ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. Справа№ 910/2532/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Кропивної Л.В.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року

у справі №910/2532/25 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО»

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 500,98 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 500,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 2 403,45 грн, штраф у розмірі 2 798,25 грн та судовий збір у розмірі 2 099,82 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року скасувати в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2299,28 грн штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару, та ухвалити в цій частині нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що судом першої інстанції не було надано оцінку листу від 30.10.2024 №3815, який було направлено на адресу відповідача, та в якому замовник просив забезпечити поставку товару у кількості 800 кг відповідно до умов договору, і саме з цього моменту починається перебіг строку виконання зобов`язання щодо 800 кг товару, а не з моменту повторної заявки.

При цьому, за твердженням скаржника, суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення зазначив, що позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про поставку товару від 15.10.2024 року №3603 та від 22.11.2024 року №4112, при цьому суд першої інстанції не розглянув лист в якому зазначено вимогу про поставку від 30.10.2024 року №3815 та невраховано зазначений період до періоду прострочення, а відповідно і не зараховано до періоду, за який стягуються штрафні санкції.

Враховуючи викладене, скаржник наголосив, що дійсним моментом пред`явлення вимоги є лист від 30.10.2024 року №3815, в якому зазначено: «Відповідно до договору №170 від 13 серпня 2024 року, заявки №3603 від 15.10.2024 року прошу Вас здійснити поставку меду натурального в кількості 800 кілограм у найкоротший строк, доставку продуктів здійснити за адресою: АДРЕСА_1 , військова частина НОМЕР_1 ».

Крім того, за твердження скаржника між сторонами постійно велася переписка в месенджері, що підтверджує факт ініціювання поставки та належне виконання договору. Ці документи служать підтвердженням, що вимога про поставку товару була передана постачальнику, і він не виконав зобов`язання у встановлений строк.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року у справі №910/2532/25 залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянтом усунено недоліки та подано до суду докази оплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн. Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року у справі №910/2532/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2024 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується у 2024 році поставити замовнику продукти харчування, а саме: Мед, код ДК 021:2015 (03140000-4 «Продукція тваринництва та супутня продукція»), (далі - Товар), а Замовник - прийняти та оплатити такий Товар на умовах нього Договору. (а.с.11-16)

Відповідно до п.1.2 договору найменування товару, його асортимент, якість (ДСТУ), кількість та ціна за одиницю визначено у специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.3.1 договору ціна цього договору становить 63 960,00 грн, у тому числі ПДВ 10 660,00 грн.

Розрахунки проводяться шляхом оплати товару замовником безготівковим платежем, у національній валюті протягом 30 (тридцяти) календарних днів, на розрахунковий рахунок постачальника, після пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару, на підставі належним чином оформленої постачальником та підписаної сторонами видаткової накладної. У разі затримки бюджетного фінансування остаточний розрахунок за наданий товар здійснюється протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати отримання замовником коштів на свій реєстраційний рахунок (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору поставка товару здійснюється партіями за письмовою заявкою замовника, направленою постачальнику електронною поштою. Письмова заявка направляється замовником з електронної адреси замовника на електронну адресу постачальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді сканованого листа в pdf-форматі. Одночасно, замовник в телефонному режимі може повідомити постачальника за телефоном НОМЕР_2 про направлення йому письмової заявки на його електронну адресу.

Протягом 4-х годин з моменту отримання письмової заявки Замовника на свою електронну адресу постачальник зобов`язаний направити на електронну адресу замовника письмове підтвердження у вигляді сканованого листа в pdf-форматі за підписом уповноваженої особи постачальника про отримання письмової заявки замовника на поставку товару.

Сторони узгодили, що надсилання скан-копій листів в pdf-форматі за їх електроними адресами прирівнюється до обміну письмовими документами між сторонами.

Постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійну роботу електронної пошти, визначену в даному пункті Договору.

Кінцевий термін поставки товару - до 31.12.2024 року.

Згідно п. 7.3 договору за порушення строків передачі товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 (одна десята) відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення передачі за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів або за відмову від передачі товару з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Пеня, що передбачена даним пунктом договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Як встановлено судом першої інстанції, специфікацією до договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року сторони погодили найменування товару, у кількості 800 кг, ціну, загальну суму в розмірі 63 960,00 грн.

Так, на виконання умов договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року позивач надіслав на адресу відповідача заявку №3603 від 15.10.2024 року на поставку меду у кількості 500 кг до 18.10.2024 року.

Листом №28-2 від 28.10.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» повідомило позивача, що не здійснило поставку товару з логістичних причин.

Позивач у відповідь листом №3815 від 30.10.2024 року згідно п. 8.3 договору запропонував звернутися до Торгово-промислової палати, та просив виконати взяті на себе зобов`язання поставити 800 кг. меду у найкоротший строк та повідомив, що неналежне виконання умов договору, несвоєчасну поставку товару до постачальника будуть застосовані штрафні санкції у відповідності до п. 7.1-7.3 договору.

Заявкою №4112 від 22.11.2024 року Військова частина НОМЕР_1 просила Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на виконання умов договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року здійснити поставку товару в кількості 800 кг в найкоротший термін. (а.с.32)

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач на виконання умов договору поставив товар, а позивач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 63 960,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252,95 грн, №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707,05 грн.

Претензією №9 від 03.01.2025 р. Позивач вимагав від Відповідача сплатити штрафні санкції, що підтверджується копіями фіскальних чеків, накладної, опису вкладення у цінний лист.

Так, за твердженням позивача, відповідач не здійснив поставку товару у строк, визначений умовами договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Вище встановлено, що на виконання умов договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року відповідач поставив товар, а позивач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 63 960,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252,95 грн, №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707,05 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печаткою підприємств сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.33-34)

Згідно ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено ст. 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Згідно з п. 5.3 договору відвантаження товару здійснюється силами Постачальника у кількості, зазначеній у заявці Замовника. Товар повинен бути поставлений Замовнику протягом 1 (однієї) доби з дати отримання письмової заявки Замовника.

Як було встановлено вище, на виконання умов договору про закупівлю товарів в умовах воєнного стану №170 від 13.08.2024 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача заявку №3603 від 15.10.2024 року на поставку меду у кількості 500 кг до 18.10.2024 року. (а.с.29)

Крім того, заявкою №4112 від 22.11.2024 року Військова частина НОМЕР_1 просила Товариство з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» на виконання умов договору здійснити поставку товару в кількості 800 кг в найкоротший термін. (а.с.32).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.3 договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що граничний строк поставки товару у кількості 500 кг Товариством з обмеженою відповідальністю «БГМ-АГРО» - 18.10.2024 року, а граничний строк поставки товару у кількості 300 кг - 25.11.2024 року, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що дійсним моментом пред`явлення вимоги є лист від 30.10.2024 року №3815, в якому зазначено: «Відповідно до договору №170 від 13 серпня 2024 року, заявки №3603 від 15.10.2024 року прошу Вас здійснити поставку меду натурального в кількості 800 кілограм у найкоротший строк, доставку продуктів здійснити за адресою: АДРЕСА_1 , військова частина НОМЕР_1 », і саме з цього моменту починається перебіг строку виконання зобов`язання щодо 800 кг. товару, а не з моменту повторної заявки, оскільки саме заявкою №4112 від 22.11.2024 року було визначено загальний обсяг поставки 800 кг. При цьому, друга заявка, яка фактично скасовує першу заявку №3603 від 15.10.2024 року, не містить чітких термінів відвантаження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач здійснив поставку товару з простроченням поставки, що підтверджується видатковими накладними №4288/670 від 04.12.2024 року на суму в розмірі 43 252,95 грн, №4681/716 від 23.12.2024 року на суму в розмірі 20 707,05 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалось, п. 7.3 договору передбачено, що за порушення строків передачі товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 (одна десята) відсотка вартості товару, з якої допущено прострочення передачі за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів або за відмову від передачі товару з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Пеня, що передбачена даним пунктом договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині в сумі 2 403,45 грн, у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку періоду прострочення зобов`язання відповідача з поставки товару у кількості 300 кг, суми заборгованості, яка є базою для нарахування пені, оскільки товар у кількості 500 кг мав бути поставлений відповідачем у строк по 18.10.2024 року, а у кількості 300 кг - у строк по 25.11.2024 року.

Крім того, колегія суддів перевіривши розрахунок 7% штрафу, також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині в сумі 2 798,25 грн, у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку періоду прострочення зобов`язання відповідача з поставки товару у кількості 300 кг, який становить з 26.11.2024 року по 22.12.2024 року, що становить менше 30 днів.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В той же час, відповідачем було заявлено про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України до 1 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року у справі №910/2532/25 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Апеляційний суд, проаналізувавши судові рішення, висновки у яких, на думку скаржника, підлягають застосуванню у цій справі, вказує на те, що такі висновки не є релевантними до обставин справи.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що мотиви апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст. ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року у справі №910/2532/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 року у справі №910/2532/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2532/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Л.В. Кропивна