ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. Справа№ 911/679/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс»

на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 (повний текст складено і підписано 17.06.2025)

у справі № 911/679/25 (суддя О.В. Конюх)

за позовом Київської обласної ради

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс»

2) Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня»

про визнання тимчасового договору недійсним та виселення

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним укладеного між відповідачами тимчасового договору про передачу в оренду майна комунальної власності від 09.11.2020 та виселення відповідача 1 з нежитлового приміщення, загальною площею 36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Хрещатик, 83.

Позов обґрунтований тим, що:

- між КНП КОР «КОДЛ» (орендодавець) та ТОВ «Інтелекс» (орендар) було укладеного договір оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області №61/08 від 24.11.2008 за умовами якого відповідачу 2 було передано у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення площею 36,00 кв.м (в тому числі площі загального користування 6 кв.м) розміщене за адресою м. Боярка, вул. Хрещатик, 83;

- спірне нежитлове приміщення належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради і знаходиться на балансі КНП КОР «КОДЛ», а відтак Київська обласна рада є належним позивачем у даній справі.

- дію вказаного договору було продовжено додатковою угодою №3 до 08.11.2020 включно, а після закінчення вказаного договору між відповідачами був укладений спірний тимчасовий договір;

- при укладенні тимчасового договору не було враховано те, що подальше продовження дії договору мало відбутися відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» - на підставі аукціону;

- при цьому укладання тимчасового договору про передачу в оренду майна комунальної власності не передбачено законом, вказаний договір фактично є договором продовження договору від 24.11.2008 №61/08, укладення якого мало відбутися виключно відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про оренду державного та комунального майна», які не були дотримані.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- він 01.08.2020 в простій письмовій формі направив відповідачу 2 заяву №010/08 про продовження договору оренди на 5 років. Вказаним спростовується посилання позивача про те, що така заява мала бути подана з дотриманням п. 136 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, а саме шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі;

- станом на дату подання заяви №010/08 від 01.08.2020 Положення, які стосуються подання заяв, у тому числі заяв на оренду в ЕТС, не були введені в дію, а вводилися в дію з 01.10.2020;

- зважаючи на відсутність підстав для відмови в продовженні договору оренди, передбачених ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», з метою чергового продовження строку дії договору оренди, відповідач 2 надав відповідачеві 1 лист-доручення № 01-09-1744 від 28.09.2020 на проведення незалежної професійної оцінки вартості спірного приміщення за рахунок відповідача 1 з метою здійснення розрахунку суми орендної плати;

- даний факт надання зазначених документів з метою подальшого розрахунку орендної плати свідчить про наявність однозначних намірів відповідача 2 як орендодавця спірного приміщення щодо продовження відносин оренди з відповідачем 1 щодо спірного приміщення.

При цьому відповідач 1 погодився із твердженням позивача про те, що враховуючи відсутність підстав для продовження договору оренди без проведення аукціону, передбачених ч.2 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди підлягав продовженню включно за результатами проведення процедури аукціону на його продовження, разом із тим, пославшись на п.151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна твердить, що якщо строк дії договору оренди з чинним орендарем закінчився, такий договір вважається продовженим до моменту укладення договору з переможцем аукціону або до моменту настання випадку, передбаченого пунктом 152 цього Порядку.

Відповідач 1 вважає, що укладений між відповідачами тимчасовий договір було укладено без будь яких порушень чинного законодавства у сфері орендних відносин.

Також відповідач 1 заперечив наявність у позивача права на звернення до суду з цим позовом, пославшись на те, що:

- позивач не був та не є стороною ані договору оренди, ані тимчасового договору;

- згідно п.151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна договір оренди вважається продовженим з моменту закінчення його строку дії (08.11.2020) і до моменту визначення переможця аукціону на його продовження, і відповідач 1 на підставі даної норми законодавства в даний строк має беззаперечне право на користування спірним приміщенням;

- відповідачі фактом укладення тимчасового договору до моменту проведення аукціону на продовження договору оренди не порушили жодних прав та інтересів позивача щодо управління чи користування спірним приміщенням та/або права та законні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області.

Крім того відповідачем 1 було подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідач 2 вимоги позивача, викладені в позовній заяві визнав повністю та просив заявлені вимоги задовольнити повністю.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним тимчасового договору суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач 1 не є особою, яка має право на отримання в оренду державного або комунального майна без проведення аукціону Строк дії тимчасового договору сторони визначили до моменту укладення сторонами основного договору оренди, а не до укладення договору з переможцем аукціону (пункт 151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна), на що посилається відповідач 1. Жодним нормативно-правовим актом, який регулює порядок передачі в оренду майна комунальної власності, не передбачено можливість укладення тимчасового договору із строком дії до моменту укладення між сторонами основного договору оренди;

- тимчасовий договір від 09.11.2020 не може бути розцінений судом як додаткова угода про продовження договору №61/08 від 24.11.2008;

- оспорюваний тимчасовий договір від 09.11.2020 укладений всупереч положенням Закону України «Про оренду державного та комунального майна.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідача 1 суд першої інстанції послався на те, що останній користується майном на підставі тимчасового договору від 09.11.2020, який укладений всупереч порядку, встановленому Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, так як:

- п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

- п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

При цьому суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що Київська обласна рада, яка не є стороною оспорюваного тимчасового договору, не є належним позивачем у даній справі, з посиланням на те, що саме позивач є власником майна яке було передано в оренду за спірним тимчасовим договором, а уклавши оспорюваний правочин, відповідачі не дотрималися порядку передачі об`єкта в оренду, а також порушили законодавчі принципи оренди, що порушує права територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області, як власника спірного майна, які підлягають судовому захисту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25 та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції не з`ясовано усі обставин, що мають значення для справи, суттєві обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є недоведеними, висновки суду, якими суд першої інстанції обґрунтував задоволення позовних вимог позивача не відповідають, встановленим обставинам справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції додатково зауваживши на тому, що:

- у справі відсутні належні та допустимі докази права власності позивача на спірне приміщення, оскільки копія витягу з Державного реєстру речових прав № 420329048 від 31.03.2025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) за адресою Київська обл., Фастівський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, буд. 83, не містить у своєму змісті ( переліку) спірного нежитлового приміщення загальною площею 36 кв.м., а відтак у позивача по даній справі відсутнє право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів як власника спірного приміщення;

- позивачем як доказ підтвердження його статусу власника і засновника підприємства відповідача 2 з яким відповідач 2 повинен погоджувати питання передачі в оренду майна, яке у відповідача 2 як у орендодавця, перебуває у оперативному управлінні, було надано доказ копію статуту відповідача 2, який затверджено рішенням Київської обласної ради від 29.02.2024 року № 884-25-VІІІ, проте, зважаючи на те, що дата затвердження зазначеної редакції статуту відповідача 2 (29.02.2024) датована через понад 3 календарні роки з дати укладення відповідачами спірного тимчасового договору (09.11.2020), цей доказ є недопустимим доказом наявності у позивача на дату укладення відповідачами спірного тимчасового договору правомочностей засновника і власника підприємства відповідача 2 в оперативному управлінні якого станом на 09.11.2020 було право оперативного управління спірним приміщенням, що додатково підтверджує відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом;

- до поданої в суді першої інстанції відповідачем 1 заяви про застосування позовної давності було додано отриманий від позивача на запит відповідача 1 Перелік діючих договорів оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, укладених Київською обласною радою та комунальними підприємствами, комунальними некомерційними підприємствами, установами, закладами де засновником є Київська обласна рада (відкрита інформація розміщений на офіційному веб-сайті позивача (Київської обласної ради) в розділі «Комінальна власність»-«Оренда»-«Реєстр договорів оренди»), у якому вказано як діючий договір зі строком дії до 08.11.2024 договір оренди № 61/08 від 24.11.2008. Вказане свідчить про те, що на момент закінчення договору оренди та виникнення спірних правовідносин щодо його продовження і укладення 09.11.2020 тимчасового договору позивач офіційно визнав договір оренди продовженим до 08.11.2024 і оскільки договір оренди продовжувався тільки шляхом укладення відповідачами тимчасового договору, то цим доказом підтверджується також погодження і визнання позивачем чинності тимчасового договору як невід`ємної частини договору оренди.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 справа № 911/679/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 у справі № 911/679/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати (доплати) судового збору у розмірі 2 725,20 грн.

17.07.2025 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в додатках до якої міститься платіжна інструкція № 2580 від 15.07.2025 про сплату 2 725,20 грн., в призначенні платежу вказано: «судовий збір за позовом ТОВ «Інтелекс», на ріш.від26.05.2025р.по справі 911/679/25 «Північний апеляц. Господарський суд».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 911/679/25 призначено до розгляду на 09.09.2025 об 11:30 год., витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/679/25.

27.08.2025 матеріали цієї справи надішли до Північного апеляційного господарського суду.

01.08.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:

- Київська обласна рада є належним позивачем та має право, згідно норм чинного законодавства України, для звернення з позовною заявою до суду для захисту прав та інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підтверджується як статутом відповідача 2 в п. 1.4 якого вказано, що засновником, власником та органом управління майном підприємства є Київська обласна рада, так і копією витягу з Державного реєстру речових прав від 31.03.2025 № 420329048, згідно якого власником всього нерухомого майна (єдиного майнового комплексу), що перебуває у оперативному управлінні відповідача 2 є Київська обласна рада;

- так як договір не є таким, що може бути продовжений без аукціону та ТОВ «Інтелекс» не належить до переліку осіб, які мають право на продовження договору оренди без аукціону, то укладання спірного тимчасового договору без дотримання процедури проведення аукціону є порушенням спеціального закону та в подальшому і порушенням прав та інтересів Київської обласної ради, оскільки комунальне майно, власником, якого є територіальні громади, не може орендуватися без дотримання передбаченої процедури;

- у разі невчинення орендодавцем фактичних дій щодо прийняття рішення про оголошення аукціону на продовження договору оренди або рішення про відмову у продовженні договору, з урахуванням передбаченого абзацом 5 пункту 144 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, наслідки відсутності рішення, як про відмову в продовженні договору, так і про оголошення відповідного аукціону, ефективним способом захисту правомірного інтересу позивача є звернення до суду з позовом про зобов`язання оголосити та провести аукціон, проте доказів того, що ТОВ «Інтелекс», як потенційний орендар звертався до орендодавця з позовом про зобов`язання оголосити аукціон, матеріали справи не містять.

19.08.2025 до суду від відповідача 1 надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій заявник підтримав раніше викладену правову позицію.

20.08.2025 до суду від відповідача 2 надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі, в якому заявник просить зупинити апеляційне провадження по даній справі № 911/679/25 до набрання законної сили рішенням по справі № 911/1237/25 Господарського суду Київської області в зв`язку із об`єктивною неможливістю розгляду даної справи до вирішення справи № 911/1237/25 господарським судом Київської області.

Станом на 09.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач 2 та третя особа представників в судове засідання не направили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник відповідача 1 клопотання про зупинення апеляційного провадження підтримав, представник позивача проти клопотання заперечив.

У обґрунтування вказаного клопотання відповідач 1 послався на об`єктивну неможливість розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області по справі № №911/679/25 від 26.05.2025 до набрання законної сили рішенням справи № 911/1237/25, оскільки :

- предметом розгляду у справі 911/1237/25 є вимоги про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області №61/08 від 24.11.2008;

- отже предмет судового розгляду по даній справі № 911/679/25 є пов`язаним з предметом доказування по справі №911/1237/25, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть істотно вплинути на докази по справі № 911/679/25, зокрема, факти, які підлягають встановленню по справі №911/1237/25 будуть мати преюдиційне значення по даній справі № 911/679/25;

- по даній справі для суду по причині обмеженості предмету позову існує неможливість самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у справі №911/1237/25 , які будуть мати преюдиціальне значення по даній справі та будуть мати істотний вплив на результат розгляду даної справи.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин;

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

З матеріалів справи слідує, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання недійсним укладеного між відповідачами тимчасового договору про передачу в оренду майна комунальної власності від 09.11.2020 та виселення відповідача 1 з нежитлового приміщення, загальною площею 36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Хрещатик, 83.

Як встановлено вище, підставою для зупинення провадження у справі на підставі ч. 5 ст. 227 ГПК України є не лише пов`язаність справ, а і об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом яка полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Колегія суддів зазначає про те, що у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цій справі № 911/679/25.

Також колегія суддів зауважує і на наступному.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Колегія суддів зазначає і про те, що наслідком зупинення провадження у цій справі буде порушення права учасників справи на розгляд справи упродовж розумного строку.

При цьому слід зауважити апелянтові на тому, що він не буде позбавлений права, у разі набрання законної сили судовим рішенням яким буде встановлено продовження договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області №61/08 від 24.11.2008, звернутися до суду з заявою про перегляд рішення у цій справі № 9111/679/25 за нововиявленими обставинами.

З огляду на вказані обставини, у задоволенні клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 911/1237/25 колегією суддів відмовляється.

Під час розгляду справи представник відповідача 1 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

24.11.2008 між Комунальним закладом Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня» (орендодавець) та ТОВ «Інтелекс» (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області №61/08 (далі Договір №61/08), за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення, площею 36,00 кв.м (в тому числі площі загального користування 6 кв.м) розміщене за адресою м. Боярка, вул. Хрещатик, 83. Майно розташоване на першому поверсі нежитлового будинку, що знаходиться на балансі Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, здійснену станом на 31.08.2008 і становить 127 104,00 грн. без ПДВ (п.1.1);

- передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишаються територіальні громади сіл, селищ, міст області, а Орендар користується ним протягом строку оренди (п.2.2);

- у разі припинення цього договору майно повертається орендарем Комунальному закладу Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня». Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п.2.4);

- обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п.2.5);

- у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути в 15-денний термін орендодавцю або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані (п.5.12);

- цей договір укладено строком на 1092 дні, що діє з 24.11.2008 до 20.11.2011 включно (п.10.1);

- для продовження терміну дії договору орендар за 1 місяць до закінчення строку договору подає своє письмове звернення до обласної ради (органу управління майном), попередньо узгоджене з орендодавцем (п.10.4);

- чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п.10.7);

- додатки до цього договору є його невід`ємною частиною. Додатками до цього договору є розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням будинку; розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки; звіт про незалежну оцінку вартості майна, що передається в оренду; акт приймання-передачі орендованого майна (п.12).

Вказаний договір підписаний з боку орендодавця, орендаря та погоджений Комунальним закладом Київської обласної ради «Фонд комунального майна».

24.11.2008 за актом прийому-передачі приміщення Київська обласна дитяча лікарня (орендодавець) передала, а ТОВ «Інтелекс» (орендар) прийняв об`єкт оренди за Договором №61/08.

Рішенням Київської обласної ради №225-12-VI від 24.11.2011 «Про управлення об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» затверджено перелік підприємств, установ, закладів, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області із встановленням правового режиму майна на праві господарського відання та оперативного управління; затверджено перелік об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області.

Відповідно до Додатків 1, 2 за Комунальним закладом Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня» на праві оперативного управління закріплене майно за адресою 08150, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 83.

24.11.2011 сторони уклали додаткову угоду №1 до Договору №61/08, якою продовжили термін дії договору з 20.11.2011 до 13.11.2014 включно.

До цієї додаткової угоди додано копію висновку про вартість об`єкту оцінки від 07.10.2011 №308/11-16.

16.12.2014 сторони уклали додаткову угоду №2 до Договору №61/08, якою дійшли згодили продовжити термін дії договору до 11.11.2017. До додаткової угоди додано копію висновку про вартість майна, що передано в оренду, від 29.10.2014.

22.12.2017 сторони уклали додаткову угоду №3 до Договору №61/08, якою продовжили термін дії договору до 08.11.2020 включно. До додаткової угоди №3 додано висновок про вартість майна від 27.11.2017 та нова редакції додатку 1.1 до договору.

Рішенням Київської обласної ради від 19.12.2019 №794-32-VII «Про створення комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня» створено юридичну особу публічного права КНП КОР «КОДЛ» шляхом реорганізації (перетворення) комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня».

01.08.2020 ТОВ «Інтелекс» звернувся до КНП КОР «КОДЛ» із повідомленням про намір продовжити дію Договору №61/08 від 24.11.2008 площею 36 кв.м., що знаходиться за адресою Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 83 шляхом продовження чинного договору на 5 років.

28.09.2020 КНП КОР «КОДЛ» листом-дорученням №01-09-1744 доручило ТОВ «Інтелекс» укласти договір на проведення незалежної оцінки нежитлового приміщення площею 36,0 кв.м, що знаходиться за адресою м. Боярка Києво-Святошинський район Київської області по вул. Хрещатик, 83, з метою подальшого розрахунку орендної плати.

09.11.2020 між КНП КОР «КОДЛ» (орендодавець) та ТОВ «Інтелекс» (орендар) був укладений тимчасовий договір про передачу в оренду майна комунальної власності (далі Тимчасовий договір), за умовами якого:

- сторони домовились укласти тимчасовий договір оренди нежитлового приміщення площею 36,0 кв.м за адресою Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 83 до моменту прийняття рішення Київською обласною радою про надання дозволу на продовження оренди зазначеного об`єкта оренди (п.1.1);

- об`єкт оренди належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області і знаходиться на балансі КНП КОР «КОДЛ» (п.2.4);

- сторони домовились, що договір оренди повинен містити такі умови: договір оренди вступить в силу з моменту підписання його сторонами; даний договір поширюється на відносини, що склались між сторонами до його укладення та триватимуть до моменту підписання постійного договору оренди. Орендна плата підлягатиме сплаті з моменту виникнення відносин між сторонами з 09.11.2020 та в порядку, визначеному цим Тимчасовим договором оренди, а в подальшому постійним договором оренди (п.3.1.2);

- орендодавець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди (п.5.1);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання і дає до моменту укладення сторонами основного договору оренди. Відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України сторони домовились про те, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 09.11.2020 (п.10.1).

19.01.2022 листом №02-06-60 КНП КОР «КОДЛ» повідомило ТОВ «Інтелекс» про те, що КНП КОР «КОДЛ» є балансоутримувачем частини нежитлового приміщення, яке орендує ТОВ «Інтелекс» та немає наміру здійснювати продовження Договору №61/08 від 24.11.2008. Приміщення має бути звільнено у строк, що не може перевищувати 30 календарних днів з дати отримання цього листа.

21.01.2022 у відповідь на лист від 19.01.2022 №02-06-60, ТОВ «Інетелекс» листом №21/01 повідомив КНП КОР «КОДЛ», що 01.08.2020 за три календарних місяці до закінчення строку договору звернувся з листом про продовження дії договору оренди шляхом продовження чинного договору на 5 років та надав усі необхідні документи для продовження строку дії договору оренди без проведення аукціону. Між ТОВ «Інетелекс» та КНП КОР «КОДЛ» укладено тимчасовий договір від 09.11.2020. Відтак, ТОВ «Інтелекс» не планує припиняти орендні відносини з КНП КОР «КОДЛ», має намір продовжити Договір №61/08 на строк 5 років шляхом його викладення в новій редакції та не вбачає законних підстав для припинення орендних відносин.

14.02.2022 КНП КОР «КОДЛ» листом від 14.02.2022 №02-06-232 на правах балансоутримувача вимагало від ТОВ «Інтелекс» звільнити займане нежитлове приміщення до 01.03.2022. При цьому, КНП КОР «КОДЛ» звертало увагу на те, що Договір №61/08 неодноразово продовжувався, а тому застосування п.2 ч. 18 Закону України «Про оренду державного то комунального майна» є незаконним та безпідставним.

ТОВ «Інтелекс» у листі від 24.07.2023 вих. №198-07-23 (у відповідь на лист КНП КОР «КОДЛ» від 06.07.2023 №02-06-993, який відсутній в матеріалах справи), зазначило, що між ТОВ «Інтелекс» та КНП КОР «КОДЛ» на даний час діє Тимчасовий договір про передачу в оренду майна комунальної власності від 09.11.2020. Усі належні підстави припинення або розірвання оренди передбачені п.10.4-10.6. Зважаючи на те, що в листі КНП КОР «КОДЛ» не було вказано жодних підстав припинення або розірвання договору оренди з переліку підстав, які передбачені п.10.4-10.6, ТОВ «Інтелекс» повідомляє про те, що на даний час не вбачає жодних належних правових підстав для припинення або розірвання договору оренди. Додатково, ТОВ «Інтелекс» повідомляє, що на даний час не має намірів припинення або розірвання договору оренди.

Листом від 21.08.2023 №02-06-1353 КНП КОР «КОДЛ» повідомило ТОВ «Інтелекс», що укладений між ними тимчасовий договір про передачу в оренду майна комунальної власності від 09.11.2020 є таким, що укладений не у визначений законодавством спосіб. До листа додано проект акту приймання-передачі приміщення.

У відповідь на вказаний лист, ТОВ «Інтелекс», листом від 23.08.2023 №23-08/23/2 повідомило, що вважає Тимчасовий договір чинним та діючим, згоду на припинення договору не надає.

Листом від 29.11.2023 №02-06-1962 КНП КОР «КОДЛ» вимагало повернути нерухоме майно.

19.01.2024 листом №17/01-2024 ТОВ «Інтелекс» просило КНП КОР «КОДЛ» терміново відновити електропостачання до приміщення аптечного пункту.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач (Київська обласна рада) просить визнати недійсним укладений між відповідачами Тимчасовий договір, а також виселити відповідача 1 з нежитлового приміщення, загальною площею 36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Хрещатик, 83.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Верховною Радою України 03.10.2019 прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон №157-ІХ).

У зазначеному Законі в розділі «Прикінцеві та перехідні положення» було передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за винятком окремих зазначених норм).

Водночас пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

У пункті 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Тобто, станом на дату укладення оспорюваного Тимчасового договору оренди, до відносин відповідачів щодо оренди приміщення, що належить до комунальної власності, мали бути застосовані положення Закону №157-ІХ.

Вказаний закон запровадив процедуру передачі в оренду державного та комунального майна через електронну торгову систему (ЕТС).

Електронна торгова система (ЕТС) - дворівнева інформаційно-телекомунікаційна система, що включає центральну базу даних та електронні майданчики, які взаємодіють з центральною базою даних через інтерфейс програмування додатків такої центральної бази даних. ЕТС забезпечує можливість створення, розміщення, оприлюднення та обміну інформацією і документами в електронному вигляді, необхідними для проведення аукціону в електронній формі (ч.1 ст. 1 Закону 157-ІХ).

Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 4 Закону 157-ІХ суб`єктами орендних відносин - орендодавцями є

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке належить Автономній Республіці Крим;

балансоутримувачі щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одного балансоутримувача, якщо менший розмір площі не встановлено рішенням представницького органу місцевого самоврядування - щодо об`єктів комунальної власності або галузевими особливостями оренди майна.

Об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону (ч.1 ст. 13 Закону 157-ІХ).

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону 157-ІХ етапність передачі в оренду державного та комунального майна передбачає: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Статтею 6 Закону 157-ІХ встановлено, що ініціаторами оренди майна можуть бути потенційний орендар, балансоутримувач, уповноважений орган управління та/або орендодавець.

Потенційний орендар, зацікавлений в одержанні в оренду нерухомого або індивідуально визначеного майна, звертається до орендодавця із заявою про включення цього майна до Переліку відповідного типу згідно з Порядком передачі майна в оренду.

Орендодавець протягом трьох робочих днів з дати отримання відповідної заяви передає її балансоутримувачу такого майна.

За результатами розгляду заяви (крім випадків, передбачених абзацом п`ятим частини другої статті 6 цього Закону) балансоутримувач протягом 10 робочих днів з дати отримання такої заяви приймає одне з таких рішень:

рішення про намір передачі майна в оренду;

рішення про відмову у включенні об`єкта до відповідного Переліку в разі наявності однієї з підстав, передбачених статтею 7 цього Закону.

У разі якщо відповідно до законодавства, статуту або положення балансоутримувача уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, має надавати згоду на розпорядження майном балансоутримувача, балансоутримувач протягом 40 робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря приймає одне з таких рішень:

рішення про намір передачі майна в оренду, погоджене уповноваженим органом управління;

рішення про відмову у включенні об`єкта до відповідного Переліку в разі наявності однієї з підстав, передбачених статтею 7 цього Закону.

Відсутність погодження або відмови у погодженні уповноваженого органу управління протягом 40 робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря вважається погодженням уповноваженого органу управління рішення балансоутримувача про намір передачі майна в оренду.

Про прийняте рішення балансоутримувач повідомляє заявника та орендодавця протягом трьох робочих днів з дати його прийняття.

Балансоутримувач може прийняти рішення про намір передачі майна в оренду за власною ініціативою, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач.

Відсутність погодження або відмови у погодженні уповноваженого органу управління протягом 40 робочих днів з дати направлення звернення балансоутримувача про таке погодження вважається погодженням уповноваженого органу управління рішення балансоутримувача про намір передачі майна в оренду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Закону 157-ІХ потенційний орендар має право подати в ЕТС заяву на оренду майна у випадку, якщо об`єкт оренди був включений до Переліку першого типу згідно з Порядком передачі майна в оренду (далі Порядок).

Особи, які мають право на отримання майна без проведення аукціону, подають в ЕТС заяву на оренду майна, внесеного до Переліку другого типу, згідно з Порядком. Передача в оренду такого майна здійснюється без проведення аукціону в порядку, встановленому статтею 15 цього Закону.

Статтею 15 Закону 157-ІХ визначено суб`єктів, які мають право на отримання в оренду державного або комунального майна без проведення аукціону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ТОВ «Інтелекс» не є особою, яка має право на отримання в оренду державного або комунального майна без проведення аукціону. Вказаний факт учасниками справи не заперечується.

При цьому, строк дії Тимчасового договору сторони визначили до моменту укладення сторонами основного договору оренди, а не до укладення договору з переможцем аукціону (пункт 151 Порядку), на що посилається відповідач. Жодним нормативно-правовим актом, який регулює порядок передачі в оренду майна комунальної власності, не передбачено можливість укладення Тимчасового договору із строком дії до моменту укладення між сторонами основного договору оренди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав, що Тимчасовий договір не може бути розцінений як додаткова угода про продовження Договору №61/08, оскільки, по-перше, термін дії Договору №61/08 закінчився 08.11.2020, а його продовження могло відбутися виключно відповідно до порядку, передбаченого Законом №157-ІХ за результатами аукціону, який не був проведений, а по-друге, пунктом 10.1 Тимчасового договору сторони визначили, що умови даного договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 09.11.2020.

Тобто, за власним вільним волевиявленням з 09.11.2020 щодо відносин оренди нежитлового приміщення площею 36 кв.м. за адресою м. Боярка вул. Хрещатик 83 сторони домовились керуватися саме оскаржуваним Тимчасовим договором від 09.11.2020.

Те, що до поданої в суді першої інстанції відповідачем 1 заяви про застосування позовної давності було додано отриманий від позивача на запит відповідача 1 Перелік діючих договорів оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, укладених Київською обласною радою та комунальними підприємствами, комунальними некомерційними підприємствами, установами,закладами де засновником є Київська обласна рада (відкрита інформація розміщений на офіційному веб-сайті позивача (Київської обласної ради) в розділі «Комінальна власність»-«Оренда»-«Реєстр договорів оренди»), у якому вказано як діючий договір зі строком дії до 08.11.2024 Договір № 61/08 вказаних вище висновків не спростовує.

Водночас при укладення Тимчасового договору сторонами не було дотримано визначеного Закону 157-ІХ порядку укладення договорів оренди комунального майна.

Щодо посилань відповідача 1 на те, що Київська обласна рада, яка не є стороною оспорюваного Тимчасового договору не є належним позивачем у даній справі, слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

У пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 міститься висновок, що вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що він є власником майна, яке є предметом оренди за оспорюваним Тимчасовим договором.

Колегія суддів зазначає про те, що вказане підтверджується:

- витягом з Державного реєстру речових прав №420329048 від 31.03.2025 з якого вбачається, що Київська обласна рада є власником єдиного майнового комплексу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) за адресою Київська обл., Фастівський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, буд. 83;

- пунктом 2.4 Тимчасового договору, яким передбачено, що об`єкт оренди належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області і знаходиться на балансі КНП КОР «КОДЛ».

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що копія витягу з Державного реєстру речових прав № 420329048 від 31.03.2025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) не підтверджує право власності позивача саме на спірного нежитлового приміщення загальною площею 36 кв.м., так як вказаним витягом підтверджено право власності на єдиний майновий комплекс, який знаходиться за адресою Київська обл., Фастівський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, буд. 83, тобто і на спірне нежитлове приміщення.

До того ж факт перебування вказаного приміщення у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області встановлений і у п. 2.4 Тимчасового договору.

Те, що статут відповідача 2, був затверджений рішенням Київської обласної ради від 29.02.2024 № 884-25-VІІІ, тобто через понад 3 календарні роки з дати укладення відповідачами Тимчасового договору не спростовує того, що спірне приміщення на даний час перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області.

Відповідно до ч. 5 статті 2 Закону 157-ІХ оренда здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; врахування особливостей об`єктів державної та комунальної форм власності; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/4446/19 зазначено, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Як встановлено вище, уклавши оспорюваний правочин, відповідачі не дотрималися порядку передачі об`єкта в оренду, а також порушили законодавчі принципи оренди, що порушує права територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Київської обласної ради Київської області, як власника спірного майна, які підлягають судовому захисту.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції цілком вірно визнав, що Тимчасовий договір укладений всупереч положенням Закону 157-ІХ, отже, вимога Київської обласної ради до сторін договору про визнання тимчасового договору про передачу в оренду майна комунальної власності недійсним є документально підтверджена, законна та така, яку слід задовольнити повністю.

Щодо вимоги позивача про виселення, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Із листування між сторонами вбачається, що ТОВ «Інтелекс» знаходиться в орендованому приміщенні на підставі Тимчасового договору від 09.11.2020.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, враховуючи недійсність Тимчасового договору, такий договір не може бути підставою для перебування відповідача 1 у спірному приміщенні.

Відповідач 1 твердить, що користується спірним майном на підставі Договору №61/08 та відповідно до пункту 151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою КМУ від 03.06.2020 №483 (Порядок). Також відповідач 1 твердить, що у відповідності до встановленого порядку звертався до орендодавця із заявою про продовження договору оренди на 5 років листом від 01.08.2020.

Пунктом 151 Порядку встановлено, що у разі коли переможцем аукціону став чинний орендар, між орендодавцем, балансоутримувачем та чинним орендарем укладається додаткова угода про продовження договору оренди майна. Додаткова угода укладається шляхом викладення договору оренди в новій редакції згідно з примірним договором оренди. У разі відмови балансоутримувача від підписання додаткової угоди про продовження договору оренди така угода укладається між орендодавцем та чинним орендарем.

Додаткова угода про продовження договору оренди майна оприлюднюється в порядку та строки, передбачені цим Порядком для оприлюднення договорів оренди.

Якщо переможцем став інший учасник аукціону, договір з чинним орендарем припиняється у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено. При цьому якщо строк дії договору оренди з чинним орендарем закінчився, такий договір вважається продовженим до моменту укладення договору з переможцем аукціону або до моменту настання випадку, передбаченого пунктом 152 цього Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2020 ТОВ «Інтелекс» звернувся до КНП КОР «КОДЛ» із повідомленням про намір продовжити дію договору оренди нерухомого майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад, сіл селищ, міст Київської області №61/08 від 24.11.2008 площею 36 кв.м, що знаходиться за адресою Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 83 шляхом продовження чинного договору на 5 років.

Пунктом 135 Порядку передбачено, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до статті 18 Закону 157-ІХ продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між відповідачами Договір №61/08 не відповідає ознакам договору, який може бути продовжений без аукціону, також відповідач не належить до переліку осіб, які мають право на продовження договору оренди без аукціону.

Доказів того, що відповідач як потенційний орендар звертався до орендодавця із заявою про включення цього майна до Переліку відповідного типу згідно з Порядком передачі майна в оренду та/або із заявою про проведення аукціону на право оренди спірного приміщення (ст. 6 Закону 157-ІХ) матеріали справи не містять.

За таких обставин, твердження відповідача про те, що він у встановлений законом строк у встановленому законом порядку звернувся до орендодавця про продовження чинного договору оренди, не відповідає дійсним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.11.2021 у справі №914/2930/20 зазначено, що в разі невчинення орендодавцем фактичних дій щодо прийняття рішення про оголошення аукціону на продовження договору оренди або рішення про відмову у продовженні договору, з урахуванням передбаченого абзацом 5 пункту 144 Порядку наслідку відсутності рішення як про відмову в продовженні договору, так і про оголошення відповідного аукціону, ефективним способом захисту правомірного інтересу позивача є звернення до суду з позовом про зобов`язання оголосити та провести аукціон.

Доказів того, що відповідач як потенційний орендар звертався до орендодавця з позовом про зобов`язання оголосити аукціон, матеріали справи також не містять.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки ТОВ «Інтелекс» користується майном на підставі Тимчасового договору, який визнаний судом недійсним, позовна вимога про виселення ТОВ «Інтелекс» із нежитлового приміщення, загальною площею 36 кв.м, що знаходиться за адресою м. Боярка, вул. Хрещатик, 83, також підлягає задоволенню.

Щодо заяви ТОВ «Інтелекс» про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено, зокрема у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 902/538/14).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Оспорюваний Тимчасовий договір укладений 09.11.2020.

Згідно з статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із тим, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, строк позовної даності, визначений статтею 257 ЦК України, у разі якщо такий строк припадав на період дії на всій території України карантину, був продовжений на строк дії карантину, та в подальшому продовжений на строк дії на території України правового режиму воєнного стану.

Вказане свідчить про те, що позивачем не було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелекс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2025 у справі № 911/679/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2025

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

О.В. Тищенко