резидентом Китайської Народної Республіки, який не має свого представництва на території України, тому чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. передбачено особливий порядок повідомлення такого відповідача про розгляд справи.

Крім того, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває й на сьогодні.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого режиму роботи господарського суду, постійними повітряними тривогами, а також враховуючи здійснення судом дій щодо повідомлення відповідача, розгляд даної справи здійснений судом у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129 Конституції України, 1, 2, 11, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" вересня 2025 р.

Суддя С.А. Прохоров