РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/327/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури (), вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави в особі

позивача: Ріпкинської селищної ради (), вул. Святомиколаївська, 85, смт Ріпки, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15000

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод (), вул. Садова, 6, с. Шибаринівка, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15515

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне-Місто (), вул. Святомиколаївська, 116, смт Ріпки, чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15000

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро (), вул. Центральна, 13, смт Покровське, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл., 53600

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 (), вул. Гетьмана Полуботка, 36, кв. 2, м. Чернігів, 14000

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (), вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000

- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 .

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

прокурор: Шиленко М.В.

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: не з`явився

від відповідача 4: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

До Господарського суду Чернігівської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ріпкинської селищної ради до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод, Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне Місто, Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро, Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод, Товариства з обмежено відповідальністю Аграрне Місто, Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро, Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 на користь держави в особі Ріпкинської селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240, площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Задеріївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Вимоги прокурором обґрунтовані тим, що підстави для державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0240 відсутні та спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності всупереч вимог закону, а тому існують всі правові підстави для витребування останньої з чужого незаконного володіння у комунальну власність, як передбачено положеннями статей 387, 388 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , підготовче засідання призначено на 22.05.2025, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень.

Прокурору, позивачу, відповідачам 1, 2, 3, третій особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області ухвала суду від 23.04.2025 була доставлена до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 23.04.2025 о 20:44, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Ухвала суду від 23.04.2025, направлена третій особі ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , повернута відділенням зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвала суду від 23.04.2025, направлена відповідачу 4 ТОВ «Грін-Ленд» на адресу місця реєстрації: вул. Г.Полуботка, 36, кв.2, м. Чернігів, 14000, повернута відділенням зв`язку з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресо».

У подальшому ухвали суду, направлені за адресами місця реєстрації третій особі ОСОБА_1 та відповідачу 4 ТОВ «Грін - Ленд», повертались відділенням зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В розумінні статті 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.

05.05.2025, 06.05.2025 позивачем подана заява про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, позивачем зазначено про те, що позовні вимоги він підтримує.

Заява прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

07.05.2025 третьою особою - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, подано заяву про проведення судового засідання за відсутності представника.

Суд заяву прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

21.05.2025 відповідачем подано відзив на позов.

У підготовчому засіданні 22.05.2025 суд постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду відзиву на позов у зв`язку з порушенням відповідачем 1 строків для подання відзиву на позов та неповідомленням відповідачем 1 причин пропуску.

У підготовчому засіданні 22.05.2025 суд постановив протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 19.06.2025.

03.06.2025 відповідачем 1 подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.

Так, відповідач 1 зазначив про те, що відповідач не знав і не міг знати про ймовірність існування підстав для витребування земельної ділянки в порядку статей 387, 388 ЦК України.

Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач міг знати або знав про наявність таких підстав, а це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Жодної підстави, за якої можна було б витребувати земельну ділянку відповідно до статті 388 ЦК України у добросовісного набувача немає, а позовні вимоги спрямовані на втручання у право на мирне законне володіння майном ТОВ «Бобровицький хлібозавод» з метою позбавлення відповідача такого права та покладення на нього індивідуального та надмірного тягаря у відшкодуванні отриманих збитків у разі задоволення цього надуманого й безпідставного позову.

Крім того, відповідачем 1 подана заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Свою заяву відповідач 1 обґрунтував тим, що на його адресу позовна заява не надходила, а відтак, відповідач 1 не знав і не міг знати про наявність такого позову.

З метою реалізації свого права на захист, відповідач 1 просить поновити строк для подання відзиву на позов.

Заява про поновлення пропущеного процесуального строку прийнята судом до розгляду.

09.06.2025 прокурором подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечив проти доводів відповідача 1.

Так, прокурор зазначає, що відповідач 1 набув право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

При цьому добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна.

Є необґрунтованими доводи відповідача ТОВ «Бобровицький хлібозавод» про вжиття останнім усіх розумних заходів для з`ясування правомочностей продавця на відчуження спірного майна, оскільки будь-яких доказів про вжиття таких заходів відповідачем не надано.

Про недобросовісність набувача спірної земельної ділянки свідчать і ті факти, що ТОВ «Бобровицький хлібозавод» неодноразово виступав відповідачем у справах зазначеної категорії (справа № 927/1235/23, № 736/2542/23, № 736/2540/23) щодо витребування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі розташованих на території Задеріївської сільської ради Ріпкинської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області.

У підготовчому засіданні 19.06.2025 судом прийнято до розгляду відзив на позов та відповідь на відзив.

Клопотання відповідача 1 про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позов задоволено судом.

Відповідачем 2, 3, 4 відзиву на позов не надано, третьою особою ОСОБА_1 будь-яких пояснень з приводу позовних вимог або відзиву на позов не надано.

З огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 статті 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, у підготовчому засіданні 19.06.2025, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.07.2025.

02.07.2025 відповідачем 1 подані заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 29.07.2025 суд постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду заперечень на відповідь на відзив на підставі ч. 2 ст. 218 ГПК України.

У судовому засіданні 29.07.2025 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 21.08.2025.

У судовому засіданні 21.08.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та на підставі ст. 219 ГПК України з урахуванням складності справи відклав ухвалення і проголошення рішення до 28.08.2025, про що присутніх учасників процесу повідомив під розпис, а тих учасників, хто не з`явився у судове засідання ухвалою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом забезпечено можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

28.08.2025 на підставі статті 240 ГПК України судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28.08.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-26921/16-20-сг «Про надання земельної ділянки у власність» надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:015:0045) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Шитрищенської сільської ради Ямпільського району Сумської області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 14.09.2020 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:015:0045 (номер відомостей про речове право 38200695).

29.09.2020 внесено запис про припинення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:015:0045.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-16937/14-20-сг від 26.11.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0240, площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Задеріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

26.11.2020 проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0240 (номер відомостей про речове право 39575133).

30.01.2021 між ОСОБА_1 (далі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібзавод» (далі Товариство) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі Договір купівлі-продажу)

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати у власність покупцю (Товариству) земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0240, а Покупець зобов`язаний прийняти зазначену земельну ділянку і сплатити за неї ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Земельна ділянка, що відчужується за цим договором, розташована на території Задеріївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Цільове призначення земельної ділянки: 01.03. для ведення особистого селянського господарства. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (п. 1.2. Договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 15000 грн, які представник продавця одержав від представника покупця, для подальшої їх передачі продавцю, в повному обсязі до підписання цього договору в спосіб, встановлений чинним законодавством.

17.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод» (далі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне-місто» (далі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі Договір оренди).

Відповідно до п. 1. Договору оренди Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Задеріївської с/р Чернігівського (Ріпкинського) району Чернігівської області.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2 (два) га, кадастровий номер :05:001:0240, у том числі сільськогосподарські угіддя: сіножаті 2 (два) на (підстава права власності Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.01.2021 р. посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 85, запис у ЄДРРПНМ № 244, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40337589).

Відповідно до п. 7. Договору оренди договір укладено строком на 7 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на такий самий строк і на таких самих умовах, згідно чинного законодавства України.

25.04.2024 між Орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне -місто» та суборендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «КГ Агро» укладено договір суборенди землі (далі Договір суборенди).

Відповідно до п. 1.1. Договору суборенди Орендар надає, а Суборендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки (згідно додатку №1 цього Договору) для ведення сільськогосподарського виробництва.

Земельні ділянки знаходяться у користуванні орендаря у відповідності до Договорів оренди землі згідно додатку № 1 цього договору (Перелік земельних ділянок із зазначенням розміру земельної ділянки, кадастрового номеру) (п. 1.2. Договору суборенди).

Згідно з п. 2.1. Договору суборенди в суборенду передається 44 земельні ділянки загальною площею 87,3603 га, у тому числі рілля - 87,3603 га.

Відповідно до п. 3.1. Договору суборенди (в редакції додаткової угоди від 11.12.2024 до Договору суборенди землі від 25.04.2024) договір укладено терміном: з моменту підписання до 01.03.2026.

20.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне-місто» (далі Продавець, Первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін-Ленд 2019» (далі Покупець, Новий орендар) укладено договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (далі Договір про продаж права оренди) .

Відповідно до п. 1 Договору про продаж права оренди Продавець зобов`язуються передати права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (інші речові права на нерухоме майно) (надалі «права оренди земельних ділянок») у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (інші речові права на нерухоме майно) і сплатити за них грошову суму відповідно до умов даного Договору.

Загальна площа права оренди земельних ділянок, що відчужуються за цим Договором, становить 124,2599 гектара. Перелік земельних ділянок, що відчужуються за цим Договором, наведено в Додатку 31 до цього Договору.

Державну реєстрацію змін щодо орендаря ТОВ «Грін-Ленд» внесено 08.05.2024.

Прокурор звернувся до суду з позовом у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка передана у власність без законних підстав, а відтак підлягає витребуванню на користь територіальної громади.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Ріпкинської селищної ради.

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

За частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За частинами 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати в приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (частини 1 та 2 статті 84 ЗК України).

Згідно з приписами статті 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

За частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або в користування для всіх потреб.

За правилами частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини 3 статті 116 ЗК України).

За частиною 4 вказаної статті передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області має право передавати у власність або в користування землі державної власності сільськогосподарського призначення на території Чернігівської області, але в порядку, визначеному чинним законодавством.

Спірна земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0240 на момент прийняття рішення про її надання ОСОБА_1 (26.11.2020) розташована на території Задеріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

06.12.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», яким розділ V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" доповнено пунктом 6-1: 1) у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади); 4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади; 12) під час проведення реорганізації юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та/або їхніх виконавчих комітетів повноваження з управління справами таких юридичних осіб здійснює сільський, селищний, міський голова, обраний сформованою територіальною громадою.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Задеріївська сільська рада увійшла до складу територіальної громади смт Ріпки.

Отже, правонаступником всіх прав та обов`язків Задеріївської сільської ради стала Ріпкинська селищна рада.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, за приписами якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім певної категорії земель. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Отже, Ріпкинська територіальна громада, є розпорядником спірної земельної ділянки, тому визначення Ріпкинської селищної ради як позивача є правомірним та обґрунтованим.

Листом № 55-77-2296ВИХ-25 від 17.03.2025 прокурор звернувся до Ріпкинської селищної ради з проханням надати інформацію щодо того, чи вживались селищною радою будь-які заходи щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2020 № 25-16937/14-20-сг та витребування на користь Ріпкинської селищної ради спірної земельної ділянки; чи буде селищна рада вживати будь-які заходи щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2020 № 25-16937/14-20-сг та витребування на користь Ріпкнської селищної ради спірної земельної ділянки, якщо так, які саме; чи буде селищна рада самостійно звертатись до суду з позовом про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240.

Листом № 555/03-11 від 19.03.2025 Ріпкинська селищна рада повідомила, що остання не володіла інформацією про подвійну передачу земельних ділянок громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240. Заходи щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.11.2020 № 25-16937/14-20-сг та витребування на користь Ріпкинської селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240 не здійснювались. Ріпкинська селищна рада не має можливості звернутися до суду з даного питання та не заперечує щодо звернення до суду органів прокуратури з відповідним позовом з метою усунення порушень земельного законодавства. Ріпкинська селищна рада до суду з позовом з даного питання не зверталась.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано Позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджуванні прокурором порушення інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор листом №55-77-2569ВИХ-25 від 26.03.2025 повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Ріпкинської селищної ради про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 75).

Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах даної справи сторонами під сумнів не ставиться.

За таких обставин в їх сукупності суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Ріпкинської селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення).

Відповідно до Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Головного управління Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до покладених завдань ГУ Держгеокадастру розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (п.п. 31 п.3 Положення в редакції станом на день видання наказу від 26.11.2020 № 25-16937/14-20-сг).

Отже, реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до положень ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до положень ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Як встановлено судом, 28.08.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-26921/16-20-сг «Про надання земельної ділянки у власність» надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:015:0045) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Шитрищенської сільської ради Ямпільського району Сумської області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 14.09.2020 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:015:0045 (номер відомостей про речове право 38200695).

Отже, станом на час видачі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області наказу № 25-16937/14-20-сг від 26.11.2020 ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 116 ЗК України вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що слугувало самостійною окремою підставою для відмови у затвердженні поданих проектів землеустрою та відмови у наданні спірної ділянки у приватну власність безкоштовно.

Крім того, згідно із положеннями статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статті 334 ЦК України, а також положень статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, у тому числі надану у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, проте не є підставою виникнення цивільних прав, зокрема набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно. Сама по собі державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Відповідно до статей 11, 13 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають на підставі юридичних фактів та здійснюються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За системним зв`язком та змістом положень частини першої, пункту "в", частини третьої, четвертої статті 116, частин першої, сьомої, дев`ятої статті 118, частини першої статті 121, статті 122 ЗК України, які визначають право громадян на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності шляхом приватизації та порядок його реалізації, закон визначає, що така передача здійснюється шляхом прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах повноважень відповідного рішення і не допускає безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок певного виду використання більш як один раз.

Відповідно прийняття органами виконавчої влади або місцевого самоврядування рішень про таку передачу без додержання вказаних вимог також є недопустимим.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі № 1840/3664/18).

Закон пов`язує наявність права на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності саме з фактом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не з державною реєстрацією речових прав на відповідне майно.

Наведене свідчить про відсутність достатніх правових підстав для видачі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-16937/14-20-сг від 26.11.2020, тому спірна земельна ділянка вибула із власності держави всупереч вимогам закону та волі власника.

Отже, повторне набуття земельної ділянки ОСОБА_1 у власність понад норму безоплатної приватизації на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-16937/14-20-сг від 26.11.2020 є протиправним.

Щодо правових підстав для витребування земельної ділянки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібзавод» як нинішнього власника, з огляду на встановлену судом протиправність її вибуття із власності держави, суд зазначає таке.

Статтею 14 Конституції України та статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України, зокрема, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб

Приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 04.11.2020 у справі №327/1884/17).

У контексті частини третьої статті 16 ЦК України до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Зміст приписів ст. 387 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно набув право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, яка розташована на території Задеріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, з кадастровим номером :05:001:0240 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-16937/14-20-сг від 26.11.2020.

Тому, вказану земельну ділянку було протиправно відчужено 30.01.2021 ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобровицький хлібзавод" шляхом укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 51-53, т. 1).

Враховуючи відчуження прав на земельну ділянку після протиправного набуття останньої, належним способом захисту прав та інтересів держави є витребування земельної ділянки у набувачів земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)), незалежно від того чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі №914/2618/16 (пункт 38), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (провадження №12-10гс21, пункт 5.38)).

Отже, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо право власності неправомірно зареєстроване за відповідачем, то належному способу захисту прав відповідає лише позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, а не позовні вимоги про скасування рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги (Постанова ОП КГС ВС від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 (910/17038/21)).

За змістом статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було на-буте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/3034/15 (911/3692/20).

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (по-станова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності та добросовісності такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

Вирішуючи питання про можливість витребування спірного майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 Цивільного кодексу України, слід перевіряти, оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18). Добросовісною не може вважатися особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно. Якщо перевірка інформації про нерухоме майно дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.

Крім того, добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду, при оцінці поведінки відповідача 1 на предмет чесності та добросовісності господарський суд виходить з такого.

В розумінні ст. 388 ЦК України задля запобігання ризикам набуття статусу добросовісного набувача щонайменше необхідно перевіряти документи контрагента, що підтверджують його право власності на майно і відповідні державні реєстри (Єдиний державний реєстр судових рішень, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Автоматизовану систему виконавчого провадження, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (у разі придбання нерухомості).

Так, на момент укладення договору купівлі-продажу 13.01.2021 в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже містилася інформація щодо реєстрації 14.09.2020 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельної ділянки з кадастровим номером :04:015:0045 площею 2 га на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області №18-16921/16-20-СГ, що може вказувати на отримання цією фізичною особою землі в межах норм безоплатної приватизації. Тобто відповідач 1 не перебував у стані невизначеності і наявність вказаної інформації, про яку останній міг дізнатися, не могла не викликати сумнівів щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права на отримання спірної землі та відповідно наявності прав інших осіб на спірну земельну ділянку і така би поведінка відповідача 1 узгоджувалась би з критеріями сумлінної поведінки сторони цивільного обороту. В протилежному випадку, маючи можливість належним чином оцінити правові наслідки вчинюваних дій, відповідач 1 не може розраховувати на захист у статусі добросовісного набувача.

У контексті практики ЄСПЛ відсутність належної обачності з боку набувача виключає виникнення у нього обґрунтованих очікувань щодо збереження такого майнового статусу.

Крім того, як зазначає прокурор, на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки свідчать і ті факти, що ТОВ «Бобровицький хлібозавод» неодноразово виступав відповідачем у справах зазначеної категорії (справа № 927/1235/23, № 736/2542/23, № 736/2540/23) щодо витребування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі розташованих на території Задеріївської сільської ради Ріпкинської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області.

Дослідивши вказані судові рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація з якого є загальнодоступною і загальновідомою, судом встановлено, що предметом позовів відповідно до цих рішень були вимоги прокурора про витребування земельних ділянок з незаконного володіння фізичних осіб, зокрема ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), які у свою чергу, набули ці ділянки понад встановлені норми безоплатної приватизації, тобто з порушенням ст. 116 ЗК України у той же час, що і у справі, яка розглядається.

Так, рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 16.01.2024 у справі № 736/2542/23, яке набрало законної сили 16.02.2024, судом встановлено: «згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 (РНОКПГТ НОМЕР_4 ) на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.12.2020 № 25-17234/1 4-20-СГ отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :08:001:0521) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Задеріївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (право власності зареєстровано 03.12.2020), яку в подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., відчужила на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод»).

За висновком суду « ОСОБА_4 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.12.2020 № 25-17326/14-20-сг) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.12.2020 № 25-17234/14-20-сг), що є порушенням вимог ст. 116, 118, 121, 125 Земельного Кодексу України.»

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 16.01.2024 у справі № 736/2540/23, яке набрало законної сили 16.02.2024, судом встановлено: «згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_3 (РНОКГШ НОМЕР_3 ) на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 20.10.2020 № 25-15327/14-20-СГ отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :08:001:0087) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Великозлівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (право власності зареєстровано 17.11.2020), яку в подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., відчужила на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод»).»

За висновком суду « ОСОБА_3 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.12.2020 № 25-17250/14-20-сг) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 20.10.2020 № 25-1 5327/1 4-20-сг), що є порушенням вимог ст. 116, 118, 121, 125 Земельного Кодексу України.»

У рішенні Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2023 у справі №927/1235/23, яке набрало законної сили 17.01.2024, суд встановив: «відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 08.12.2020 № 25-17490/14-20-сг, державним реєстратором Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Чернігівської області Кезлею В.М. 23.02.2021 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0283, номер запису 40717913 (а.с.20-21).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.05.2021, укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод» (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :05:001:0283, розташовану на території Задеріївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_2 відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод» (а.с.26-28), про що внесено інформацію в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, номер запису 42231420 (а.с.20-21)».

За висновком суду «земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :05:001:0283, що знаходиться в адмінмежах Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :04:002:1204. ОСОБА_2 на момент набуття у власність земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :04:002:1204 фактично повторно, вдруге скористалася своїм правом, передбаченим ст. 116 Земельного кодексу України, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку».

Отже відповідачем 1 неодноразово придбавались земельні ділянки у фізичних осіб, які набували землю з порушенням ст. 116 ЗК України поза межами норм безоплатної приватизації, що викликає обґрунтовані сумніви у добросовісності самого набувача, тобто ТОВ «Бобровицький хлібзавод», цих земельних ділянок як такого, що з нерозумною обачністю користується своїми правами.

Правочини, за якими відповідач 1 набував у власність вище зазначені земельні ділянки посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі N 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 року у справі N 185/446/18, від 07.10.2020 року у справі N 450/2286/16-ц).

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом та означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (постанова об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

З огляду на зазначені вище висновки Верховного Суду, у тому числі передбачені ними засади добросовісності та справедливості, наведені вище обставини формують у суду розумний сумнів стосовно наявності стверджуваної відповідачем 1 обставини його добросовісності під час придбання земельної ділянки, яка є об`єктом спору у цій справі.

Отже, наведене виключає можливість визнання Відповідача 1 добросовісним набувачем у розумінні статті 388 Цивільного кодексу України.

Відтак, відповідач 1 ТОВ «Бобровицький хлібзавод» не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

За приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для витребування у відповідача 1 спірного майна, оскільки, як уже було зазначено вище, від недобросовісного набувача майно може бути витребувано у всіх випадках відповідно до приписів статті 387 ЦК України.

Поряд з цим, надаючи юридичну оцінку підставам втручання у мирне володіння майном, суд враховує таке.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати па предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункти 40 - 43)).

Критерій "законності" означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСГІЛ від 02 листопада 2004 року у справі "Трегубенко проти України").

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Так, законність витребування спірної земельної ділянки обґрунтована наведеними мотивами щодо задоволення віндикаційного позову в силу приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Також витребування за цим позовом (втручання у право особи на володіння майном) має безперечно на меті "суспільний", "публічний" інтерес, з огляду на таке.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Передача земель державної (комунальної) власності у приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом держави переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів.

За таких обставин, витребування земельної ділянки становить "суспільний", "публічний" інтерес, оскільки вказане є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу.

"Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибула.

Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження територіальної громади земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з передачі громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні спірної земельної ділянки.

Покращення економічного інтересу та/або становища держави внаслідок повернення у розпорядження територіальної громади земельної ділянки полягатиме, зокрема, у тому, що така земельна ділянка може бути, продана, передана в оренду іншому суб`єкту господарювання з урахуванням нормативної грошової оцінки такої земельної ділянки, що надасть змогу наповнити бюджет відповідної територіальної громади.

Право територіальної громади витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави, становить пропорційне втручання у право власності відповідача з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.

Крім того, як уже суд зазначав вище, одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2018 у справі №372/2592/15-ц зазначила, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Суд зазначає, що має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Разом з тим не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування (повернення) майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном (див. постанову Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 490/6324/19).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.12.2023 у справі № 916/731/21, від 04.12.2024 у справі 910/21329/17.

З урахуванням предмету спірних правовідносин, встановлених судом обставин та наведених норм права, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібзавод» критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Вирішуючи даний спір в частині вимог про витребування спірної земельної ділянки у ТОВ «Аграрне-місто», ТОВ «Грін-Ленд 2019» та ТОВ «КГ Агро», суд виходить з такого.

Як встановлено судом, 17.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод» (далі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне-місто» (далі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0240 (далі Договір оренди).

25.04.2024 між Орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне -місто» та суборендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «КГ Агро» укладено договір суборенди землі (далі Договір суборенди).

Предметом договору була спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0240.

20.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне-місто» (далі Продавець, Первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін-Ленд 2019» (далі Покупець, Новий орендар) укладено договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (далі Договір про продаж права оренди), у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

З наведеного випливає, що держаній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «КГ Агро» як суборендаря та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін-Ленд 2019» (як орендаря, суборендодавця) є правомірними і підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне місто» суд зазначає таке.

Як встановлено судом, відповідно до договору оренди від 17.11.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бобровицький хлібозавод» (далі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне-місто» (далі - орендар) земельна ділянка з кадастровий номер :05:001:0240 передана в оренду ТОВ «Аграрне - місто».

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агарне - місто» на підставі договору від 20.02.2025 продало право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта державна реєстрація переходу речового права здійснена 04.03.2025, додано Орендар: товариство з обмеженою відповідальністю «Грін-Ленд 2019», , видалено Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне -місто», .

Отже, з урахуванням того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне - місто» не є учасником орендних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240, підстави для витребування земельної ділянки відсутні.

Відтак, вимоги прокурора в цій частині вимог є неправомірними, і суд відмовляє у задоволенні позову в частині витребування майна - земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне - місто».

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванню усіх питань, винесених на його розгляд.

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині витребування земельної ділянки з кадастровим номером:05:001:0240, площею 2,0000 га з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод, Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро, Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Вимоги прокурора про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0240, площею 2,0000 га з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Місто» () задоволенню не підлягають як безпідставні.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 2271 грн покладається на відповідачів в рівних частинах (по 757,00 грн з кожного).

Судовий збір в сумі 757,00 грн покладається на прокурора.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод (, вул. Садова, 6, с. Шибаринівка, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15515), Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро (, вул. Центральна, 13, смт Покровське, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл., 53600), Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 (, вул. Гетьмана Полуботка, 36, кв. 2, м. Чернігів, 14000) на користь держави в особі Ріпкинської селищної ради (, вул. Святомиколаївська, 85, смт Ріпки, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15000) земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0240, площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Задеріївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

3. У задоволенні вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Місто» () відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бобровицький хлібзавод (, вул. Садова, 6, с. Шибаринівка, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15515) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA0006008, ) судовий збір в сумі 757,00 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КГ Агро (, вул. Центральна, 13, смт Покровське, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл., 53600) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA0006008, ) судовий збір в сумі 757,00 грн.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Грін-Ленд 2019 (, вул. Гетьмана Полуботка, 36, кв. 2, м. Чернігів, 14000) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA0006008, ) судовий збір в сумі 757,00 грн.

7. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 08.09.2025.

Суддя Т.О.Кузьменко