РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025Справа № 910/11450/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Батій О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Київської міської ради

до Малого приватного підприємства «Гетьман»

про стягнення 3 925 746,82 грн

за участю представників:

від позивача: Пилипчук І.І.

від відповідача: Бачинська А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулася Київська міська рада (далі Київрада, позивач) до Малого приватного підприємства «Гетьман» (далі МПП «Гетьман», відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 3 925 746,82 грн за користування земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Київрада зазначила, що відповідач є власником нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці площею 0,2955 га з кадастровим номером :75:227:0010, що знаходиться по вул. Верховинна, 77/13 у Святошинському районі міста Києва, яку він використовує без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (Київської міської ради). Відповідач не сплатив кошти за користування у позадоговірному порядку землею за період з 16.04.2020 по 03.09.2024, а тому зобов`язаний повернути безпідставно збережені кошти в сумі 3 925 746,82 грн власнику земельної ділянки на підставі ст. 83, 93, 120, 124 Земельного кодексу України, ст. 1212 ЦК України.

У позові Київрада просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою в сумі 3 925 746,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав, вказав, що позивач неправомірно здійснив розрахунок плати за землю, виходячи з усієї площі земельної ділянки, в той час, як МПП «Гетьман» використовує меншу частину площі земельної ділянки, що знаходиться під забудовою та по периметру належних йому нежитлових будівель. Відповідач також зазначив, що позивач не надав відомостей щодо нормативно-грошової оцінки землі за 2020-2023 роки, не врахував відповідні коефіцієнти індексації, не застосував пільгу за період з 01.03.2022 по 31.12.2022, яка стосувалася земельних ділянок у зоні бойових дій, а також не врахував сплати відповідачем земельного податку за час фактичного користування земельною ділянкою та безпідставно застосував ставку 5% від нормативно-грошової оцінки як до об`єктів туристичної інфраструктури чи закладів громадського харчування, а тому розрахунок позивача є безпідставним.

Указаний відзив був поданий з порушенням визначеного законом строку, у зв`язку з чим відповідач подав клопотання про поновлення процесуального строку, в якому просив визнати причину пропуску цього строку поважною та поновити йому строк на подання відзиву на позов. У обґрунтування свого клопотання відповідач послався на те, що на момент подачі позову він не мав зареєстрованого електронного кабінету, у зв`язку з чим копію ухвали про відкриття провадження отримав поштою пізніше, після чого підготував відзив на позовну заяву.

Згідно з положеннями ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Розглянувши наведені МПП «Гетьман» обґрунтування, суд вважав поважними причини пропуску відповідачем процесуального строку, а тому ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 28.11.2024, задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву та прийняв його до розгляду.

У відповіді на відзив Київська міська рада зазначила, що МПП «Гетьман» замовило розроблення землевпорядної документації та йому було розроблено проект землеустрою, визначено площу земельної ділянки 0,2955 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, тому на підставі цих документів позивач визначив розмір безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою із застосуванням відсоткової ставки та виходячи із цільового призначення, яке визначив сам відповідач. Також позивач зауважив, що його розрахунок є обґрунтованим, адже до позовної заяви він долучив листи Держгеокадастру про індексацію нормативно-грошової оцінки земель за 2020-2023; звільнення від сплати за земельні ділянки, що розташовані на територіях бойових дій, на підставі Перехідних положень Податкового кодексу в даному випадку не застосовується, оскільки між позивачем та відповідачем договір оренди не укладений; обставини співмірності площі земельної ділянки із площею нерухомого майна або встановлення винної сторони щодо неукладення договору оренди земельної ділянки у спірних правовідносинах значення не мають.

Зі свого боку МПП «Гетьман» в запереченні до відповіді на відзив вказало, що Київрада тривалий час безпідставно відмовляє відповідачу у належному оформленні права користування земельною ділянкою, оскільки позивач оскаржує законність реєстрації права власності відповідача на нежитлові будівлі, що перебувають у власності МПП «Гетьман» на вказаній земельній ділянці, позивач не надав доказів на обґрунтування заявленого ним розміру безпідставно набутих коштів, при цьому доводи позивача про застосування 5% ставки є неправомірними, адже відповідач не має у власності об`єктів туристичної інфраструктури чи закладів громадського харчування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання від 14.01.2025, підготовче провадження було закрите, справу призначено до розгляду по суті.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи з метою визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Верховинна, 77/13 у Святошинському районі міста Києва з кадастровим номером :75:227:0010, у 2020, 2021, 2022, 2023 роках, та з метою визначення розміру вказаної земельної ділянки, яка використовується МПП «Гетьман» для обслуговування належних йому об`єктів нерухомого майна.

Розглянувши вказане клопотання та заслухавши думку представників сторін, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.04.2025, вирішив у його задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємосуперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

У даному випадку суд виходив з того, що для з`ясування обставин, що мають значення для правильного розгляду справи, відсутня необхідність у спеціальних знаннях для визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в 2020-2023 рр. та розміру площі, що використовується МПП «Гетьман», водночас суд врахував, що визначення вартості орендної плати, яку заявляє до стягнення позивач, можливо встановити на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 за клопотанням відповідача провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/4454/25 щодо законності реєстрації права власності відповідача на нежитлові будівлі, що перебувають у власності МПП «Гетьман».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 вищевказана ухвала Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 скасована, справу передано до подальшого розгляду Господарському суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 розгляд даної справи продовжено.

Під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні та дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно МПП «Гетьман» з 17.01.2019 є власником нежитлової будівлі (складського приміщення), загальною площею 53,60 кв.м.. та нежитлової будівлі, загальною площею 184,1 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Верховинна, 77/13, у Святошинському районі міста Києва.

Вищевказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2955 га, кадастровий номер :75:227:0010, за адресою: м. вул. Верховинна, 77/13, у Святошинському районі міста Києва.

Таким чином нежитлові будівлі: (складське приміщення) загальною площею 53,60 кв.м. та нежитлова будівля загальною площею 184,1 кв.м,, що належать МПП «Гетьман», знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:227:0010 була зареєстрована 16.04.2020 на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виготовленого ФОП Сингаївською О.М. від 20.07.2018.

Відповідно до вказаного витягу зазначена земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, нормативна грошова оцінка становить 21 193 227,81 грн.

Отже земельна ділянка з кадастровим номером :75:227:0010 є сформованою та є об`єктом цивільних прав.

Водночас судом встановлено, що речові права на вказану земельну ділянку за відповідачем не зареєстровані.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення МПП «Гетьман» права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :75:227:0010 шляхом укладення відповідного договору оренди, починаючи з 16.04.2020 (дата формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав), що свідчить про фактичне користування відповідачем вказаною земельною ділянкою без належного оформлення.

Поряд з цим відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи, що в даному випадку земельна ділянка площею 0,2955 га (кадастровий номер :75:227:0010) за адресою: м. вул. Верховинна, 77/13, у Святошинському районі міста Києва, як об`єкт цивільних прав, була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 16.04.2020, то стягненню з МПП «Гетьман» підлягають кошти саме у вигляді недоотриманої орендної плати, починаючи з 16.04.2020.

При цьому судом враховано доводи відповідача щодо вжиття ним усіх необхідних заходів для укладення договору оренди, проте, суд зазначає, що при розгляді даної категорії справ причини, з яких відповідач не оформив право користування земельною ділянкою, у тому числі, якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, не мають значення. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 21.03.2023 по справі №922/2095/21.

У таких справах позивач має довести лише існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, та обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів) (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року в справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 року в справі № 917/1739/17).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у місті Києві щодо надання інформації по платі за землю МПП «Гетьман» у відповідача станом на 26.08.2024 існує заборгованість зі сплати земельного податку за 2020-2024 роки, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями.

За змістом ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером :75:227:0010 та витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативно грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки становить 21 193 227,81 грн станом на 21.08.2024.

Згідно з листами Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про індексацію нормативної грошової оцінки земель № 6-28-0.222-275/2-22 від 11.01.2022, № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024, № 6-28-0-222-323/2-23 від 12.01.2023 та відповідно до інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, розміщеної у відкритому доступі на офіційному сайті (https://land.gov.ua/), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2020 рік становить 1,0, отже, розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :75:227:0010 склав 15 940 570,67 грн; за 2021 рік коефіцієнт індексації становив 1,1 отже, розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки склав 15 940 570, 67 грн; за 2022 рік коефіцієнт індексації становив 1,15, отже, розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки склав 17 534 627,73 грн; за 2023 рік коефіцієнт індексації становив 1,051, отже, розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки склав 20 164 821,89 грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що розміри грошової оцінки земельної ділянки за 2020-2024 роки взяті до розрахунку позивачем обґрунтовано.

Щодо доводів МПП «Гетьман» про неможливість застосування проведеної у поточному році нормативної грошової оцінки на попередній рік, то суд зазначає, що відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 922/3711/19, від 09.12.2021 у справі № 922/4264/20.

Далі, за розрахунком позивача сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 16.04.2020 по 03.09.2024 визначалася за ставкою річної орендної плати у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, проти чого заперечував відповідач, оскільки він використовував земельну ділянку не за вказаним позивачем цільовим призначенням.

Відповідно до п. 284.1 ст. 282 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право, на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства (289 Податкового кодексу України).

Так, додатками 11 до рішень Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2020 рік» від 12.12.2019 № 456/8029, «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24, «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 2828/2869, «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572 встановлений мінімальний розмір орендної плати за земельну ділянку комунальної власності територіальної громади міста Києва до земель з видом цільового призначення - 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та громадського харчування становить 5% від нормативної грошової оцінки.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу необґрунтованого розрахунку суми стягнення за кодом виду цільового призначення, визначеного позивачем, та зазначає, що з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:227:0010 належить до категорії земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Саме таке цільове призначення було враховане уповноваженим органом Держеокадастру при визначенні розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки згідно з витягами технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Такий код виду цільового призначення відображено і в проекті землеустрою, розробленого відповідачу.

З приводу посилань відповідача на абзац 1 підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, за яким, на його думку, МПП «Гетьман» звільняється від здійснення плати за землю у період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, суд зазначає таке.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Проте в даному випадку до спірних правовідносин положення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не можуть бути застосовані, оскільки предметом цього позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України в розмірі орендної плати.

При цьому плата за землю, як вже зазначалося вище, є загальнодержавним податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється із власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З урахуванням наведених приписів Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, положення п. 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Також судом встановлено, що за даними Головного управління ДПС у місті Києві відповідач подавав податкові декларації по сплаті за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) стосовно спірної земельної ділянки, згідно з якими він сплатив орендну плату за землю за 2020-2024 роки в наступних розмірах (додаток № 1 до листа): станом на 01.01.2021 11 328, 00 грн, станом на 01.01.2022 7 900,00 грн, станом на 01.01.2023 6 000,00 грн, станом 01.01.2024 5 200,00 грн, станом на 26.08.2024 7 148,00 грн, а разом 37 576,00 грн.

Зазначені платежі на суму 37 576,00 грн орендної плати були враховані позивачем при визначенні розміру заявленої до стягнення суми, відтак, заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

Стосовно доводів МПП «Гетьман» щодо фактично використаної площі земельної ділянки суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. При цьому суд встановив, що земельна ділянка, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, належні МПП «Гетьман» та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у виді орендної плати, сформована з 16.04.2020 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.

Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру у суду не виникло.

Твердження відповідача про користування меншою площею земельної ділянки, а саме лише тією, на якій розташована нежитлові будівлі, суд вважає недоречними, оскільки, по-перше, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, по-друге, відповідач не надав доказів на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Отже розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, позивачем доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами. Аналогічна позиція наведена у постанові Верхового Суду від 10 жовтня 2022 року у справі №922/1336/21.

На підставі викладеного, оскільки позивачем доведено наявність у нього права на отримання від відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне використання вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди у період з 16.04.2020 по 03.09.2024 в сумі 3 925 746,82 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Київської міської ради.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, за змістом глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки МПП «Гетьман», як фактичний користувач земельної ділянки, у період з 16.04.2020 по 03.09.2024 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування землею, то у відповідача виник обов`язок повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі 629/4628/16-ц, постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.

За таких обставин суд вважає, що з МПП «Гетьман» підлягають стягненню безпідставно збережені кошти орендної плати в сумі 3 925 746,82 грн на користь Київської міської ради.

Стосовно усіх інших доводів учасників справи, надаючи їм оцінку, суд враховує висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», відповідно до яких п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даному випадку, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що при ухваленні даного рішення ним повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та надано оцінку всім аргументам і поданим учасниками справи доказам.

Отже позов Київської міської ради є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 47 108,96 грн та апеляційної скарги в сумі 3 028,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Київської міської ради до Малого приватного підприємства «Гетьман» про стягнення 3 925 746,82 грн задовольнити.

Стягнути з Малого приватного підприємства «Гетьман» (08290, Київська обл., Бучанський р-н, смт Гостомель(з), вул. Кулішова, буд. 18-Б, ідентифікаційний код 21635903) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик 36, ідентифікаційний код 22883141) безпідставно збережені кошти в сумі 3 925 746 (три мільйони дев`ятсот двадцять п`ять тисяч сімсот сорок шість) грн. 82 коп., судовий збір за подання позову в сумі 47 108 (сорок сім тисяч сто вісім) грн. 96 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Скорочене рішення оголошено в судовому засіданні 04 вересня 2025 року.

Повний текст рішення складений 12 вересня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головіна К. І.