ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025м. ДніпроСправа № 904/6651/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Борового Станіслава Тарасовича, м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 255 941,51 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Борового Станіслава Тарасовича про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 255 941,51 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" № 30/11 від 30.11.2023 залишено без руху. Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" в строк до 26.01.2024 включно усунути недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/6651/23 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Фізичною особою підприємцем Боровим Станіславом Тарасовичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) адреса: АДРЕСА_1 , як покупцем (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" (продавець, постачальник, позивач), укладено усний договір поставки.

Позивач наголосив на тому, що ним було поставлено відповідачу товар, а відповідачем, у свою чергу, був отриманий цей товар відповідно до накладних. Крім того, позивач зазначив про те, що відповідач частково здійснив оплату поставленого позивачем товару, а несплаченою сумою залишається заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 255941,51 грн.

Як відзначає позивач, ним здійснювались заходи досудового врегулювання спору шляхом надсилання вимоги від 30.11.2023 про сплату заборгованості, але станом на дату подання позову відповіді на зазначену вимогу не отримано, заборгованість не сплачено.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 255 941,51 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, обставини щодо укладення усного договору, виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наявність/відсутність порушення строку договірних зобов`язань.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Фізичною особою підприємцем Боровим Станіславом Тарасовичем, як покупцем (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" (продавець, постачальник, позивач), укладено усний договір поставки.

На виконання цього договору позивач поставив відповідачу товар (електричне обладнання), що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних:

- № 4891 від 03.05.2023 на загальну суму 97 981,38 грн.;

- № 5115 від 10.05.2023 на загальну суму 80 783,93 грн.;

- № 5812 від 29.05.2023 на загальну суму 107 631,65 грн.;

- № 5811 від 29.05.2023 на загальну суму 154 025,40 грн.;

- № 5940 від 31.05.2023 на загальну суму 93 583,66 грн.;

- № 5941 від 31.05.2023 на загальну суму 175 426,80 грн.;

- № 5944 від 31.05.2023 на загальну суму 400,43 грн.

Згадані вище видаткові накладні підписані сторонами.

З вище наведеного вбачається, що позивач поставив відповідачу товар (електричне обладнання) на загальну суму 709 833,25 грн.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучений акт звірки взаємних розрахунків за період 9 місяців 2023.

З наданого акту вбачається, що відповідачем здійснювалась часткова оплата поставленого позивачем товару на загальну суму 453891,74 грн

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 29.11.2023, у якій просив останнього погасити заборгованість у розмірі 255941,51 грн протягом трьох робочих днів з моментом отримання даної вимоги. Докази надіслання такої вимоги містяться у матеріалах справи.

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як встановив суд, за видатковими накладними № 4891 від 03.05.2023 року, № 5115 від 10.05.2023 року, № 5812 від 29.05.2023 року, № 5811 від 29.05.2023 року, № 5940 від 31.05.2023 року, № 5941 від 31.05.2023 року, № 5944 від 31.05.2023 року позивач поставив відповідачу товар на суму що разом становить 709833,25 грн (вказані видаткові накладні підписані представником позивача та відповідачем).

Суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

Таким чином, позивач шляхом поставки товару, а відповідач шляхом його прийняття створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки, встановленим статтею 712 Цивільного кодексу України, зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов`язок його оплатити.

Відповідно до норм ст. ст. 202, 205 Цивільного кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Згідно з приписами ч. ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зазначає, що нормою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, між іншим, можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 453891,74 грн, а відтак суд відзначає про те, що часткова оплата відповідачем поставленого йому товару свідчить про визнання ним основного боргу за договором та безспірність вимог позивача в частині основного боргу.

Беручи до уваги наявну у відповідача заборгованість у сумі 255 941,51 грн., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, загальна заборгованість відповідача з оплати товару на користь позивача становить 255 941,51 грн.

Таким чином, господарський суд, керуючись принципом вірогідності доказування, приходить до висновку, що поставка товару у період з 03.05.2023 по 31.05.2023 відповідачу підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, а також відповідачем не надано будь-яких заперечень стосовно встановлених обставин, з огляду на що суд вважає, що відповідач зобов`язаний погасити наявну перед позивачем заборгованість щодо поставленого товару.

Зважаючи на усе вище наведене, у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 255 941,51грн, яка підлягає стягненню у примусовому порядку, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 255 941,51 грн станом на дату розгляд справи у суді відповідачем суду не надано, а відтак заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" підлягають до задоволення у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться копіями видаткових накладних (том 1, а.с. 9-15), актом звірки (том 1, а.с. 16), копією вимоги від 29.11.2023 з доказами її направлення (том1, а.с. 17-21).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 14500,00 грн.

У якості доказів надання адвокатом Кацинським Олександром Володимировичем Товариству з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" правової допомоги під час розгляду справи № 904/6651/23 позивачем долучено до суду: договір про надання правової допомоги від 01.12.2021 № 3, акт приймання - передачі наданих послуг від 29.11.2023, платіжну інструкцію №952085 від 30.11.2023, ордер серія АА № 1378044 від 29.11.2023.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268) (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг від 29.11.2023, адвокатом були надані позивачу юридичні послуги на загальну суми 14500,00 грн., які складаються з:

- усної консультації з вивченням документів та правовий аналіз документації - 3 500 грн.;

- вивчення останніх рішень/ судової практики з аналогічних спорів - 3000 грн.;

- складання вимоги - 3500 грн.;

- складання позовної заяви - 4500 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суду надано право з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

У даному випадку, розмір витрат на правову допомогу адвоката 14500,00 грн. явно непропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову та кількості поданих доказів.

В ухвалі про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що ця справа є малозначною, оскільки, зокрема, позовні вимоги не вимагають здійснення жодних складних розрахунків. Результат вирішення даної справи не впливає на репутацію сторін та не викликав публічного інтересу.

За таких обставин, клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката слід задовольнити частково. А саме покласти на відповідача витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні клопотання позивача у частині покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн. слід відмовити.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Борового Станіслава Тарасовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" (місцезнаходження: 01023, м. Київ, вул. Мечникова 8, кв. 22; ідентифікаційний код: 30782951) суми основної заборгованості у розмірі 255941,51 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3839,12 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 05.09.2025.

Суддя М.О. Ніколенко