РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2025Справа № 910/6283/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» (пр.Бандери Степана, буд.22, м.Київ, 04073; ідентифікаційний код 36086124)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК Промінвест» (вул.Шаповала Генерала, буд.2а, оф.211, м.Київ, 03035; ідентифікаційний код 39523286)

про стягнення 979 174,66 грн

За участі представників:

позивача: Осадчий А.М.;

відповідача: Калачик В.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК Промінвест» про стягнення 979 174,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимоги до відповідача як до власника транспортного засобу та роботодавця особи, чиїм працівником під час виконання своїх трудових обов`язків завдано шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.06.2025, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи та, серед іншого, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії: документів, що підтверджують наявність трудових відносин з водієм ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (трудовий договір чи інший правочин, штатний розпис тощо); документів, що підтверджують передачу в оренду чи користування третім особам автомобіля «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , які відповідно до закону можуть вважатися законними користувачами цього транспортного засобу станом на 09.09.2023; встановлено строк подання витребуваних доказів протягом 5 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

10.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на недоведеність розміру шкоди, яка на його думку має встановлюватися за результатом проведення експертизи.

10.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, а 12.06.2025 доповнення до відповіді на відзив, у яких позивач вказав на хибність доводів відповідача щодо необхідності проведення експертизи та зауважив, що допустимими доказами на підтвердження розміру матеріального збитку є саме рахунки станцій технічного обслуговування, що наявні в матеріалах справи, а експертизу доцільно проводити лише за відсутності підтверджуючих документів щодо проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.

17.06.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначив, що характер пошкоджень, видимих на фотографіях ДТП, не відповідає ані обсягу заявлених відновлювальних робіт, ані кількості запасних частин, зазначених у наданих актах і рахунках СТО, у зв`язку з чим заявив клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди в результаті ДТП.

18.06.2025 від відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 заяву відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

19.06.2025 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач повідомив, що трудових відносин з ОСОБА_1 він не мав та не має, а автомобіль «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на день вчинення ДТП перебував в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО», на підтвердження чого надав відповідний договір та акт прийому-передачі.

19.06.2025 від відповідача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, відповідно до якого відповідач просить замінити його на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНКО», у володінні і користуванні якого перебував автомобіль «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент настання ДТП.

20.06.2025 від позивача надійшли клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача.

У підготовче засідання 23.06.2025 з`явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 23.06.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, оскільки клопотання стосувались витребування не доказів, а інформації, зобов`язано відповідача надати оригінали договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023 та акту прийому-передачі машин та обладнання від 20.04.2023, оголошено перерву до 26.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК Промінвест» застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу.

23.06.2025 від позивача надійшли клопотання про витребування доказів, відповідно до яких позивач просив суд витребувати:

1) у Пенсійного фонду України: довідки ОК-5 та ОК-7 відносно ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 01.01.2024;

2) у Головного управління ДПС у м. Києві:

- повідомлення про прийняття ТОВ «ТПК Промінвест» працівника ОСОБА_1 на роботу;

- повідомлення про прийняття ТОВ «Данко» працівника ОСОБА_1 на роботу;

- повідомлення про припинення ТОВ «ТПК Промінвест» трудових відносин з працівником ОСОБА_1 ;

- повідомлення про припинення ТОВ «Данко» трудових відносин з працівником ОСОБА_1 .

25.06.2025 від відповідача надійшли оригінали договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023 та акту прийому-передачі машин та обладнання від 20.04.2023, а також заперечення проти клопотань позивача про витребування доказів.

25.06.2025 від позивача повторно надійшло клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача.

У підготовче засідання 26.06.2025 з`явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 26.06.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки позивачем не зазначено, а судом не встановлено на які права чи обов`язки ОСОБА_1 та яким саме чином вплине рішення суду в цій справі, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, позаяк Верховний Суд послідовно обстоює позицію про те, що звіт про оцінку чи висновок експерта містять лише попереднє визначення розміру шкоди, а остаточна вартість відновлювального ремонту підтверджується рахунками чи актами станції технічного обслуговування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 було витребувано у Пенсійного фонду України відомості із Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, за період з 01.01.2023 до 01.01.2024, у формі довідок за формами ОК-5, ОК-7; витребувано у Головного управління ДПС у м.Києві: повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК Промінвест» (ідентифікаційний код 39523286) про прийняття працівника - ОСОБА_1 на роботу; повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» (ідентифікаційний код 32727466) про прийняття працівника - ОСОБА_1 на роботу. Крім того було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 31.07.2025.

09.07.2025 в електронній, а 15.07.2025 в паперовій формі від Головного управління ДПС у м. Києві надійшло повідомлення про відсутність витребуваних доказів.

15.07.2025 від Пенсійного фонду України надійшло повідомлення про відсутність витребуваних доказів.

У підготовче засідання 31.07.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

У підготовчому засіданні 31.07.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, оскільки право визначати сторін належить виключно позивачу, та оголошено перерву до 07.08.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2025 відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 07.08.2025.

01.08.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення про пов`язаність відповідача із Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко».

У підготовче засідання 07.08.2025 з`явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 07.08.2025 було прийнято додаткові пояснення позивача, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача доказів оплати за договором оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.09.2025.

У судове засідання 15.09.2025 з`явились представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, також, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

У судовому засіданні 15.09.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2023 о 11 год. 10 хв. в м.Києві по вул.Набережне шосе, 25 сталася ДТП за участі автомобіля «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Mercedes-Benz GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 757/41860/23-п ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль «Mercedes-Benz GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 777.23.2761932 від 15.06.2023.

11.09.2023 страхувальник позивача звернувся до позивача із повідомленням та заявою про на виплату страхового відшкодування.

Згідно з наявним у матеріалах справи рахунком-фактурою ремонтної організації (Філії «Автосалон Мерседес» Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровськ-Авто») № СЧDE від 22.09.2023, вартість ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , склала 1 130 639,39 грн.

В процесі ремонту було виявлено приховані дефекти, у зв`язку з чим ремонтною організацією виставлено рахунки-фактури № СЧDE від 23.10.2023 на суму 5 481,86 грн та № СЧDE від 13.11.2023 на суму 1 121,36 грн.

Відповідно до актів виконаних робіт № ЗHDE-39766 від 30.10.2023 на суму 1 129 199,00 грн, № ЗHDE-40095 від 06.11.2023 на суму 4 513,90 грн, № ЗHDE-40131 від 10.11.2023 на суму 1 440,40 грн та № ЗHDE-40482 від 30.11.2023 на суму 1 121,36 грн, відновлювальний ремонт автомобіля «Mercedes-Benz GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , було виконано і його загальна вартість склала 1 136 274,66 грн.

На підставі страхових актів № 3.23.03743-1 від 26.09.2023, № 3.23.03743-2 від 25.10.2023, № 3.23.03743-3 від 20.11.2023, відповідно до яких сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 1 130 639,39 грн, 5 481,86 грн, 1 121,36 грн відповідно, позивачем було здійснено виплату своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 1 130 639,39 грн, 5 481,86 грн, 1 121,36 грн, яке було перераховано на рахунок ремонтної організації, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями платіжних інструкцій № 68813242 від 02.10.2023, № 68813777 від 26.10.2023, № 68814451 від 20.11.2023.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП була застрахована у Акціонерного товариства «ББС Іншуранс», позивач звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування № 3.23.03743 - СК від 28.01.2024.

Листом № 430-11 від 27.02.2024 Акціонерне товариство «ББС Іншуранс» повідомило позивача про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 156 800,00 грн (з урахуванням ліміту відповідальності та розміру франшизи), яке фактично виплачено 28.03.2024 відповідно до платіжної інструкції № 269831.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/2356АЗ-28739-2023 від 12.12.2023 з 15.05.2019 власником транспортного засобу «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є відповідач.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що власник автомобіля є належною відповідальною особою за заподіяні збитки, що сталися внаслідок невідповідності технічного стану транспортного засобу (у даній справі ДТП сталася внаслідок того, що відірвалася задні ліві колеса осі вантажного автомобіля), який використовувався власником в господарській діяльності, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь 979 174,66 грн майнової шкоди.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на недоведеність розміру шкоди, а також на те, що трудових відносин з ОСОБА_1 він не мав та не має, а автомобіль «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на день вчинення ДТП перебував в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Данко» відповідно до умов договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023.

Так, 19.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК Промінвест» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко» (орендар) було укладено договір оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1, згідно з пунктом 1.1 якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування, а орендар приймає машини та обладнання, зокрема спеціалізований вантажний самоскид «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Актом приймання-передачі машин та обладнання від 20.04.2023 підтверджується передача орендодавцем та прийняття орендарем майна, визначеного у пункті 1.1 договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023, зокрема й спеціалізованого вантажного самоскиду «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Так, системний аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 Цивільного кодексу України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 Цивільного кодексу України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу зазначену у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 Цивільного кодексу України визначає особливим суб`єктом, відповідальним за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 397 Цивільного кодексу України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України).

Положення частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 908/807/18.

Аналіз наведених вище положень статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до спірних правовідносин не застосовується.

Тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц, що узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17).

Водночас, згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд відзначає, що вирішуючи цей спір про відшкодування збитків, які перевищують страхове відшкодування, до предмета доказування входить встановлення особи, яка та на якій правовій підставі була володільцем відповідного транспортного засобу станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також чи використовував винний водій вказаний транспортний засіб для власних потреб чи під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Mercedes-Benz GLE 350D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сталась з вини ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним пункту 2.3б Правил дорожнього руху.

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах ані з відповідачем, який є власником автомобіля «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ані з Товариством з обмеженою відповідальністю «Данко», яке володіло і користувалось вказаним автомобілем на підставі договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023.

Відповідно до частин 1, 2 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Особливості передачі в найм (оренду) транспортного засобу визначені у § 5 глави 58 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (частина 1 статті 799 Цивільного кодексу України).

За приписами частин 1, 2 статті 801 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач.

Частиною 1 статті 804 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Отже укладений договір найму транспортного засобу є належною правовою підставою переходу права володіння транспортним засобом, внаслідок чого наймач стає суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на проголошену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд відхиляє доводи позивача щодо фіктивності договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023.

У цьому контексті суд відзначає, що надані відповідачем на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 копії договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023 та акту прийому-передачі машин та обладнання від 20.04.2023

викликали сумнів щодо відповідності поданої копії оригіналу, у зв`язку з чим суд, на підставі частини 6 статті 93 Господарського процесуального кодексу України, витребував у відповідача оригінали вказаних доказів.

Судом встановлено, що зміст договору оренди машин та обладнання № 19/04/2023-1 від 19.04.2023 та акту прийому-передачі машин та обладнання від 20.04.2023 у копії та оригіналі однаковий за змістом, а відмінне розташування підписів та печаток сторін, як і використання ними факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів електронного копіювання не є підставою визнати вказаний правочин недійсним.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність визначених статтями 1172, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України підстав для покладення на відповідача відповідальності за відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.09.2023, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо страхувальника автомобіля «Iveco Trakker AD410T42», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків за вказівкою чи розпорядженням відповідача, а також враховуючи те, що вказаний транспортний засіб не перебував у володінні відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 11 750,10 грн покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.09.2025.

Суддя Т.П. Капцова