РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2025Справа № 910/4384/24

За позовом: ОСОБА_1

до: громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ";

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_2 ;

2) ОСОБА_3 ;

про: визнання недійсним та скасування наказу.

Суддя Сергій Балац

Секретар судового засідання Молодід Д.С.

Представники:

позивача: Дацко Ю.В;

відповідача: Раєцький А.О.;

третьої особи - 1: не з`явилися;

третьої особи - 2: Король Д.В.

С У Т Ь С П О Р У:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ" про визнання недійсним та скасування наказу.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для визнання недійсним та скасування наказу відповідача "Про поновлення на посаді" від 15.09.2022 № 5, оскільки такий наказ був прийнятий особою, яка не займала виборної посади президента відповідача станом на 15.09.2022.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про залучення до справи третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.04.2024 № 910/4384/24 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п. 9 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду, в межах строку, надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі господарського суду від 15.04.2024 № 910/4384/24.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.04.2024 № 910/4384/24 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4384/24 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.05.2024.

07.05.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

20.05.2024 від позивача надійшла заява до суду про розгляд справи за відсутності позивача та клопотання відповідача про перенесення розгляду справи.

Підготовче засідання призначене на 20.05.2024 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Києві.

Ухвалою-повідомленням від 20.05.2024 № 910/4384/24 сторони спору повідомлені про призначення підготовчого засідання на 10.06.2024.

10.06.2024 до господарського суду м. Києва надійшло заперечення позивача на заяву про вступ у справу третьої особи ОСОБА_3 .

Підготовче засідання 10.06.2024 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Балац С.В. у відпустці.

Ухвалою-повідомленням від 17.06.2024 № 910/4384/24 сторони спору повідомлені про призначення підготовчого засідання на 15.07.2024.

В підготовчому засіданні 15.07.2024 суд постановив усну ухвалу про залучення ОСОБА_2 у справу в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та ОСОБА_3 у справу в якості третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Підготовче засідання відкладено на 12.08.2024.

17.07.2024 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів надсилання копії позовної заяви третім особам.

23.07.2024 до суду надійшла заява представника третьої особи 2 про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.07.2024 №910/4384/24 задоволено заяву представника третьої особи 2 про проведення підготовчого засідання в режимі відеооконференції.

29.07.2024 до господарського суду м. Києва надійшли пояснення ОСОБА_3 на позовну заяву.

07.08.2024 до суду надійшла заява відповідача про участь в підготовчому засіданні в режимі відео конференції.

12.08.2024 до господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення позивача на пояснення ОСОБА_3 .

В підготовчому засіданні 12.08.2024 оголошено перерву до 26.08.2024.

21.08.2024 відповідач направив до господарського суду м. Києва відповідь на пояснення ОСОБА_3

22.08.2024 представником третьої особи 2 направлено до господарського суд м. Києва заяву про сумніви у достовірності документів, а саме: рішення UCI від 04.09.2020 та лист UCI від 14.09.2022 наданих відповідачем з огляду на те, що копії документів не містять апостиль та переклад цих документів робився не з їх оригінальних або нотаріально посвідчених копій та просив суд запропонувати відповідачу виключити із числа доказів копії таких документів, а у разі відмови відповідача виключення цих копій із числа доказів, витребувати у відповідача для дослідження у судовому засіданні оригінали наступних письмових доказів - рішення UCI від 04.09.2020 та лист UCI від 14.09.2022.

26.08.2024 до суду надійшла заява відповідача за підписом представника відповідача ОСОБА_4 про визнання позову, а 18.09.2024 надійшла аналогічна заява відповідача про визнання позову за підписом ОСОБА_1 .

27.08.2024 від ОСОБА_3 до господарського суду м. Києва надійшло клопотання про повернення заяви відповідача від 26.08.2024 про визнання позову.

Ухвалою-повідомленням від 02.09.2024 № 910/4384/24 сторони спору повідомлені про призначення підготовчого засідання на 23.09.2024.

17.09.2024 відповідачем направлено до суду заперечення щодо заяви про сумніви у достовірності документів згідно яких зазначив, що рішення Дисциплінарної комісії UCI від 04.09.2020 та лист Голови юридичної служби Міжнародного союзу велосипедистів до ОСОБА_1 від 14.09.2022 не є іноземними офіційними документами в розумінні як Інструкції про порядок консульської легалізації, так і Конвенції та є електронними повідомлення UCI до ОСОБА_5 , а тому не мають письмового оригіналу.

В підготовчому судому засіданні 23.09.2024 судом визнано обов`язковою явка позивача та викликано ОСОБА_1 в судове засідання. Оголошено перерву до 07.10.2024.

03.10.2024 від позивача надійшла заява про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2024 заяву позивача про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

В підготовчому засіданні 07.10.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ" про визнання недійсним та скасування наказу залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.43 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4384/24 скасовано, справу (позовну заяву) передано на розгляд господарського суду м. Києва.

24.02.2025 матеріали справи повернулися до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.03.2025 № 910/4384/24 продовжено розгляд справи та призначено підготовче засідання на 31.03.2025.

12.03.2025 від представника третьої особи 2 до суду надійшла заява про участь останнього в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2025 заяву представника третьої особи-2 в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

25.03.2025 представником відповідача до суду направлено заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

27.03.2025 представник ОСОБА_3 до суду направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.03.2025 заяву представника відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

В підготовчому засіданні 31.03.2025 оголошено перерву до 21.04.2025.

02.04.2025 від позивача до суду надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.04.2025 заяву позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 910/4384/24 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №910/4384/24, касаційну скаргу призначено до розгляду та витребувано матеріали справи.

18.04.2025 від представника третьої особи 2 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/4384/24.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2025 провадження у справі № 910/4384/24 зупинене до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025.

Постановою Верховного Суду від 12.05.2025 № 910/4384/24 постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.05.2025 № 910/4384/24 провадження у справі 910/4384/24 поновлено. Підготовче засідання призначено на 23.06.2025.

18.06.2025 від позивача до господарського суду м. Києва надійшла заява про зміну предмету позову шляхом вилучення позовної вимоги про скасування оскаржуваного наказу і вважати позовні вимоги у справі № 910/4384/24 викладеними у такій редакції: визнати недійсним наказ № 5 Президента громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» «Про поновлення на посаді» від 15 вересня 2022 року».

В підготовчому засіданні 23.06.2025 суд на місці постановив прийняти заяву про зміну предмету позову від представника позивача. Суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.07.2025

В судовому засіданні 14.07.2025 та 04.08.2025 оголошено перерву до 04.08.2025 та до 01.09.2025 відповідно.

В судовому засіданні 01.09.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. Після перерви суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач вважає, що наказ № 5 від 15.09.2022 був прийнятий особою, яка не займала виборної посади Президента громадської організації «Федерації велосипедного спорту України» (далі - ГО ФВСУ) станом на 15.09.2022, оскільки станом на цю дату саме він займав посаду Президента ФВСУ згідно з рішенням позачергової Конференції ГО ФВСУ від 20.08.2019. Позивач вказує, що наказ є таким, що порушує його право на управління ГО ФВСУ як члена ФВСУ та як особи, яка займала посаду Президента ФВСУ та не відповідає вимогам законодавства України та Статуту ГО ФВСУ.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач позовні вимоги визнав та зазначив, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 у справі № 757/230/20-ц є таким, що не породжує жодних правових наслідків оскільки вподальшому постановою Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 757/230/20-ц судові рішення, які стали підставою для реєстраційної дії від 27.06.2022 скасовано.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ - 2.

ОСОБА_3 заперечуючи проти позову зазначає, що спірний наказ було прийнято на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 11.09.2020 у справі №757/9647/20-ц яке в подальшому залишено без змін постановою Верховного Суду від 27.07.2022 та набрало законної сили, а тому підстави визнання такого наказу недійсним відсутні. Та зазначив, що станом на день прийняття спірного наказу, Президентом ГО ФВСУ був ОСОБА_3 , який у разі невиконання такого рішення міг нести кримінальну відповідальність. Позивачем не доведено взаємозв`язок спірного наказу із порушення прав останнього на участь в управлінні ФВСУ, враховуючи, що наказом №4 від 19.04.2023 ОСОБА_2 було звільнено з посади генерального секретаря.

Заслухавши уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Частиною 3 статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" визначено, що громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи, тобто це одна з організаційно-правових форм громадських об`єднань в Україні; громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

Пунктом 1.1. Статуту ГО ФВСУ (в редакції від 02.11.2016 року (далі - Статут), визначено, що ГО ФВСУ - є всеукраїнською громадською організацією спортивної спрямованості, яка об`єднує спортсменів, тренерів, суддів, інших фахівців в досягненні мети і завдань, передбачених цим Статутом.

Федерація діє на засадах добровільності, спільності інтересів, рівноправності її членів (учасників), самоврядування, законності та гласності, обов`язковості виконання рішень, прийнятих згідно зі Статутом (п. 1.2. Статуту).

Пунктом 5.1. Статуту визначено, що органами управління Федерації є: Конференція; Президія; Президент; Перший віце-президент; Дирекція; Ревізійна комісія.

Президент Федерації очолює Федерацію в період між Конференціями і здійснює поточне керівництво всіма напрямками її діяльності протягом строку, встановленого цим Статутом, та відповідно до своїх повноважень (пп. 5.4.1. Статуту).

Підпунктом 5.4.6. Статуту визначено перелік прав та обов`язків Президента ФВСУ, зокрема, приймає і звільняє штатних працівників Федерації.

20.07.2018 на засіданні позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України прийняте рішення, оформлене протоколом № 7 від 20.07.2018 року, про обрання на посаду Президента Федерації Башенка О. Б. на терміном на 4 роки, обрання на посаду Першого віце-президента Федерації ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 року по справі №757/230/20-ц, позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано неправомірним та скасовано рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08 2019, оформлене протоколом № 3 про визнання роботи ОСОБА_3 , як Президента Федерації, незадовільною та про припинення повноважень Президента ОСОБА_3 з 20.08.2019.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2021 року № 757/230/20-ц рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 залишено без змін.

Вищенаведені рішення стали підставою для внесення змін до відомостей про керівника ФВСУ, що вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідні зміни були внесені 27.06.2022, 013020930, Агафонова О.С., Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Підстава: судове рішення, Атрибути судового рішення: Судове рішення від 22.09.2020 № 757/230/20-Ц ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЇВ, Дата набрання чинності: 02.11.2021. Внаслідок скасування реєстраційної дії був відновлений запис про ОСОБА_3 як керівника ГО ФВСУ.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2023 № 757/230/20-ц рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 02.11.2021 скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України закрито, повідомлено ОСОБА_3 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду від 15.02.2023 справу № 757/230/20 за позовом ОСОБА_3 до Федерації велосипедного спорту України про визнання неправомірними та скасування рішень позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2023 по справі №757/230/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 року, у позові відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2024 № 757/230/20 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 та рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2023 у справі № 757/230/20 залишено без змін.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2020 № 757/9647/20-ц, за позовом ОСОБА_2 до ГО ФВСУ про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі позовні вимоги задоволено частково та, зокрема, визнано наказ №20/09/19 від 20 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_2 з посади генерального секретаря Громадської організації Федерація велосипедного спорту України протиправним та поновлено ОСОБА_2 на вказаній посаді. Вказане рішення набрало законної сили 27.07.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

15.09.2022, на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2020 № 757/9647/20-ц, президентом ГО ФВСУ в особі Башенка О.Б. видано наказ № 5 про поновлення ОСОБА_2 на посаді генерального секретаря ФВСУ з 11.09.2020.

Надалі, наказом № 4 від 19.04.2023, за підписом ОСОБА_1 припинено повноваження ОСОБА_2 на посаді генерального секретаря ФВСУ з 19.04.2023.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ порушує право останнього на управління ГО ФВСУ, як особи, яка займала посаду Президента ФВСУ станом на 15.09.2022, та не відповідає вимогам законодавства України та Статуту ФВСУ.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі ОСОБА_3 спірного наказу тривав спір щодо припинення повноважень останнього, як Президента ГО ФВСУ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Зазначене також кореспондується із ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.

Відносини щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді генерального секретаря ФВСУ були предметом судового контролю у справі № 757/9647/20-ц, а оспорюваний наказ видавався не в порядку реалізації повноважень Президента ФВСУ про призначення генерального секретаря ФВСУ, а в порядку виконання судового рішення. Визнання такого наказу недійсним в цій справі призведе до фактичного повороту виконання рішення у справі № 757/9647/20-ц в позапроцесуальний спосіб, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, наявні й інші, окремі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, накази віднесено до управлінських документів, а саме - до розпорядчої документації, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження). Право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Накази бувають індивідуальними й нормативними.

Індивідуальні накази пов`язані з вирішенням питань трудової діяльності конкретних осіб (заохочення й стягнення, переведення на іншу роботу, звільнення тощо).

Розрізняють два види наказів:

- за особовим складом;

- з питань основної діяльності.

Накази щодо особового складу (це, як правило, індивідуальні накази) пов`язані з вирішенням питань трудової діяльності окремих працівників (зарахування на посаду, звільнення, преміювання тощо).

Слід вказати, що наказ індивідуальної дії, який стосується окремої особи (осіб), розрахований на персональне (індивідуальне) застосування, тому після реалізації вичерпує свою дію, тобто застосовується одноразово.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 ЦК України. Під порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за яким воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Частинами 1, 2 ст.5 ГПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

У даній справі для визнання обраного позивачем способу захисту належним необхідна наявність таких обставин:

1) права і законні інтереси позивача безпосередньо порушені оспорюваним наказом;

2) у результаті визнання наказу недійсним права та інтереси позивача будуть відновлені.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені. Дана правова позиція наведена в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Як вказує сам позивач, повноваження ОСОБА_2 , як Генерального секретаря Федерації велосипедного спорту України припинені на підставі відповідного наказу за підписом Грівка Андрія Аскольдовича (наказ №4 від 19.04.2023).

Окрім того, у письмових поясненнях, позивач вказував, що після поновлення на посаді, на підставі оскаржуваного наказу, Іванов Б.В. не брав жодної участі в діяльності ФВСУ, не приступив до виконання обов`язків Генерального секретаря.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав, не вказано які саме права чи інтереси порушено внаслідок прийняття оскарженого наказу № 5 від 15.09.2022, та яким чином такі права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення.

Разом з тим суд відхиляє Заяву відповідача про визнання позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. З аналізу ч. 4 ст. 191 ГПК України, суд відмовляє у прийнятті визнання позову, якщо воно суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання позову відповідачем у даній справі суперечить принципу обов`язковості судових рішень (ст. 18 ГПК України, ст. 129-1 Конституції України), порушує права третьої особи, яка діяла на підставі рішення суду у справі № 757/9647/20-ц, а також не узгоджується з положеннями ст. 75 ГПК України щодо преюдиціальності встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання позову суперечить закону та порушує права й охоронювані законом інтереси інших осіб, а тому не підлягає прийняттю.

Приписами частини 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2025 року.

Cуддя Сергій Балац