СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Харків Справа №922/4812/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (вх.№842Х від 11.04.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/4812/24 (м. Харків, суддя Шарко Л.В., повне рішення складено 10.03.2025),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест», м. Дніпро,

до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», м. Харків,

про стягнення 41 697,91 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», відповідач, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 26947,44 грн та три проценти річних у розмірі 8560,61 грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі № 922/2467/20, індекс інфляції у розмірі 4695,16 грн та три проценти річних у розмірі 1494,70 грн, що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі № 922/2467/20.

Також позивач просив суд в порядку ч.2 ст.625 ЦК України та ч.10 ст. 238 ГПК України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання: нарахувати відповідачу інфляційні втрати, як це передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 15.11.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сінф.втрат = Сп х Пс, де: Сінф.втрат сума інфляційних втрат за період прострочки. Сп - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на початок періоду. Пс індекс інфляційного розрахунку за весь період прострочки, розрахунок, якого здійснюється за формулою: Пс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІz - індекс інфляції за останній місяць прострочення, та стягувати ці інфляційні втрати з відповідача, якщо буде мати місце примусового виконання рішення. Розрахунок інфляційних втрат в позові виконано станом на 15.11.2024 року.

Нараховувати відповідачу 3% річних, як це передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 28.12.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сума санкції = Ск x 3 % (ст.625 ЦКУ) x Д : 365 : 100, де Ск загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на кінець періоду, Д - кількість днів прострочення, та стягувати даний відсоток з відповідача на користь позивача, якщо буде мати місце примусове виконання рішення. Розрахунок суми 3 % річних в позові виконано станом на 28.12.2024.

Судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» з вказаним рішенням суду не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить поновити строк на апеляційне оскарження; рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/4812/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме:

Стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 26 947,44 грн та три проценти річних у розмірі 8560,61 грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі № 922/2467/20;

Стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 4695,16 грн та три проценти річних у розмірі 1494,70 грн, що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20.

Також апелянт просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 10 ст. 238 ГПК України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання:

- нарахувати АТ «Українські енергетичні машини» інфляційні втрати, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 16.11.2024 по дату повного погашення боргу;

- нарахувати АТ «Українські енергетичні машини» 3% річних, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 26.12.2024 по дату повного погашення боргу.

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що:

Врахування інфляційних втрат за поточний місяць здійснюється від сумарного боргу стягнутого в рішеннях №922/2467/20 та у цій справі з урахуванням інфляційної складової за попередні місяці з дотриманням математичної послідовності;

Враховуючи компенсаційну природу відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, нарахування 3% здійснити від сумарного боргу, стягнутого в рішеннях №922/2467/20 та у цій справі з урахуванням інфляційної складової за усі попередні місяці прострочення;

У разі часткової сплати боргу, 3% річних нараховуються окремо на кожну суму часткової оплати боргу в тому числі і на залишок заборгованості, за весь період прострочення кожної такої суми часткової сплати боргу та суми сплаченого залишку.

Загальну суму боргу з врахуванням інфляційних втрат та суми самих інфляційних втрат нараховувати починаючи з 16.11.2024 за наступними формулами:

Сінф.втрат = Сп х Пс - Сп;

Де: Сінф.втрат - сума інфляційних втрат, що нарахована за розраховуємий період прострочення.

С= Сп х Пс - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на кінець обчислюємого періоду.

Сп - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на початок періоду.

Пс - індекс інфляційного розрахунку за весь період прострочки, розрахунок, якого здійснюється за формулою:

Пc = (II1 : 100 ) x ( II2 : 100 ) x ( II3 : 100 ) x ... ( IIZ : 100 )

П1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

При цьому розрахунок 3% річних здійснювати за період починаючи з 29.12.2024 за формулою:

Сума санкції = С х 3% (ст.625 ЦКУ) х Д: 365 : 100, де С = Сп х Пс - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на кінець обчислюємого періоду; Д - кількість днів прострочення.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму судового збору у розмрі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, та суму судового збору, сплачену позивачем за розгляд справи в апеляційній інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» вказує про наступне:

- у разі коли прострочене грошове зобов`язання, включаючи інфляційні втрати і три відсотки річних, незалежно від того, чи сплачена повністю первісна базова сума боргу, що визначені та стягнуті судовим рішенням, фактично прострочено, кредитор вправі вимагати подальшого стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь подальший період прострочення такого простроченого грошового зобов`язання аж до повного його виконання, в тому числі і недоговірного, яке виникло на підставі судового рішення;

- оскільки нараховані інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних, що нараховані за кожен день прострочення і несплачені з наступного дня, що слідує за днем прострочення, автоматично теж стають простроченим грошовим зобов`язанням, то відповідно такі прострочені грошові зобов`язання теж підлягають захисту від інфляції та застосуванню до них плати за неправомірне користування ними боржником з моменту настання прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України; наведеним також спростовуються необґрунтований висновок місцевого суду про те, що 3% річних та збитки від інфляції не можуть бути нараховані на суму витрат на професійну правничу допомогу;

- апелянт вважає, що вимоги ст. 625 ЦК України поширюються і на суму інфляційних втрат та 3% річних, які уже раніше були нараховані та присуджені до сплати кредиторові, як невід`ємна частина основного простроченого грошового боргу, однак такі нарахування не були сплачені боржником, а отже залишаються простроченою частиною основного грошового зобов`язання;

- після здійснення самостійної перевірки наведених у позові розрахунків сум вимог, в них, за відсутності будь-яких методологічних помилок, позивачем було виявлено деякі допущені технічні і арифметичні помилки, що привели навпаки до не включення усіх сум, на які має право позивач, до сум фактично заявлених ним вимог. У зв`язку з цим позивач вважає за необхідне виправити такі технічні помилки, що були допущені в формулах, використаних ним для розрахунку інфляційних втрат і 3% річних та які не впливають на їх зміст, та навести їх в апеляційній скарзі у виправленому і більш читаємому вигляді;

- відмова суду в задоволенні вимоги зобов`язати орган, що буде виконувати рішення суду, нарахувати і стягнути одночасно інфляційні втрати і 3% річних за весь період прострочення до повного їх погашення в повному обсягу, порушує права позивача на отримання в повному обсязі належні йому інфляційній втрати та 3% річних, які боржник повинен сплатити за весь період прострочення.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025, для розгляду справи суддею-доповідачем визначено суддю Гетьмана Р.А. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (вх.№842Х від 11.04.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/4812/24 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№5711 від 25.04.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2025. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та зазначено підстави поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/4812/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (вх.№842Х від 11.04.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/4812/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4812/24.

05.05.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/4812/24 (вх.№5548).

Від Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6258 від 19.05.2025), в якому останнє просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест»; залишити в силі рішення від 10.03.2025 Господарського суду Харківської області у справі №922/4812/24; судові витрати покласти на Позивача.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» вказує, що відповідач не вбачає підстав для нарахування 3% річних на раніше нараховані суми тих самих річних або інфляційних втрат, оскільки, на його переконання, наведені в апеляційній скарзі приклади судової практики такого висновку не підтверджують. Вважає, що нарахування штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат та 3% річних є допустимим виключно щодо основної суми боргу. Також підтримує позицію суду першої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу не підпадають під категорію заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання договірних зобов`язань, і тому на них не можуть нараховуватися вказані види відповідальності.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№7884 від 26.06.2025), яка досліджена та долучена до матеріалів справи.

Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження доставлена учасникам справи в електронні кабінети системи «Електронний Суд».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2020 року за результатами розгляду справи № 922/2467/20 за позовом АТ «ЮНІКОН» до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Господарський суд Харківської області ухвалив рішення, яким вирішив:

«Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, код 00213121) на користь Приватного акціонерного товариства «Юнікон» (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, 28А, код 23647276) 5059,66 грн 1% річних, 33141,02 грн інфляційних втрат та 2102,00 грн судового збору».

21.10.2020 за результатами розгляду заяви АТ «ЮНІКОН» про ухвалення додаткового рішення у справі №922/2467/20 Господарський суд Харківської області ухвалив додаткове рішення, яким вирішив:

«Стягнути з Державного підприємства «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (61089, м. Харків, просп. Московський, буд. 299, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28А, ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7200 грн».

На виконання вищевказаних рішень суду Господарський суд Харківської області видав накази, а саме:

- наказ від 01.10.20 на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20 на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 63706404 про стягнення 40302,68 грн;

- наказ від 13.11.2020 на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20 на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 66265687 про стягнення 7200,00 грн.

13.09.2021 за результатами розгляду заяви АТ «ЮНІКОН» про заміну сторони у виконавчому провадженні Господарський суд Харківської області ухвалою постановив:

«Замінити сторону виконавчого провадження, боржника у виконавчому провадженні, відповідача по справі №922/2467/20 - Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, код 00213121) на його правонаступника - Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, код 00213121)».

10 січня 2023 між АТ «ЮНІКОН», ідентифікаційний код в (далі за текстом Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ», ідентифікаційний код в (далі за текстом Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (далі- договір).

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2.1. договору Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора до Покупця - ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАВОД ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» (код ЄДРПОУ 0213121), правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ», за договором № 238/16-33-ВК від 22.02.2017 у сумі 47502,68 грн, що стягнена рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 р. та додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 р. у справі №922/2467/20.

У зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги ТОВ «ЄВРОІНВЕСТ» звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою про заміну сторони у виконавчих провадженнях.

06.08.2024 розглянувши заяву ТОВ «ЄВРОІНВЕСТ» про заміну сторін у виконавчих провадженнях Господарський суд Харківської області постановив ухвалу, якою вирішив:

«Замінити сторону (боржника) у виконавчому провадженні № 63706404, що об`єднане у зведене виконавче провадження № 62856266 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі № 922/2467/20: з Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28 А, ) на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ» (49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, буд. 17, ).

Замінити сторону (стягувача) у виконавчому провадженні № 66265687, що об`єднане у зведене виконавче провадження № 62856266 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.11.2020 року у справі № 922/2467/20: з Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28 А, ) на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ» (49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, буд. 17, ).

Замінити сторону (боржника) у виконавчому провадженні №63706404, що об`єднане у зведене виконавче провадження №62856266 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 року у справі №922/2467/20: з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 299, ) на Акціонерного товариство «Українські енергетичні машини» (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 199, ).

Замінити сторону (боржника) у виконавчому провадженні №66265687, що об`єднане у зведене виконавче провадження №62856266 з виконання наказу Господарського суду Харківської області 13.11.2020 року у справі №922/2467/20: з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 299, ) на Акціонерного товариство «Українські енергетичні машини» (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 199, )».

Отже станом на день подачі даної позовної заяви кредитором за договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНВЕСТ» (кредитор), а Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» (АТ «Укренергомашини») боржником.

Також станом на день подачі позовної заяви рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20 не виконані.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і стали підставою для їх захисту у судовому порядку.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановив, що позивач нараховує інфляційні втрати за період з 01.10.2020 по 15.11.2024 на загальну суму боргу за рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20, а саме на 40302,68 грн, 3% річних за період з 01.10.2020 по 28.12.2024 на суму боргу 67250,12 грн (40302,68 загальна сума боргу + 26947,44 грн індекс інфляції) та інфляційні втрати та трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі № 922/2467/20 на загальну суму боргу 7200,00 грн з 21.10.2020 по 15.11.2024. Місцевий господарський суд зазначив, що на суми пені, річних та інфляційних втрат, які за своєю суттю є мірою відповідальності відповідача перед кредитором не можуть бути повторно застосовані санкції у вигляді стягнення 3% річних та втрат від інфляції. Крім того, на думку суду, 3% річних та збитки від інфляції не можуть бути нараховані на суму витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані суми не є заборгованістю, яка утворилась внаслідок невиконання боржником зобов`язань за договорами. Суд першої інстанції звертає увагу, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Це суми є компенсацією за використання чужих коштів за договором від 22.07.2017 № 238/33-46 ВК в частині своєчасного розрахунку за поставлену продукцію та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який був сплачений відповідачем повністю із запізненням. З вищенаведених підстав суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних страт у розмірі 26947,44 грн та трьох процентів річних у розмірі 8560,61 грн за рішенням Господарського суду від 01.10.2020 та інфляційних страт у розмірі 4695,16 грн та трьох процентів річних у розмірі 1494,70 грн за додатковим рішенням Господарського суду від 21.10.2020 у справі № 922/2467/20.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом позову в цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат, завданих позивачу внаслідок невиконання відповідачем судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №761/43507/16-ц.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 р. у справі №320/7215/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 р. у справі №522/12406/22.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені вимоги закону та судову практику, не врахував, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Не застосувавши зазначені положення закону, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У межах даної справи відповідачем не надано доказів виконання грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного) судовими рішеннями, а саме, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20 та додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова природа відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є компенсаційною і спрямована не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери кредитора, порушеної простроченням.

Такий висновок підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої позбавлення кредитора права на інфляційні втрати та проценти річних порушує баланс інтересів сторін та суперечить принципам цивільного права.

Отже, нарахування інфляційних втрат і відсотків річних після ухвалення судового рішення є правомірним, якщо відповідач не виконав зобов`язання добровільно або в межах виконавчого провадження.

Згідно ч.1, 2 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у справі є належним способом захисту свого порушеного права і відповідають нормам матеріального права.

Позивач, як новий кредитор відповідача, має право вимоги до боржника щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, нарахування яких обумовлено невиконанням відповідачем прийнятого на себе грошового зобов`язання.

Судова колегія також враховує і те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (такий висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Дослідженням наведеного позивачем у розрахунку інфляційних втрат та 3 відсотків річних, встановлено, що позивач, вважаючи порушеними свої права на отримання коштів, які підлягають стягненню за судовими рішеннями, включає у наведений розрахунок загальну суму боргу за рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20 у розмірі 40302,68 грн та нараховує суму індексу інфляції у розмірі 26947,44 грн та три проценти річних у розмірі 8560,61 грн.

Аналогічний розрахунок здійснено позивачем на заборгованість, що виникла у відповідача за додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 ро у справі №922/2467/20 у розмірі 7200,00 грн, та нараховує індекс інфляції у розмірі 4695,16 грн та три проценти річних у розмірі 1494,70 грн.

З наданого позивачем розрахунку також вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем з дати ухвалення судових рішень у справі №922/2467/20, а саме, за судовим рішенням від 01.10.2020 - за період з 01.10.2020 по 28.12.2024 - 3% річних, збитків від інфляції у період з 01.10.2020 по 15.11.2024; за додатковим рішенням від 21.10.2020 збитків від інфляції за період з 21.10.2020 по 15.11.2024, 3% річних з 21.10.2020 по 28.12.2024.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що початком обчислення відповідних нарахувань слід вважати дату набрання судовими рішеннями законної сили, а не дату їх ухвалення, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні (відповідач) стає достеменно проінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо стягнення відповідних сум за неналежне виконання зобов`язань.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що розрахунок заявлених до стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, у межах строку прострочення має здійснюватися саме з дати набрання чинності судовими рішеннями.

Щодо нарахування позивачем 3% річних на загальну суму заборгованості за рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20, колегія суддів зазначає таке.

Апеляційним судом із урахуванням вищевикладеного, та того, що положення статей 3, 509, 625 Цивільного кодексу України передбачають нарахування річних на суму основного боргу, який у даному випадку за рішенням суду від 01.10.2020 у справі №922/2467/20 становить суму у загальному розмірі 40302,68 грн, здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн-системи «Ліга-закон», та встановлено, що до стягнення підлягає сума 3 % річних за період з 22.10.2020 по 28.12.2024 у розмірі 5060,96 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.11.2023 у справі №921/489/22, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 року у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У постанові від 26.06.2020 року у справі №905/21/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Також суд виснував, що у судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке, касаційний суд вважав за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн. = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат дійшла висновку, що у позивача наявне право на нарахування інфляційних втрат на стягнуті згідно судовим рішенням суми за період з листопада 2020 по 15.11.2024 (кінцевий період, визначений позивачем до стягнення) у розмірі 25040,08 грн.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму боргу стягнуту за додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20 у розмірі 7200,00 грн (витрат на правову допомогу).

Так, сума судових витрат за своєю природою не є основним грошовим зобов`язанням, що випливає з договору між сторонами. Проте, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, наслідки прострочення стосуються будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від його джерела походження, якщо інше прямо не встановлено законом або договором.

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі грошові зобов`язання, які не виконані у встановлений строк, у тому числі і на такі, що виникли внаслідок судового рішення.

Суд першої інстанції не врахував, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Не застосувавши зазначені положення закону, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, у разі ухилення боржника від своєчасного виконання рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, на нього покладається обов`язок сплатити також компенсацію у вигляді інфляційних втрат та відсотків річних, адже відбувається знецінення грошових коштів, які підлягають сплаті кредитору.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, рішення суду є обов`язковим до виконання, а його невиконання тягне наслідки, визначені законом, у тому числі відповідальність у формі компенсаційних нарахувань за статтею 625 ЦК України. Жодних виключень для рішень про стягнення витрат на правничу допомогу чи судових витрат у вигляді судового збору ні Конституція України, ні процесуальне чи матеріальне законодавство не встановлюють.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в цій частині, оскільки нарахування інфляційних втрат та 3% річних на зазначену загальну суму боргу, стягнуту додатковим рішенням, є правомірним і відповідає положенням чинного законодавства.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що початком обчислення відповідних нарахувань слід вважати дату набрання судовими рішеннями законної сили, а не дату їх ухвалення, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні (відповідач) стає достеменно проінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо стягнення відповідних сум за неналежне виконання зобов`язань.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що розрахунок заявлених до стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, у межах строку прострочення має здійснюватися саме з дати набрання чинності судовими рішеннями.

Зважаючи на викладене, з урахуванням розміру боргу , належних періодів (зокрема дата набрання додатковим рішенням законної сили - 11.11.2020 і визначеного періоду позивачем), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 892,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 4473,36 грн, що нараховані на заборгованість, стягнуту за додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20.

У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до повного погашення боргу в порядку 10 ст. 238 ГПК, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для її застосування. Так, за приписами даної статті суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Разом з цим, предметом позову у даній справі є стягнення річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання відповідачем рішення суду у справі №922/2467/20, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування положень ч.10 ст.238 ГПК України в даному випаду. При цьому, за вищевказаною нормою права передбачається нарахування відсотків або пені, а не інфляційних втрат.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5060,96 грн та індексу інфляції у розмірі 25040,08 грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20 та вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 892,33 грн та індексу інфляції у розмірі 4473,36 грн, що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах в межах вимог і доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025 № 4524-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтею 129, 232, 233, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 276, п.п.1,3,4 ч.1 ст.277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 у справі №922/4812/24 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (; адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, д. 17) індекс інфляції у розмірі 25 040,08 грн та 3% річних у розмірі 5060,96 грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2467/20.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (; адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, д. 17) індекс інфляції у розмірі 4473,36 грн та 3% річних у розмірі 892,33 грн, що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2467/20.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (; адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, д. 17) суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2060,49 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (; адреса: 61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінвест» (; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Шевченко, д. 17) суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3863,43 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 08.09.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян