ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2669/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/2669/25 за позовом Фізичної особи-підприємця Владимирової Яніни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, пр. Миру, буд. 5-Р, ) про стягнення 220363,97грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач в обґрунтування позовних вимог у позові зазначив, що 13.06.2024 між ФОП Владимировою Яніною Іванівною (виконавець) та ТОВ «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» (замовник), було укладено договір № 13064-Т про перевезення вантажів автомобільним транспортом, за яким позивачем було надано відповідачу послуги перевезення, що підтверджується актами виконаних робіт, CMR та рахунками фактурами, однак, ТОВ «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» не виконало зобов`язання за договором від 13.06.2024 № 13064-Т неоплаченими є послуги перевезення на загальну суму 214 400,00 грн, на яку позивачем нараховано три проценти річних у розмірі 1 656,46 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 307,51 грн.

30.07.2025 за вх.№ 23961/25 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 600,00 грн.

Відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, відзиву на позов не скористався. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, суд враховує, що ухвалу суду від 11.07.2025 було надіслано за адресою реєстрації відповідача та 18.07.2025 вручено відповідачу за довіреністю.

Ухвалою суду від 11.07.2025 відкрито провадження у справі №916/2669/25, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

13.06.2024 між ФОП Владимировою Яніною Іванівною (виконавець) та ТОВ «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» (замовник) було укладено договір № 13064-Т про перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого Виконавець за плату зобов`язується доставити довірений йому Замовником вантаж автомобільним транспортом в пункт призначення, у встановлений термін і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу) на умовах і в порядку, погоджених Сторонами в цьому Договорі, у відповідності до вимог чинного законодавства України і міжнародних правил перевезень, а також згідно з правами і обов`язками Сторін, передбаченими цим Договором. Даний Договір регулює взаємовідносини, що виникають між Замовником та Виконавцем при плануванні, організації і виконанні перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні. Відповідно до п. 1.3, вид, кількісті, маса вантажу, маршрут і термін перевезення, одержувач вантажу, розмір плати Виконавцю, а також інші питання, що стосуються виконання цього Договору, узгоджуються Сторонами додатково і зазначаються Замовником у відповідній Заявці, яка, в свою чергу, є невід`ємною частиною цього Договору. (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).

Відповідно до п.п. 2.1. - 2.3. договору № 13064-Т від 13.06.2024 Замовник виступає від свого імені, а так само від імені та за дорученням осіб, з якими має відповідні угоди. Виконавець виступає від свого імені. Виконавець має право покладати виконання цього Договору на третіх осіб (Перевізників) гарантуючи високу якість обслуговування Замовника, збереження і своєчасну доставку ввірених йому вантажів, а також, залишаючись при цьому майново відповідальним за їх дії як за власні, якщо в заявці на перевезення не зазначено обов`язок Виконавця виконати зобов`язання особисто. Документом, що підтверджує належне виконання Виконавцем послуг з даного Договору є підписаний Сторонами Акт виконаних робіт.

Згідно п.п. 3.1. 3.5. договору № 13064-Т від 13.06.2024 на здійснення кожного окремого перевезення Замовник надає Виконавцю заявку на перевезення. Заявка на перевезення є невід?ємною частиною цього Договору стосовно кожного окремого перевезення і містить спеціальні вимоги для кожного окремого перевезення. Умови, обумовлені в заявці на перевезення, мають пріоритетне значення по відношенню до умов цього договору. Заявка на перевезення направляється в письмовій формі на адресу електронної пошти Виконавця. Заявка на перевезення може бути скасована Замовником або Виконавцем без оплати штрафів, але не менше, ніж за 12 годин до розрахункової години прибуття транспортного засобу Виконавця під завантаження. Виконавець зобов?язаний протягом 1 години з моменту отримання Заявки на перевезення повідомити про свою згоду або незгоду виконати перевезення на запропонованих умовах. У разі своєї згоди Виконавець засвідчує Заявку на перевезення своєю печаткою та підписом і повертає її Замовнику по електронній пошті. Одночасно з підтвердженням Виконавець повинен повідомити реєстраційний номер транспортного засобу, наданого для здійснення перевезення. У разі, якщо від Виконавця не надійшло письмового підтвердження прийняття Заявки на перевезення, вона вважається прийнятою і узгодженою з моменту фактичного прийняття вантажу Виконавцем до перевезення.

Розрахунки між Замовником та Виконавцем проводяться на підставі ставки (плати), письмово узгодженої в заявці на кожне окреме перевезення. Всі розрахунки за Цим Договором здійснюються в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки Сторін. Замовник проводить повну сплату за даним Договором протягом 10 календарних днів з моменту утримання оригіналу рахунку-фактури, Акту виконаних робіт і товаротранспортного документа, з відповідними відмітками про виконання перевезення. Датою оплати рахунку є дата списання коштів з рахунку Замовника (п.п. 5.1.-5.4. договору № 13064-Т від 13.06.2024).

Пунктами 9.1.-9.3. договору № 13064-Т від 13.06.2024 передбачено, що термін дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2024 включно. Договір може бути розірваний достроково за згодою Сторін або за ініціативою однієї із Сторін, з письмовим попередженням іншої Сторони за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання. Якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення строку цього Договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі про розірвання даного Договору, термін його дії вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік. В кожному наступному випадку, пролонгація цього Договору проводиться у порядку, передбаченому цим пунктом.

17.03.2025 сторонами було складено Заявку № 18034 до договору № 13064-Т від 13.06.2024 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в якій визначено, що виконавець зобов`язується виконати для замовника перевезення, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю за перевезення обумовлений платіж. У Заявці передбачено, що виконавець має здійснити перевезення вантажу бананів у коробках загальною вагою брутто до 22 000 кг (1026 ящиків), за маршрутом Словенія Україна. Дата завантаження 18.03.2025, а термін доставки 20.03.2025. Вказана заявка надійшла на електронну адресу позивача.

На підтвердження виконання позивачем умов Заявки № 18034 від 17.03.2025, останнім надано до суду CMR та Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 62/F/2025 від 20.03.2025, в яких містяться підпис та печатка з датою отримання Замовником вантажу, Рахунок-фактуру № 62/F/2025 від 19.03.2025 на суму 97 400,00 грн, вказані документи підписані обома сторонами та направлялися позивачем на електронну пошту відповідача.

27.01.2025 між ФОП Владимирова Я.І. та ТОВ «ГОЦА ТРАНС» було укладено Договір №89/2025 вантажного перевезення автомобільним транспортом, відповідно до якого була складена Заявка на перевезення №62/F/2025 від 17.03.2025, в якій передано обов`язки з перевезення вантажу за Заявкою №18034 від 17.03.2025 до Договору №13064-Т від 13.06.2024. Дане перевезення підтверджується такими документами як: Акт наданих послуг № 2025- 00019 від 20.03.2025; Рахунок на оплату №2025-00019 від 17.03.2025; платіжна інструкція №786 від 16.05.2025 на суму 108 396,00грн.

17.03.2025 сторонами було складено Заявку № 21033 до Договору № 13064-Т від 13.06.2024 про перевезення вантажів автомобільним транспортом, в якій зазначено, що Виконавець зобов`язується виконати для Замовника перевезення, а Замовник зобов`язується оплатити Виконавцю за перевезення обумовлений платіж. У Заявці передбачено, що Виконавець має здійснити перевезення вантажу бананів у коробках загальною вагою брутто до 22 000 кг (1026 ящиків), за маршрутом Словенія Україна. Дата завантаження 21.03.2025, а термін доставки 24.03.2025. Вказана заявка була направлена на електронну адресу позивача.

На підтвердження виконання позивачем умов Заявки № 21033 від 17.03.2025, останнім надано до суду CMR та Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 67/F/2025 від 24.03.2025, в яких містяться підпис та печатка з датою отримання Замовником вантажу, Рахунок-фактуру № 67/F/2025 від 21.03.2025 на суму 117 000,00 грн, вказані документи підписані обома сторонами та направлялися позивачем на електронну пошту відповідача.

19.03.2025 між ФОП Владимирова Я.І. та ФОП Шпак І.І. було укладено Договір №107/2025 вантажного перевезення автомобільним транспортом, в якому ФОП Владимирова Я.І. передано обов`язки з перевезення вантажу за Заявкою №21033 від 17.03.2025 до Договору №13064-Т від 13.06.2024. Дане перевезення підтверджується: Актом наданих послуг № 34 від 24.03.2025; Рахунком на оплату № 34 від 24.03.2025; платіжною інструкцією №765 від 10.04.2025 на суму 107 000,00грн.

26.05.2025 та 30.06.2025 позивачем було направлено відповідачу претензію за вих. №№ 05/25, 30/25 щодо погашення заборгованості за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № 13064-Т від 13.06.2024.

В обґрунтування нарахованих позивачем до стягнення з відповідача 16600,00грн витрат на правничу допомогу, ФОП Владимировою Я.І. надано до суду: договір про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025; додаткову угоди № 1 від 19.06.2025 до договору; акт виконаних робіт від 29.07.2025 до договору; квитанцію про рух коштів по рахунку фізичної особи підприємця від 29.07.2025.

Згідно п.п. 1.1., 5.1., 5.2. договору про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025 у порядку та умовах, визначених цим Договором, Адвокат (Кострич М.П.) зобов`язується надавати правничу допомогу (надалі іменується "правнича допомога"), а Клієнт (ФОП Владимирова Я.І.) зобов`язується прийняти надану правничу допомогу. Вид, зміст та обсяг правничої допомоги за конкретними дорученнями Клієнта конкретизується сторонами у додаткових угодах до договору. Під правничою допомогою у цьому договорі розуміється багатоаспектна, різна за змістом, обсягом та формами діяльність, що може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає Її отримати, тобто Клієнта. Необхідність сплати та розмір гонорару визначається сторонами за домовленістю відповідно до чинного законодавства України. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати (авансом, частковою оплатою умови повернення тощо сторони фіксують у додаткових угодах, що є невід?ємною частиною цього договору, Остаточний розмір гонорару зазначається у акті про надання правничої допомоги. Фактичні витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги (витрати на відрядження, копіювання документів, вартість експертизи, вартість поштових відправлень тощо) відшкодовуються Клієнтом.

Додатковою угодою № 1 від 19.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025 визначено, що Адвокат надає Клієнту послуги з представництва інтересів Клієнта у Господарському суді Одеської області у справі за позовом Клієнта до ТОВ «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» про стягнення заборгованості за Договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № 13064-Т від 13.06.2024 у розмірі 214 400,00 грн. Пунктами 2 та 3 додаткової угоди передбачено, що Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується здійснити супровід судової справи у суді першої інстанції, що включає в себе підготовку та подачу до суду позовної заяви, інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях (за необхідності), та вчинення усіх інших дій, які на думку Адвоката є необхідними для захисту прав та інтересів Клієнта. Вартість правничої допомоги становить 16 600 грн, які мають бути сплачені Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвоката протягом 5 календарних днів з дати підписання цієї додаткової угоди.

29.07.2025 між клієнтом та адвокатом було підписано Акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025, з якого вбачається, що допомога була надана у повному обсягу, жодних претензій клієнт до адвоката не має.

Оплата за додатковою угодою № 1 від 19.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025 була здійснена 20.06.2025, що підтверджується квитанцією про рух коштів по рахунку фізичної особи підприємця від 29.07.2025.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову чи відмови у задоволені, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Таким чином, як встановлено судом вище, 13.06.2024 між ФОП Владимировою Яніною Іванівною та ТОВ «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» укладено договір № 13064-Т про перевезення вантажів автомобільним транспортом, за яким позивачем надано відповідачу послуги перевезення на загальну суму 214 400,00 грн, що підтверджується заявками № 18034 від 17.03.2025, № 21033 від 17.03.2025, CMR, актами виконаних робіт (наданих послуг) № 62/F/2025 від 20.03.2025, № 67/F/2025 від 24.03.2025, рахунками-фактурами № 62/F/2025 від 19.03.2025, № 67/F/2025 від 21.03.2025, які відповідач не оплатив. Таким чином, судом підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача 214 400,00грн основної заборгованості.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних в сумі 1 656,46 грн та інфляційні втрати в сумі 4 307,51 грн за загальний період з 31.03.2025 по 02.07.2025, виходячи із суми заборгованості у розмірі 214 400,00грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши надані позивачем розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат встановив, що їх зроблено вірно, у зв`язку з чим судом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача три проценти річних за загальний період з 31.03.2025 по 02.07.2025 в сумі 1 656,46 грн та інфляційних втрат за загальний період з 31.03.2025 по 02.07.2025 в сумі 4 307,51 грн.

Таким чином, судом в повній мірі підлягають задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги за основою заборгованістю у сумі 214 400,00грн, 1 656,46 грн три проценти річних та 4 307,51 грн інфляційних втрат.

Стосовно заявленої позивачем суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 16600,00грн, слід відмітити наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Судом встановлено, що представництво ФОП Владимирової Я.І. у Господарському суді Одеської області здійснювалось адвокатом Кострич М.П. на підставі ордеру серія ВО № 1494738 від 03.07.2025. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 30/25 від 19.06.2025, додаткову угоду № 1 від 19.06.2025, акт виконаних робіт від 29.07.2025 та квитанцію про рух коштів по рахунку фізичної особи підприємця від 29.07.2025.

Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність позивачем факту отримання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Між тим, дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, отже судові засідання по даній справі не проводились та відповідно представник позивача участь в них не брав, адвокатом подавалась позовна заява від 07.07.2025 за вх.№ 2739/25. Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує, що розмір відшкодування адвокатських витрат повинен бути пропорційним до предмета спору, у зв`язку з наведеним, суд з урахуванням обставин даної справи, вбачає доведеною суму правничої допомоги заявленої до стягнення у розмірі 6600,00грн.

Отже, суд, зважаючи на положення статті 126 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи з огляду на предмет спору та його складності. При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Враховуючи викладене, вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи підлягають задоволенню судом частково загалом у розмірі 6600 (шість тисяч шістсот) грн, які можуть вважатись розумними, співмірними та пропорційними розміру задоволених судом позовних вимог ФОП Владимирової Я.І.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2 644,37грн, які підлягають відшкодуванню платнику за рахунок відповідача внаслідок повного задоволення судом його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позов Фізичної особи-підприємця Владимирової Яніни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, пр. Миру, буд. 5-Р, ) про стягнення 220363,97грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФРУКТ ТОРГ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, пр. Миру, буд. 5-Р, ) на користь Фізичної особи-підприємця Владимирової Яніни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 214400 (двісті чотирнадцять тисяч чотириста) грн основної заборгованості, 4 307 (чотири тисячі триста сім) грн 51 коп інфляційних втрат, 1 656 (одну тисячу шістсот п`ятдесят шість) грн 46 коп три проценти річних, 2644 (дві тисячі шістсот сорок чотири) грн 37 коп судового збору, 6600 (шість тисяч шістсот) грн витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 вересня 2025 р.

Суддя І.А. Малярчук