ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" вересня 2025 р. Справа № 911/2875/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до: 1) приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича;

2) Державного підприємства «СЕТАМ»;

3) ОСОБА_3

про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позивачі) звернулися до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 04.09.2025 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, Державного підприємства «СЕТАМ» (далі ДП «СЕТАМ») і ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), у якій просять суд:

- визнати недійсними результати прилюдних торгів, оформлені протоколом проведення електронних торгів № 644238 від 12.08.2025, з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме 1/2 будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-861 від 26.05.2009 та 1/2 будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним акт від 28.08.2025 про реалізацію предмета іпотеки, складений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І.

Також, з метою забезпечення позову, позивачі просять суд накласти арешт на спірне нерухоме майно, а саме будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилаються на такі обставини.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 06.02.2024 задовольнив позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Суд стягнув борг за договорами позики в загальній сумі 99000,00 доларів США та судові витрати.

09.04.2024 Бориспільський міськрайонний суд Київської області видав виконавчі листи на виконання вказаного рішення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. відкрито виконавче провадження № 74757697 з виконання виконавчого листа № 359/7930/23, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

За твердженнями позивачів, матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що приватний виконавець вчиняв дії, спрямовані на виявлення майна боржника (як-то направлення запитів до реєстраційних органів), внаслідок яких, в тому числі, було встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , про що приватний виконавець склав акт опису і арешту майна, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець направив на адресу ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію вказаного вище нерухомого майна. ДП «СЕТАМ» провело прилюдні торги, переможцем яких визначено ОСОБА_3 , про що складено протокол проведення електронних торгів № 644238.

Вважаючи, що зазначені торги проведені з істотним порушенням чинного законодавства, позивачі звернулись із цим позовом до господарського суду.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд установив наявність підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України.

Частина перша цієї статті визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6); справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) юридичних осіб та їх органів, посадових та службових осіб, а також фізичних осіб-підприємців у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 10).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суд зазначає, що під час визначення юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, суб`єктний склад сторін, однією з яких у спорі є здебільшого фізична особа; по-друге, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства).

Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників справи та характер спірних правовідносин. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 688/2940/16-ц.

Відповідно до викладених у позові обставин, спір виник з приводу нерухомого майна, право власності на яке, на переконання позивачів, у ході виконавчого провадження неправомірно набула фізична особа ОСОБА_3 (відповідач 3), з огляду на що позивачі просять, зокрема, визнати недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації спірного майна. Метою звернення з цим позовом, за твердженнями позивачів, є забезпечення їх прав та інтересів в ході примусової реалізації належного їм на праві власності нерухомого майна, запобігання незаконному позбавленню їх права власності, проведення прилюдних торгів з повним дотриманням передбаченої законом процедури.

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (позивач 1, РНОКПП НОМЕР_1 ) має статус суб`єкта господарювання (фізична особа-підприємець). Водночас, ОСОБА_2 (позивач 2) і ОСОБА_3 (відповідач 3) є фізичними особами, які не є підприємцями.

Отже, враховуючи предмет спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін, беручи до уваги положення частини першої статті 20 ГПК України, суд дійшов висновку, що цей спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2024 у справі № 904/5436/23 у подібних правовідносинах.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною шостою статті 175 ГПК України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене та на виконання положень частини шостої статті 175 ГПК України, суд роз`яснює позивачам, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства.

Що стосується заяви про забезпечення позову, яка викладена у прохальній частині позовної заяви, судом враховано, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 175 ГПК України до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, заява позивачів про забезпечення позову судом по суті не розглядається та підлягає поверненню разом з іншими позовними матеріалами.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 175, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, Державного підприємства «СЕТАМ» і ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін