ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2025 р. Справа № 911/591/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.09.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96

на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025

про залишення позовної заяви без руху

та

на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025

про залишення позовної заяви без розгляду

у справі № 911/591/25 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96

до 1. Публічного акціонерного товариства Газпром

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Газпром Капітал

3. Міжнародної компанії товариства з обмеженою відповідальністю Газпром Інтернешнл Лімітед

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації

про стягнення 46 680 616,74 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду документів, які підтверджують сплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі 1 059 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Рік-96" вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 06.06.2025 щодо надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 059 800,00 грн. не виконано, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалами Господарського суду Київської області від 06.06.2025 та від 26.06.2025 у справі № 911/591/25, 02.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Рік-96 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 про залишення позовної заяви без руху та ухвалу від 26.06.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 911/591/25, справу № 911/591/25 направити до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (пункт 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір") та порушено норми процесуального права (п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України). Скаржник зазначає, що визначені позивачем співвідповідачі є пов`язаними з російською федерацією особи в контексті доктрини Аlter Еgo, тобто є частиною особи - заподіювача шкоди; наразі у такій категорії справ сформована стала судова практика щодо звільнення позивача від сплати судового збору на підставі вказаної норми, яка судом не була врахована. Також зазначив, що господарський суд та не врахував доводів щодо необхідності звільнення позивача від сплати судового збору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 по справі № 911/591/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/591/25.

30.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/591/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/591/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025 та призначено розгляд справи на 11.09.2025.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25 без змін, апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 закрити, з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Щодо вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рік-96» в частині скасування ухвали Господарського суду Київської області від 26.06.2025 про залишення позовної заяви без розгляду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Рік-96 (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Газпром (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю Газпром Капітал (відповідач-2), Міжнародної компанії товариство з обмеженою відповідальністю Газпром Інтернешнл Лімітед (відповідач-3) про стягнення солідарно 46 680 616,74 грн., що еквівалентно 1 276 521,84 доларів США (станом на дату ухвалення рішення від 07.06.2023 у справі № 911/2396/22) за шкоду, заподіяну майну, відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі № 911/2396/22 з російської федерації, та Публічного акціонерного товариства Газпром, Товариства з обмеженою відповідальністю Газпром Капітал, Міжнародної компанії товариства з обмеженою відповідальністю Газпром Інтернешнл Лімітед.

Відповідно до ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду документів, які підтверджують сплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі 1 059 800,00 грн.

Так, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2025 та залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки за цією нормою від сплати судового збору звільняються лише позивачі за позовом до держави - агресора і ця норма Закону містить пряме вказання до застосовування і не має розповсюдження до справ за позовами до господарюючих суб`єктів (пов`язаних чи не пов`язаних з державою-агресором, як і таких що замінюють або доповнюють останню), проте позивач, у якості відповідачів, визначає господарюючих суб`єктів, а не саму державу - агресора, що не свідчить про наявність підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки приписи вказаної норми такої умови не передбачають.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 доставлено до електронного кабінету (електронної пошти) ТОВ «Рік-96» 06.06.2025 о 14:24.

Таким чином, строк для усунення недоліків позовної заяви до 11.06.2025.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Рік-96" вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 06.06.2025 щодо надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 059 800,00 грн. не виконано, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 без розгляду на підставі п. 1, 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, предметом позову у даній справі є солідарне стягнення з російської федерації та Публічного акціонерного товариства «Газпром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Капітал», Міжнародної компанії товариства з обмеженою відповідальністю «Газпром Інтернешнл Лімітед» 46 680 616,74 грн., що еквівалентно 1 276 521,84 доларів США (станом на дату ухвалення рішення від 07.06.2023 у справі № 911/2396/22) за шкоду, заподіяну майну, відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі № 911/2396/22.

Отже, позивачем заявлено позов не тільки до російської федерації, але і до 3 (трьох) юридичних осіб - Публічного акціонерного товариства "Газпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Капітал", Міжнародної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Інтернешнл Лімітед".

Як встановлено судом першої інстанції, звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальності «Рік-96» мало сплатити судовий збір у розмірі 1 059 800,00 грн., проте доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі до позовної заяви не додано, натомість позивач зазначав про необхідність застосування у даному випадку пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» установлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором" від 27.01.2015 беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнає російську федерацію державою-агресором.

Отже, вказаною постановою визначено агресором саме російську федерацію, а не будь-яких інших суб`єктів, пов`язаних з нею.

Відтак, суб`єктивне сприйняття позивачем Публічного акціонерного товариства "Газпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Капітал", Міжнародної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Інтернешнл Лімітед", як alter ego російської федерації не свідчить, що пункт 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" розповсюджується на позивачів, які заявляють позовні вимоги не тільки до російської федерації, а і до окремих юридичних осіб.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач звертається до відповідачів про солідарне стягнення шкоди, а не про її стягнення з російської федерації в особі Публічного акціонерного товариства "Газпром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Капітал", Міжнародної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпром Інтернешнл Лімітед".

Суд першої інстанції при постановлені ухвали про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2025 дійшов висновку про відсутність підстав для застосування у даному випадку пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки за цією нормою від сплати судового збору звільняються лише позивачі за позовом до держави-агресора і ця норма Закону містить пряме вказання до застосовування і не має розповсюдження до справ за позовами до господарюючих суб`єктів (пов`язаних чи не пов`язаних з державою-агресором, як і таких що замінюють або доповнюють останню), проте позивач у якості відповідачів визначає господарюючих суб`єктів, а не саму державу - агресора, що не свідчить про наявність підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, оскільки приписи вказаної норми таких умов не передбачають.

Колегія суддів звертає увагу на те, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення суду від 28.10.1998 у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01).

Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на відсутність умов, визначених пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Рік-96» від сплати судового збору у розмірі 1 059 800,00 грн.

Тому за відсутності доказів сплати судового збору у розмірі 1 059 800,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовано залишив подану позивачем позову заяву без руху.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 905/1640/24 та від 21.08.2025 у справі № 910/3076/25.

З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рік-96» не усунуло недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Господарського суду Київської області від 06.06.2025 щодо надання доказів сплати судового збору у розмірі 1 059 800,00 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Додатково колегія суддів зауважує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Рік-96» вже реалізовано право на звернення до суду з позовом про стягнення збитків в розмірі 46 680 616,74 грн., де відповідачем виступала держава-агресор російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації і щодо такого позову на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі ухвалено рішення від 07.06.2023 у справі № 911/2396/22, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскаржуване судове рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Щодо вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рік-96» в частині скасування ухвали Господарського суду Київської області від 06.06.2025 про залишення позовної заяви без руху колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники справи, яка є предметом судового розгляду та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

В частині 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Зі змісту статті 255 Господарського процесуального кодексу України слідує, що у переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду відсутня ухвала про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим така ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху відсутня у переліку, наведеному у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, то вона не може бути оскаржена окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Поряд з тим, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 про залишення позовної заяви без руху.

Підстави для закриття апеляційного провадження наведені у статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, хоча стаття 264 Господарського процесуального кодексу України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, в даному випадку процесуально вірними слід вважати дії суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, і в разі апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом", в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

В чинному Господарському процесуальному кодексі України відсутні роз`яснення щодо дій суду апеляційної інстанції у разі прийняття апеляційним господарським судом до провадження скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

В свою чергу, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги практику суду касаційної інстанції щодо закриття провадження у випадку відкриття касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. Зокрема, ухвалу Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, прийнятою об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 910/9883/17, постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/701/17, від 05.02.2019 у справі № 910/702/17, від 31.01.2019 у справі № 922/1336/17, від 18.01.2019 у справі № 907/742/16. Також, ухвала суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з оскарженням судового рішення, що не підлягає оскарженню, була залишена у силі постановою Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 909/477/18.

З огляду на те, що апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 про залишення позовної заяви без руху, яка не підлягає оскарженню в порядку апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, як помилково відкрите.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025 залишити без змін, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 - закрити.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/591/25 залишити без змін.

3. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рік-96 на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.06.2025 у справі № 911/591/25 закрити.

4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

5. Матеріали справи № 911/591/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко