ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1956/25

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» (08472, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Світанок, вул. Ботанічна, буд. 26)

та до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерства фінансів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2),

про стягнення 79867,12 грн. заборгованості за кредитним договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р., у тому числі - 46223,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13833,78 грн. заборгованості за процентами та 19810,00 грн. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК (далі АТ КБ ПРИВАТБАНК, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» (далі ТОВ «АГРО-ЗЛАГОДА», відповідач 1) та до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач 2), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерства фінансів України (далі третя особа), про стягнення 79867,12 грн. заборгованості за кредитним договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р., у тому числі - 46223,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13833,78 грн. заборгованості за процентами та 19810,00 грн. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем 1 умов кредитного договору № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р., виконання зобов`язань за яким забезпечено порукою відповідача 2, у зв`язку із чим позивачем нараховані 79867,12 грн. суми заборгованості, з яких: 46223,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13833,78 грн. заборгованості за процентами та 19810,00 грн. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.

Господарським судом Київської області було отримано відповідь № 1478249 від 14.06.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру щодо фізичної особи ОСОБА_1 , зі змісту якої слідує, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за вказаною вище позовною заявою підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2025 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 911/1956/25 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі Міністерство фінансів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті спору.

Ухвалу суду від 18.06.2025 р. було отримано позивачем та третьою особою 18.06.2025 р., що підтверджується довідками про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Крім того, ухвалу суду від 18.06.2025 р. було отримано відповідачем 1 09.07.2025 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 562.

Також ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі від 18.06.2025 р. було направлено поштою на адресу місцезнаходження відповідача 2, проте, вручення поштового відправлення № 221 не відбулося, і конверт повернувся на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 232 ГПК України, ухвала є судовим рішенням.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Водночас, встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, а також строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин, повернення поштою рекомендованого листа із зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання поштового відправлення, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19.

Також суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 р. у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 р. у справі № 24/260-23/52-б, від 19.05.2021 р. у справі № 910/16033/20.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2025 р. у справі № 911/1956/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов чи інших пояснень або заперечень щодо позовних вимог відповідачами до матеріалів справи не подано.

25.06.2025 р. до Господарського суду Київської області від Міністерства фінансів України особи надійшли пояснення № 13210-06-10/17781 від 25.06.2025 р. (вх. № 8862/25 від 25.06.2025 р.), за змістом яких третя особа зазначає, що підпунктом "в" пункту 1 додаткової угоди до договору № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р. було передбачено, що позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені державною гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 723. 05.04.2022 р. між Міністром фінансів України, який діє від імені держави за дорученням Кабінету Міністрів України, та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі № 13110-05/55, відповідно до умов пункту 6 якого гарант на умовах договору та в межах ліміту гарантії надає на користь банку-кредитора безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання позичальниками частини своїх грошових зобов`язань перед банком-кредитором за кредитними договорами, включеними до портфеля. 07.04.2025 р. позивачем було направлено на адресу Міністерства фінансів України та АТ «Укрексімбанк» вимогу на сплату за гарантією № 297 від 07.04.2025 р. Міністерством фінансів України 07.05.2025 р. було перераховано на рахунок позивача суму сплати за гарантією в розмірі 19810,00 грн. Таким чином, станом на 03.06.2025 р. заборгованість відповідача 1 перед державним бюджетом за оплаченою гарантією становить 19810,00 грн.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

16.06.2022 р. між Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» було укладено кредитний договір № 43332146-КД-2 (далі - кредитний договір), який був підписаний за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

У розділі А кредитного договору сторони погодили таке:

А.1 Вид кредиту не відновлювальна кредитна лінія.

А.2 Ліміт цього договору: 1981000 грн. на придбання основних засобів.

А.3 Кінцевий термін повернення кредиту - 01.02.2025 р.

А.4 Рахунки для обслуговування кредиту: рахунок НОМЕР_1 (у гривні), отримував: АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, (IBAN НОМЕР_2 ).

А.5 Зобов`язання позичальника забезпечується: договором застави сільськогосподарської техніки, договором поруки, укладеним з ОСОБА_1 .

А.6 Тип процентної ставки за цим договором фіксована.

А.6.1 За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,43 % річних від суми непогашеної заборгованості за кредитом.

А.6.2 У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 16,43 % річних від суми непогашеної заборгованості за кредитом. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави порушення зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору та дати початку нарахування підвищених процентів, без внесення змін до цього договору. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі зазначеному в пункті А.6.1 цього договору при цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі, зазначеному в пункті А.6.1 цього договору та дати початку її нарахування.

А.7 У випадку порушення позичальником термінів/строків погашення заборгованості за кредитом, встановлених в пункті 2.2.3 цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 26,86 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом.

А.8 Датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору, якщо інше не передбачено пунктом 7.2 цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вини вважаються простроченими (крім випадків розірвання цього договору згідно з пунктом 2.3.2 цього договору).

А.10 Сторони взаємно домовились, що будь-яка істотна умова кредитування, передбачена розділом "А" цього договору, може змінюватися протягом дії договору при настанні будь-якої з нижченаведених обставин: неналежному виконанні позичальником взятих на себе зобов?язань за цим договором; збільшенні або зменшенні оборотів грошових коштів за поточними рахунками позичальника, відкритими у банку або в іншому банку; надходженні до банку заяви або клопотання позичальника про зміну умов договору; зміни кредитоспроможності чи платоспроможності позичальника (в бік погіршення або покращення); зміни кредитних процедур та інших внутрішніх документів банку, які регламентують порядок та умови надання кредитів; порушенні позичальником будь-яко умови цього договору; сторони визначали, що зміни щодо істотних умов кредитування можуть вчинятися в тій же формі, що й укладено цей договір.

Згідно з п. 2.2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору термін повернення кредиту, зазначений у п. А.3 цього договору, може бути змінений згідно з п.п. А.10, 2.3.2, 2.4.1 цього договору.

Пунктом 2.3.2 договору визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій: неотриманні від позичальника згоди на зміну процентної ставки за користування кредитом, зміну періодичності порядку сплати платежів по кредиту; порушенні позичальником будь-якого із зобов?язань, передбачених умовами цього договору; порушенні заставодавцями/іпотекодавцями зобов?язань за договорами застави/іпотеки, укладеними в забезпечення виконання зобов?язань за цим договором, отриманні повідомлення від заставодавців про дострокове затребування вкладу (повністю або частково) за договором, майнові права за яким передані банку у заставу; неотриманні від заставодавців/іпотекодавців до укладення договору застави/іпотеки та під час його/іх дії повідомлення про усі відомі йому/їм права та вимоги інших осіб на предмет застави/потеки, у т.ч, не зареєстровані у встановленому порядку; у випадку передачі предмету застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя; порушенні заставодавцями/іпотекодавцями правил про заміну предмету застави; втрати предмету застави/іпотеки за обставинами, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець/іпотекодавець не замінив або не відновив предмет застави/іпотеки; порушенні господарським/цивільним судом справи про банкрутство позичальника або про визнання недійсними установчих документів позичальника, або про відміну державної реєстрації позичальника; ухваленні (прийнятті) власником або компетентним органом рішення про ліквідацію позичальника; притягнення до кримінальної відповідальності відносно керівництва позичальника; втрати можливості звернення стягнення на майно, надане у заставу/іпотеку в забезпечення виконання зобов?язань за цим договором (у т. ч. втрати, знищенні, пошкодженні або недоступності предмету застави/іпотеки для банку з будь-яких інших причин), підтвердженій актами перевірок; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться у п. 2.2.10 цього договору; наявності судових рішень про стягнення грошових коштів з поточного рахунку позичальника, що набули законної чинності, на поточних рахунках, що належать позичальнику, наявності платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит не буде повернений своєчасно; падіння фінансового класу позичальника (з урахуванням ознак, що свілчать про високий кредитний ризик), розрахованого банком, згідно з вимогами НБУ; у разі наявності простроченої заборгованості по іншим активним кредитам у банку; у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.13 та 2.2.15 цього договору; якщо будь-хто з позичальників за кредитними договорами, що забезпечені спільним (-и) з цим договором предметом (-ами) застави/іпотеки порушує умови кредитного договору - виходить на прострочення за тілом кредиту чи відсотками та не погашає прострочену заборгованість в період 30 днів з дати її виникнення банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов?язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов?язаннями, терміни/строки виконання яких не наступили, терміни/строки вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов?язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов?язання за цим договором; aбо: б) розірвати цей договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії цього договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його корисгування, повністю виконати інші зобовязання за цим договором; aбо: в) достроково розірвати цей договір та вимагати повернення коштів/погашення заборгованості у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації позичальника, у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим; якщо у суб?єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; у випадку відмови позичальника у наданні інформації щодо структури власності, з якої можливо встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) aбо: г) згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України, статтею 188 Господарського кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов?язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов?язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов?язань за цим договором, або: г) вимагати від позичальника передати в іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором.

Згідно з п. 2.4.1 договору позивач має право за узгодженням з банком здійснити дострокове (як повне, так і часткове) погашення кредиту. При цьому позичальник зобов?язаний одночасно сплатити банку суму процентів відповідно до п. 4.1 цього договору, неустойку (штраф, пеню), у випадку, якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з п.п. 5.1, 5.2 цього договору, а також інші платежі за цим договором. Черговість погашення заборгованості зазначена у п. 4.8 цього договору.

Відповідно до п. 2.2.13 договору у період дії цього договору позичальник зобов?язується: мати у наявності активний поточний рахунок в банку; не припускати простроченої заборгованості по іншим активним кредитам у банку; щомісячно направляти не менше ніж 0 % від загального обсягу надходжень від господарської діяльності на поточний рахунок у банку.

16.06.2022 р. між позивачем та відповідачем 1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р., яка була підписана за допомогою кваліфікованого електронного підпису, відповідно до якої сторони, зокрема, узгодили таке:

а) протягом строку кредиту, зазначеного в пункті А.3 договору, за умови належного виконання позичальником положень порядку, програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва (далі - програма) та умов цієї додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки. Кредитні гроші позичальник витрачає з метою:

- розвитку підприємництва, зокрема, сприяння розвитку суб?єктів підприємництва, збільшення обсягів виробництва, експорту, імпортозаміщення, високотехнологічного виробництва, енергоефективності, впровадження інновацій, сприяння створенню нових робочих місць та підприємств, поверненню трудових мігрантів до України, а саме на придбання та/або модернізацію основних засобів позичальником, за винятком придбання транспортних засобів (крім тих, що будуть використовуватися в комерційних та виробничих цілях).

Умови та порядок надання фінансової державної підтримки позичальнику визначені порядком та цією додатковою угодою;

б) позичальник обізнаний про умови фінансової державної підтримки згідно порядку, які йому повністю зрозумілі, й зобов`язується дотримуватися умов порядку та нести відповідальність, передбачені умовами порядку та договором;

в) позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 723 зі змінами (далі «Порядок надання державних гарантій»). При цьому позичальнику відомі, повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими (умовами) він повністю погоджується та вважає їх прийнятними для нього.

Згідно з п. 2.11 додаткової угоди на суму простроченої заборгованості перед бюджетом банк нараховує позичальнику пеню згідно з вимогами чинного законодавства у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення, включаючи день погашення такої простроченої заборгованості перед бюджетом. Пеня нараховується з дати виникнення простроченої заборгованості перед бюджетом за проблемним кредитом до дати погашення такої заборгованості (включно) або до дати, яка настає через 6 календарних місяців з дати здійснення гарантом виплати суми сплати за гарантією відповідно суми сплати за гарантією залежно від того, яка з дат настає раніше.

Відповідно до пункту 2.13 додаткової угоди позичальник визнає та підтверджує, що банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11 цієї додаткової угоди).

За змістом пункту 2.14 додаткової угоди грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених гарантом та нарахованої пені (відповідно до пункту 2.11 цієї додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.

Окрім того, 16.06.2022 р. між ОСОБА_1 як поручителем та Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» як кредитором укладено договір поруки № 43332146-ДП-2/1 (далі - договір поруки).

Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» за кредитним договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов?язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. У випадку припинення боржника, та/або заміни боржника в зобов?язанні/зобов?язаннях за кредитним договором на будь-яку іншу особу та переходу зобов?язання/зобов?язань боржника до будь-якої (будь-яких) іншої (інших) особи (осіб), внаслідок правонаступництва та/або переведення боргу на будь-яку інші особу (нового боржника), порука зберігає свою чинність в початковому обсязі до моменту повного виконання зобов?язань за кредитним договором, поручитель приймає на себе зобов?язання та згодний відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого іншого боржника (нового боржника) при настанні вказаних в даному пункті обставин, в зв?язку з чим, поручитель надає поруку перед кредитором за виконання новим боржником зобов?язань за кредитним договором у розмірі і порядку, визначеному умовами кредитного договору. При цьому, будь-які додаткові узгодження з поручителем не потрібні.

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

За приписами п. 1.4 договору поруки до поручителя, який виконав зобов?язання боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором, та договором(ам) застави (іпотеки), що укладені в забезпечення виконання зобов?язань боржника перед кредитором за кредитним договором.

Пунктом 1.5 договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником зобов?язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 1.6 договору поруки поручителем надані всі наявні документи, що стосуються поручителя, на момент укладання цього договору в господарському/цивільному суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

05.04.2022 р. між Міністром фінансів України як гарантом та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" як банком-кредитором був укладений договір про надання державної гарантії на портфельній основі № 13110-05/55 (далі - договір гарантії), відповідно до пункту 6 якого гарант на умовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь банку-кредитора безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання позичальниками частини своїх грошових зобов`язань перед банком-кредитором за кредитними договорами, включеними до портфелю.

Відповідно до п. 31 договору гарантії у разі настання гарантійного випадку банк-кредитор надсилає гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.

За змістом п. 35 договору гарантії гарант на підставі вимог, отриманих від банку-кредитора, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок банку-кредитора суму сплати за гарантією згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови, що гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов цього договору та на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії.

Згідно із п. 38 договору гарантії у разі здійснення гарантом виплати суми сплати за гарантією за будь-яким проблемним кредитом банк-кредитор зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості позичальника перед бюджетом на суму здійсненої гарантом виплати суми сплати за гарантією та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено банком-кредитором у найкоротші строки.

Відповідно до п. 39 договору гарантії з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) гаранта до позичальника та на виконання статті 17 Бюджетного кодексу Країни та вимог, передбачених пунктами 38 і 40 цього договору, банк-кредитор виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується:

- застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 45 цього договору за таким проблемним кредитом;

- здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (крім права підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяви про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами.

07.04.2025 р. Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Міністерства фінансів України та Акціонерного товариства «Укрексімбанк» була направлена вимога на сплату за гарантією № 297 від 07.04.2025 р. за договором про надання гарантії на портфельній основі № 13110-05/55 від 05.04.2022 р. на суму 19810,00 грн.

07.05.2025 р. Міністерством фінансів України перерахована на рахунок позивача сума сплати за гарантією в розмірі 19810,00 грн.

Як вказує позивач, на даний час за кредитним договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р. заборгованість за тілом кредиту складає 46223,34 грн., заборгованість за процентами - 13833,78 грн. та заборгованість перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією - 19810,00 грн.

Дослідивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання та сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з цим, відповідно до частин першої, другої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно із частинами першою, другою статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р. виконав належним чином, перерахувавши кошти у розмірі 198100,00 грн. на рахунок відповідача 1, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 16.06.2022 р., однак відповідач 1 заборгованість по кредиту у повному обсязі не погасив, що вбачається з матеріалів справи, а саме - виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 16.06.2022 р. по 03.06.2025 р., внаслідок чого заборгованість відповідача 1 перед позивачем за договором № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р. станом на момент розгляду справи складає 46223,34 грн. тіла кредиту, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

Як зазначалося вище, за умовами договору поруки № 43332146-КД-2/1 від 16.06.2022 р. відповідач 2 поручається перед позивачем за невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору № № 43332146-КД-2 від 16.06.2022 р.

З огляду на викладене, вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 46223,34 грн. заборгованості за тілом кредиту є доведеною, обґрунтованою, не спростованою відповідачами, і такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 03.06.2025 р. у відповідача також рахується 13833,78 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.

Згідно з ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п. А.6.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,43 % річних від суми непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. А.6.2 договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 16,43 % річних від суми непогашеної заборгованості за кредитом.

Доказів сплати відповідачами заборгованості по процентах у розмірі 13833,78 грн. матеріали справи не містять.

За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, вбачає його вірним та обґрунтованим.

Враховуючи вищезазначене, оскільки жодних доказів, які б спростовували наявність заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 13833,78 грн., суду не надано, і вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів в цій частині є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 19810,00 грн. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією суд зазначає таке.

Статтею 17 Бюджетного кодексу України встановлено, що правочин щодо надання державної гарантії на портфельній основі оформляється в письмовій формі та має визначати: предмет гарантії; повне найменування та місцезнаходження кредитора; обсяг гарантійних зобов`язань та порядок їх виконання; права, обов`язки та відповідальність гаранта і кредитора; умови настання гарантійного випадку; строк здійснення виплат у разі настання гарантійного випадку; розмір та порядок сплати до державного бюджету плати за надання гарантії; порядок погашення заборгованості перед державою за виконання гарантійних зобов`язань; строк дії гарантії.

Прострочена заборгованість суб`єктів господарювання перед державою та перед банком-кредитором за кредитами, залученими під державну гарантію на портфельній основі, стягується з таких суб`єктів господарювання банком-кредитором у порядку, встановленому законодавством щодо управління проблемними активами в банках України та відповідним правочином щодо надання державної гарантії на портфельній основі, з подальшим перерахуванням пропорційної частки в рахунок погашення заборгованості перед державою.

Отже, 19810,00 грн. заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією, підлягають стягненню з позичальника банком-кредитором.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачами 19810,00 грн. заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ЗЛАГОДА та ОСОБА_1 19810,00 грн. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією є доведеною, обгрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у даній справі у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» (08472, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Світанок, вул. Ботанічна, буд. 26, код 43332146) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) 46223 (сорок шість тисяч двісті двадцять три) грн. 34 коп. заборгованості за тілом кредиту, 13833 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 78 коп. заборгованості за процентами та 19810 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. заборгованості перед державним бюджетом за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЗЛАГОДА» (08472, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Світанок, вул. Ботанічна, буд. 26, код 43332146) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Рішення підписане 11.09.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна