ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2025 Справа № 917/2013/24

За позовною заявою Благовіщенська сільська військова адміністрація Василівського району Запорізької області, пр-т Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69107

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", шлях Київ-Харків, корпус 134 км., с. Малютинці, Пирятинський район, Полтавська область, 37043

про стягнення коштів.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Є.С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи. Благовіщенська сільська військова адміністрація Василівського району Запорізької області звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", в якому просить стягнути 42 816,00 грн - попередньої оплати за Договором поставки № 01/12-2023 від 06.12.2023, 6 722,11 грн - пені, 2 997,12 грн - штрафу, 2 669,06 грн - інфляційних та 552,50 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 26.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов, оформленого згідно з вимогами частини 3 статті 165 ГПК України, з додатками, передбаченими частинами 6, 7 статті 165 ГПК України - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченої приписами частини 4 статті 250 ГПК України - 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу строк для подання суду (за бажанням) клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 15 днів з дня вручення даної ухвали; визначено позивачу подати до суду заперечення (стаття 167 ГПК України), копії заперечень надати (направити) позивачу; встановлено відповідачу строк для подання суду заперечень до 20.01.2025; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог статті 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

17.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладеними запереченнями та клопотанням про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.12.2024 прийнято розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 30.01.2025, 10:00.

Ухвалою суду від 27.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13.05.2025 призначено розгляд справи по суті на 26.06.2025, 11:30.

Під час проведення судового засідання 26.06.2025 виникли технічні проблеми з підключенням представника позивача Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, у зв`язку з чим виникла необхідність відкласти судове засідання на іншу дату.

Наступне судове засідання призначено на 14.08.2025.

В судовому засіданні 14.08.2025 позивачем викладено зміст позовних вимог, представником відповідача зміст заперечень. Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Дослідивши матеріали справи та подані докази судом встановлено наступне.

06.12.2023 між Благовіщенською сільською військовою адміністрацією Василівського району Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» було укладено Договір на поставку товару № 01/12 - 2023 (а.с. 6-8).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору - з метою створення матеріального резерву Благовіщенської сільської територіальної громади на 2023 та згідно заходів затвердженої Програми створення матеріального резерву Благовіщенської сільської територіальної громади для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на території Благовіщенської сільської територіальної програми на 2023 Боржник (Постачальник по договору) зобов`язався поставити, а Позивач (Замовник по договору) прийняти та оплатити товар, а саме паливно-мастильні матеріали : Дизельне паливо (Євро 5) талони - 800 літрів та Бензин А-95 (Євро 5) талони - 800 літрів для автомобільного транспорту.

Ціна Договору становить 85 056, 00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 14 176, 00 грн, джерело фінансування - кошти місцевого бюджету.

Відповідно умов п. 4.1 Договору відповідач передав позивачу талони на паливно мастильні матеріали на загальну суму 85 056,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 06.12.2023 № Рн 231206/004 (а.с. 9), а позивач здійснив повну оплату товару, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.12.2023 № 59 (а.с. 9 зворотна сторона).

Пунктом 5.5. Договору, зокрема, визначено:

- Термін дії паливних талонів повинен бути 1 рік з правом пролонгації. У разі необхідності обміну талонів старого зразку на талони нового зразку, учасник забезпечує протягом семи робочих днів безкоштовний обмін карток рівнозначного номіналу;

- Забезпечення безумовного, цілодобового і безперебійного відпуску пального на АЗС (власник, орендованих або партнерських) за талонами Постачальника.

Проте, як вказує позивач, було поставлено наступний Товар:

- Бензин А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів на суму 42 240,00 грн - у вигляді безстрокових талонів;

- Дизельне паливо (Євро - 5) - 800 літрів на суму 42 816,00 грн - талони Укрнафта терміном дії до 05.06.2024.

При настанні граничного терміну дії талонів на дизпаливо позивачем було направлено лист вих. № 01-45/192 від 06.06.2024 на електронну пошту відповідача та особисто в месенджер з проханням здійснити обмін талонів на дизельне паливо на безстрокові, як в випадку з талонами на бензин (а.с. 10). При цьому, отримали відмову.

12.07.2024 за вих № 01-173/230 відповідачу була направлена претензія щодо заміни талонів на дизельне паливо на безстрокові або повернення оплати за не поставлений товар в сумі 42 816,00 грн (а.с. 10-12).

Також, 26.09.2024 відповідачу був направлений лист за вих № 01-239/310 про обмін талонів та талони на дизельне паливо на 800 літрів, термін дії яких закінчився 05.06.2024 для обміну (а.с. 13).

Позивач зазначає, що до теперішнього часу договірні зобов`язання щодо обміну талонів відповідачем не виконані. Відповідачем не виконані договірні зобов`язання в частині поставки позивачу дизельного палива (Євро - 5) - об`ємом 800 літрів, чим завдав Позивачу збитків на суму 42 816,00 грн.

Термін дії Договору встановлено до 31.12.2023, а в частині розрахунків та заправки транспорту позивача на підставі талонів - до повного виконання зобов`язань сторонами.

Позивач з 06.06.2024 не має можливості заправити транспорт. В свою чергу, відповідач не виконавши договірні зобов`язання, безпідставно користується коштами позивача.

Вказані обставини слугували зверненню позивача до суду з цим позовом.

При цьому, відповідач стверджує, що він виконав всі умови спірного договору, що підтверджується видатковою накладною №Рн231206/004 від 06.12.2023, а тому вимога про стягнення 42 816,00 грн боргу, а також пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставною. Наявна в матеріалах справи підписана сторонами видаткова накладна № Рн231206/004 датована 06.12.2023 та оплачена замовником 11.12.2023 платіжною інструкцією № 59, підтверджує отримання товару позивачем 06.12.2023 (до 15.12.2023, як це було погоджено сторонами у договорі). Також нарахована до стягнення з відповідача пеня у розмірі за 157 днів прострочення є протиправною та суперечить умовам Договору.

Судом досліджено докази наявні в матеріалах справи.

Суд керується нормами права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновками господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Згідно із статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 334 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов спірного договору позивачем здійснена оплата суми по договору (85 056,00 грн), що підтверджується платіжною інструкцією №59 від 11.12.2023, а відповідачем було передано позивачу талони на дизельне паливо та бензин: за видатковою накладною №Рн231206/004 від 06.12.2023 дизельне паливо (Євро 5) по талонам у кількості 800 л та бензин А-95 (Євро 5) по талонам у кількості 800 л.

Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).

Згідно з п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно з п. 3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п. 10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Як зазначає позивач, 05.06.2024 закінчився термін дії відповідних талонів на дизельне паливо, що зазначено на самих талонах. Відповідач вимогу позивача здійснити заміну протермінованих талонів на 800 л не виконав.

Судом враховано, що умовами спірного договору передбачено в п. 5.5., що термін дії паливних талонів повинен бути 1 рік з правом пролонгації. У разі необхідності обміну талонів старого зразку на талони нового зразку, учасник забезпечує протягом семи робочих днів безкоштовний обмін карток рівнозначного номіналу.

Тоді як відповідно до матеріалів справи, відповідач надав позивачу 06.12.2023 талони на дизельне паливо (Євро 5) з терміном дії до 05.06.2024, тобто з терміном дії 6 місяців, що не відповідає умовам Договору.

Відповідач, у відзиві заперечуючи проти позову, доказів здійснення заміни протермінованих талонів не надав, при цьому вказав, що він повністю та належним чином виконав всі свої зобов`язання перед позивачем за спірним договором.

Посилання відповідача на те, що він повністю та належним чином виконав всі свої зобов`язання перед позивачем (поставив йому товар у передбачений договором строк і у передбаченій кількості) та з боку позивача жодних претензій щодо отриманого товару не було, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, суд відхиляє за необґрунтованістю з огляду на передбачений умовами договору порядок відпуску товару, а саме:

Предмет закупівлі: Пально-мастильні матеріали (талони) Дизельне паливо (Євро 5) талони та Бензин А-95 (Євро 5) талони для автомобільного транспорту код ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти, (далі - Товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар (п. 1.2. Договору).

Кількість: Бензин А-95 (Євро 5) - 800 л; Дизельне паливо (Євро 5) - 800 л. Кількість, асортимент та вартість товару визначено Специфікацією до цього договору (Додаток №1), яка є невід`ємною його частиною (п. 1.3. договору).

Відпуск товару здійснюється на підставі довірчих документів (паливних талонів), які підтверджують право на отримання зазначеної кількості товару через автозаправні станції (надалі - АЗС) (п. 1.4. Договору).

Приймання-передача товару від АЗС здійснюються Оператором АЗС та уповноваженим представником замовника (пред`явником паливних талонів,) за кількістю, що обумовлена номіналом талонів (п. 5.3. Договору).

Оператор АЗС постачальника, після завершення відпуску товару, зобов`язаний видати уповноваженій особі замовника (пред`явнику паливних талонів) фіскальний чек, в якому зазначаються дата та час обслуговування, марка, кількість відпущеного товару (п. 5.4. Договору).

За розрахунком позивача, всього не погашено талонів на 800 л дизельного палива (Євро 5) на загальну суму 42 816,00 грн.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.

Відповідно до частини 1 статті 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із закінченням терміну дії талонів на дизельне пальне позивач звертався до відповідача з листами про їх заміну (вих. №01-145/192 від 06.06.2024, вих № 01-239/310 від 26.09.2024) та з претензією щодо надання безстрокових талонів на дизельне паливо (Євро 5) у кількості 800 л в обмін на строкові із закінченим терміном дії, або повернення суми попередньої оплати в частині невиконаних зобов`язань на суму 42 816,00 грн (вих. №01-173/230 від 12.07.2024). Направлення претензії підтверджується фіскальним чеком від 17.07.2024 (а.с. 12 зворотна сторона).

Відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначав про незгоду із обставиною направлення та отримання ним вищезазначених листів та претензії.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач доводів позивача щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань по Договору не спростував. Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в порушення умов Договору не проведено заміну Талонів на 800 літрів на загальну суму 42 816,00 грн з урахуванням вартості на дату придбання.

Так, матеріалами справи підтверджується правомірність твердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язань щодо заміни протермінованих талонів на дизельне паливо (Євро 5) на 800 л.

Враховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 42 816,00 грн, у зв`язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені за період з 15.06.2024 по 18.11.2024 у розмірі 6 722,11 грн та штрафу за прострочення понад 30 днів, що за розрахунком позивача складає 2 997,12 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно статей 546, 549 ЦК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно із статтею 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

При порушенні строків поставки товару постачальник сплачує замовнику неустойку у вигляді пені, у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого вчасно товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (7.3. Договору).

Позивач заявив до стягнення з відповідача пеню та штраф, посилаючись на п. 7.3. Договору, та вказав, що вартість товару, з якого допущено прострочення складає 42 816,00 грн, дата виникнення прострочки - 15.06.2024 (06.06.2024 + 7 робочих днів).

Виходячи з цього, за розрахунком позивача, сума пені за період з 15.06.2024 по 18.11.2024 складає 6 722,11 грн (42 816,00 грн х 0,1% х 157 днів) та сума штрафу за прострочення понад 30 днів складає 2 997,12 грн (42 816,00 грн х 7%).

Суд враховує, що згідно п. 5.5. Договору постачальник забезпечує безкоштовний обмін (протягом 7 робочих днів) талонів старого зразку на талони нового зразку (на картки рівнозначного номіналу).

Позивач визначає дату виникнення прострочення - 15.06.2024, вказуючи, що термін дії не використаних талонів по накладній № Рн-231206/004 від 06.12.2023 закінчився 06.12.2024.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах невиконання відповідачем як постачальником умов договору щодо продовження терміну дії талонів унеможливлює для позивача фактичне отримання такого товару у повному обсязі та, як наслідок, порушує майнові права та інтереси позивача. Тобто, порушене право позивача полягає у порушенні його права власності на майно (товар) через позбавлення можливості у повному обсязі реалізувати право на отримання свого уже оплаченого товару за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 908/507/22.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору чи виданого на його підставі талону.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19.

Відповідно до умов п. 5.5. Договору термін дії паливних талонів повинен бути 1 рік з правом пролонгації. У разі необхідності обміну талонів старого зразку на талони нового зразку, учасник забезпечує протягом семи робочих днів безкоштовний обмін карток рівнозначного номіналу.

Вищевикладений пункт Договору свідчить про обов`язок постачальника безкоштовного обміну карток рівнозначного номіналу (обмін талонів старого зразку на талони нового зразку) за необхідності, тобто логічним є висновок, що саме замовник повинен звернутися до постачальника.

Враховуючи зазначене, посилання позивача на дату терміну дії талонів - до 05.06.2024 не може бути покладено в обґрунтування визначення дати початку прострочення поставки товару та відповідно визначення початку нарахування пені.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із закінченням терміну дії талонів на дизельне пальне позивач звертався до відповідача з листами про їх заміну (вих. №01-145/192 від 06.06.2024, вих № 01-239/310 від 26.09.2024) та з претензією щодо надання безстрокових талонів на дизельне паливо (Євро 5) у кількості 800 л в обмін на строкові із закінченим терміном дії, або повернення суми попередньої оплати в частині невиконаних зобов`язань на суму 42 816,00 грн (вих. №01-173/230 від 12.07.2024). Направлення претензії підтверджується фіскальним чеком від 17.07.2024 (а.с. 12 зворотна сторона).

При цьому матеріали справи не містять доказів направлення позивачем на електронну пошту та через месенджер відповідачеві листа від 06.06.2024, з вимогою обміняти прострочені талони (а. с. 10).

Як зазначено вище, 12.07.2024 відповідачу була направлена претензія (а.с. 10 зворот - 12) щодо заміни талонів на дизельне паливо на безстрокові або повернення оплати за не поставлений товар. В якості доказу направлення позивачем надано фіскальний чек від 17.07.2024 (а. с. 12 зворотна строна).

Відтак належним доказом, що підтверджує звернення позивача до відповідача про повернення сплачених коштів є претензія.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Нормативів та нормативних строків пересилання поштової кореспонденції, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 з подальшими змінами, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день (п. 2 розділу ІІ Нормативів та нормативних строків пересилання поштової кореспонденції).

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем претензії, однак з фіскального чеку (а.с. 12 зворотна сторона) вбачається, що рекомендоване поштове відправлення було здійснено на адресу відповідача (м. Київ) з міста Запоріжжя 17.07.2024.

Зважаючи на Нормативи та нормативні строки пересилання поштової кореспонденції, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, суд прийшов до висновку, що дану претензію відповідач отримав 22.07.2024.

Відзив на позовну заяву відповідача не містить вказівки на незгоду з обставиною отримання ним претензії про повернення суми попередньої оплати в частині невиконання Договору, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Матеріали справи не містять доказів обміну талонів протягом 7 робочих днів з дня отримання вищезазначеної претензії.

Отже датою початку порушення відповідачем строку поставки товару слід вважати - 01.08.2024.

Суд зауважує, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання.

Відтак, з огляду на встановлення судом дати початку порушення відповідачем строку поставки товару, суд здійснивши перерахунок пені, вважає що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 5 009,47 грн пені. В іншій частині вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 7% штрафу, суд встановив його правильність та обґрунтованість та задовольняє вимоги в цій частині.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 552,50 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 669,06 грн, суд зазначає наступне.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення 3 % річних суд звертає увагу на наступне.

Перевірка правильності розрахунку 3 % річних здійснена за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон".

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивач допустив аналогічні помилки при визначені початку прострочення заборгованості, що і в розрахунках пені.

За розрахунком суду є правомірними та підлягають задоволенню вимоги про стягнення 410,61 грн 3% річних та 2 535,54 грн інфляційних втрат. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд відмовляє.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 42 816,00 грн основного боргу, 5 009,47 грн пені, 2 997,12 грн штрафу, 410,61 грн 3% річних та 2 535,54 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині вимог у позові слід відмовити.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки розмір судового збору за подання цього позову не перевищує 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд вважає за можливе відшкодувати витрати позивача за рахунок відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (шлях Київ-Харків, корпус 134 км., с. Малютинці, Пирятинський район, Полтавська область, 37043, ) на користь Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області (пр-т Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69107, ) 42 816,00 грн - основного боргу, 5 009,47 грн - пені, 2 997,12 грн - штрафу, 410,61 грн - 3% річних, 2 535,54 грн - інфляційних втрат та 2 422,40 грн - витрат на оплату судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.09.2025, з урахуванням строку перебування судді у відпустці.

Суддя Погрібна С.В.