РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025Справа № 910/10759/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Батій О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСМ-Трейд"

про визнання частково недійсними угод та стягнення 18 428 425,01 грн

за участю представників:

від прокуратури: Яворський С.С.

від позивача: Овчинников О.В.

від відповідача: Гордієнко Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора (далі прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Міноборони, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСМ-Трейд" (далі ТОВ "КСМ-Трейд", відповідач) про визнання частково недійсними угод та стягнення 18 428 425,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товар, який поставлявся відповідачем за договорами постачання для державних потреб мастильних засобів та хімічної продукції різної для техніки спеціального призначення № 286/1/23/30 від 31.05.2023, № 286/1/23/31 від 31.05.2023, № 286/1/23/32 від 31.05.2023, № 286/1/23/33 від 31.05.2023, № 286/1/23/34 від 31.05.2023, № 286/1/23/35 від 31.05.2023, № 286/1/23/36 від 31.05.2023, № 286/1/23/37 від 31.05.2023, № 286/1/23/38 від 19.06.2023, № 286/1/23/39 від 19.06.2023, звільняється від оподаткування на підставі пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 розд. V Податкового кодексу України та постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 «Про деякі питання обкладення податку на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а тому відповідні пункти договорів про включення до вартості товару податку на додану вартість мають бути визнані недійсними та, як наслідок, - отримані відповідачем кошти зі сплати вказаного податку підлягають поверненню позивачу.

Посилаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 185, 195 ПК України, ст. 203, 215, 1212 ЦК України, прокурор просить у позові:

1) визнати недійсними п.п. 1.1 та 3.1 договорів № 286/1/23/30 від 31.05.2023, № 286/1/23/31 від 31.05.2023, № 286/1/23/32 від 31.05.2023, № 286/1/23/33 від 31.05.2023, № 286/1/23/34 від 31.05.2023, № 286/1/23/35 від 31.05.2023, № 286/1/23/36 від 31.05.2023, № 286/1/23/37 від 31.05.2023, № 286/1/23/38 від 19.06.2023, № 286/1/23/39 від 19.06.2023, укладених між Міністерством оборони України та ТОВ «КСМ-Трейд», щодо включення до договірної ціни податку на додану вартість;

2) стягнути з ТОВ «КСМ-Ттрейд» на користь Міністерства оборони України загалом 18 428 425,01 грн, з яких: безпідставно сплачені кошти в сумі 16 974 232,22 грн, інфляційні втрати за період з липня 2023 по липень 2024 в сумі 1 020 198,98 грн і 3 % річних за період з 14.07.2023 по 30.07.2024 у сумі 433 993,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024, позовну заяву прокурора повернуто без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 20.01.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 у справі №910/10759/24 скасовано; справу направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у строк встановлений законом, надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що наведені угоди не є такими, що укладені на виконання мобілізаційного завдання (замовлення), при цьому замовником товару є Міноборони, а не суб`єкт визначений постановою КМУ від 02.03.2022 № 178 «Про деякі питання обкладення податку на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а цільове призначення товару не відповідає призначенню, передбаченому постановою № 178, що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсними п.п. 1.1 та 3.1 указаних договорів в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість. Відповідач також зазначив, що на виконання вимог податкового законодавства ТОВ "КСМ-Трейд" на кожну відповідну партію поставки товару склало податкову накладну, зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних та здійснило оплату (перерахування) до Держбюджету податку на додану вартість, відтак, відповідач не набував та не зберігав у себе майно без достатньої правової підстави, що спростовує позицію прокуратури про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то відповідач вважав їх нарахування необґрунтованим з огляду на відсутність підстав для визнання спірних пунктів угод недійсними.

У відповіді на відзив прокурор вказав, що зміст п. 1 постанови № 178, як і пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 розд. V ПК України, не передбачає положень щодо їх застосування виключно на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) при укладенні договорів постачання. У спірних правовідносинах Міноборони уповноважене здійснювати матеріально-технічне забезпечення ЗСУ (суб`єкта, визначеного п. 1 постанови № 178), одержувачем товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони, які відповідно до актів приймання-передачі отримали такий товар, закупівля товару (паливно-мастильних матеріалів) здійснювалася за рахунок коштів Держбюджету в межах бюджетної програми з кодом програмної класифікації видатків 2101020 («Забезпечення діяльності ЗСУ) у період воєнного стану безпосередньо для забезпечення національної безпеки і оборони України, захисту населення та інтересів держави, що прямо передбачено постановою № 178. Щодо тверджень відповідача про реєстрацію податкових накладних та сплату ПДВ до держбюджету, то прокурор зазначив, що на відповідача покладений обов`язок привести свою податкову звітність у відповідність до вимог податкового законодавства, враховуючи право ТОВ "КСМ-Трейд" на повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання з ПДВ.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказу: довідки ГУ ДПС у м. Києві від 02.04.2025 № 11-06-06/7365 про відсутність у ТОВ "КСМ-Трейд" заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові орган, та клопотання про поновлення процесуального строку на подання цього доказу, які були задоволені судом.

Прокурор подав заперечення проти долученого доказу, зазначивши, що обставини ведення постачальником податкового обліку та виконання ним податкових зобов`язань не входять до предмета доказування в даному спорі.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 05.06.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор підтримав та обґрунтував заявлений ним позов, просив його задовольнити.

Представник позивача вимоги прокурора підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив залишити позов без задоволення у повному обсязі.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов прокурора підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України представництво інтересів держави в суді прокуратура здійснює у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23).

Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно зі сталою правовою позицією Верховного Суду захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У даному випадку прокурор, звертаючись до суду, позивачем визначив Міністерство оборони України, яке наділене повноваженнями щодо забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, підтримання їх матеріальними та іншими ресурсами, управління бюджетними коштами, наданими на відповідні цілі, із забезпеченням їх ефективного та результативного використання.

Відповідно до приписів законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Згідно з абзацами 1, 4 ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням.

Аналогічні повноваження щодо матеріально-технічного забезпечення Збройних Сил України міститься у Положенні про Міністерство оборони України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.11.2014.

Із матеріалів справи вбачається, що фінансування договорів № 286/1/23/30 від 31.05.2023, № 286/1/23/31 від 31.05.2023, № 286/1/23/32 від 31.05.2023, № 286/1/23/33 від 31.05.2023, № 286/1/23/34 від 31.05.2023, № 286/1/23/35 від 31.05.2023, № 286/1/23/36 від 31.05.2023, № 286/1/23/37 від 31.05.2023, № 286/1/23/38 від 19.06.2023, № 286/1/23/39 від 19.06.2023 здійснювалося за рахунок коштів бюджетної програми 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни», головним розпорядником якої згідно з додатками 3 до Законів України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» і «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є Міністерство оборони України.

При цьому відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів.

Таким чином Міністерство оборони України наділене повноваженнями як щодо забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, постачання їм матеріальних та інших ресурсів, так і щодо управління бюджетними коштами, наданими на відповідні цілі, із забезпеченням їх ефективного та результативного використання.

У позові прокурор зазначає, що порушення інтересів держави в оборонній та бюджетній сферах у спірних відносинах полягає в тому, що укладені сторонами угоди суперечать вимогам чинного законодавства щодо визначення ціни товару з урахуванням податку на додану вартість, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів, неспрямування їх на забезпечення обороноздатності держави в умовах воєнного стану з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього.

Суд зауважує, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на діюче законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99).

У даному випадку спірні правовідносини, які пов`язані з обороноздатністю держави та використанням бюджетних коштів, становлять державний інтерес, а незаконність (у разі її встановлення) оспорюваних пунктів угод, на підставі яких витрачено бюджетні кошти, такому державному інтересу не відповідає.

З огляду на викладене звернення прокурора з цим позовом до суду спрямоване на задоволення державного інтересу у відновленні законності при вирішенні питань щодо обороноздатності та належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту відповідних інтересів держави. А отже прокурор правильно визначив Міністерство оборони України позивачем у даному спорі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, требувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, Офіс Генерального прокурора з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді листами від 26.03.2024 № 11/3/1-26103ВИХ-24 та від 23.07.2024 № 11/3/1-207ВИХ-24 повідомив Міноборони про наявність порушення державних інтересів при укладенні позивачем та ТОВ «КСМ-Трейд» у 2023 році договорів на постачання мастильних матеріалів для техніки спеціального призначення Збройних Сил України, окремі положення яких суперечать чинному податковому законодавства та внаслідок виконання яких відбулася безпідставна сплата ПДВ на користь відповідача.

У відповідь на звернення прокурора листом № 220/74/1396 від 30.07.2024 Міністерство оборони України повідомило, що заходи претензійного характеру ним не будуть вживатися.

Отже внаслідок нездійснення Міноборони необхідного захисту інтересів держави такі інтереси залишаються незахищеними. І незалежно від причин неподання до суду Міністерством оборони України позову, вказані обставини свідчать про те, що орган державної влади не виконує своїх повноважень щодо захисту державних інтересів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заступник Генерального прокурора, звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Щодо суті заявленого прокурором позову суд виходив з наступного.

Установлено, що між Міністерством оборони (замовник) та ТОВ «КСМ-Трейд» (постачальник) укладено 10 угод про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) та хімічної продукції різної (24960000-1) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), а саме: № 286/1/23/30 від 31.05.2023 (далі договір № 30), № 286/1/23/31 від 31.05.2023 (далі договір № 31), № 286/1/23/32 від 31.05.2023 (далі договір № 32), № 286/1/23/33 від 31.05.2023 (далі договір № 33), № 286/1/23/34 від 31.05.2023 (далі договір № 34), № 286/1/23/35 від 31.05.2023 (далі договір № 35), № 286/1/23/36 від 31.05.2023 (далі договір № 36), № 286/1/23/37 від 31.05.2023 (далі договір № 37), № 286/1/23/38 від 19.06.2023 (далі договір № 38), № 286/1/23/39 від 19.06.2023 (далі договір № 39).

Згідно з п. 1.1 указаних угод постачальник зобов`язується поставити замовнику у 2023 році мастильні засоби (09210000-4) (оливу гідравлічну АУ, оливу моторну МТ-16П, оливу трансмісійну ТАП-15, ТСЗп-8) та хімічну продукцію різну (24960000-1) для потреб Міністерства оборони України та Збройних сил України згідно зі специфікаціями, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, в строки і за цінами згідно зі специфікаціями.

За змістом п. 3.1 зазначених угод ціну договору складає вартість товару з урахуванням податку на додану вартість.

Зокрема відповідно до п. 3.1 договору № 30 ціна його становить: без ПДВ 4 012 200,00 грн, крім того ПДВ 802 440,00 грн, а ціна договору, що підлягає сплаті, становить 4 814 640,00 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати. Також специфікацією, наведеною в пункті 1.1 договору № 30, сторони погодили найменування товару - олива гідравлічна АУ (610007220), строк постачання 15 календарних днів з дати підписання договору в термін до 15.06.2023 (включно), загальна кількість 45,0 тонн, вартість товару без ПДВ 4 012 200,00 грн, крім того ПДВ 802 440,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 4 814 640, 00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 31 його ціна становить: без ПДВ 2 229 000,00 грн, крім того ПДВ 445 800,00 грн, а ціна договору, що підлягає оплаті 2 674 800,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, що міститься в пункті 1.1 договору № 31, сторони погодили найменування товару - олива гідравлічна АУ (610007220), строк постачання до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 25,0 тонн, вартість товару без ПДВ 2 229 000,00 грн, крім того ПДВ 445 800,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 2 674 800,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 32 його ціна становить: без ПДВ 1 165 000,00 грн, крім того ПДВ 233 000,00 грн, а ціна договору, що підлягає оплаті 1 398 000,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, викладеною в пункті 1.1 договору № 32, сторони погодили найменування товару - олива трансмісійна GL-5 75W-90 (390014732), строк постачання в термін до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 10,0 тонн, вартість товару без ПДВ 1 165 000,00 грн, крім того ПДВ 233 000,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 1 398 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 33 ціна договору становить: без ПДВ 5 632 900,00 грн, крім того ПДВ 1 126 580,00 грн, а ціна договору, що підлягає оплаті 6 759 480,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, що міститься в пункті 1.1 договору № 33, визначено найменування товару олива моторна МТ-16П (610007012), строк постачання до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 65,0 тонн, вартість товару без ПДВ 5 632 900,00 грн, крім того ПДВ 1 126 580,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 6 759 480,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 34 ціна договору становить: без ПДВ 3 033 100,00 грн, крім того ПДВ 606 620,00 грн, а ціна договору, що підлягає оплаті 3 639 720,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, погодженою в пункті 1.1 договору № 34, визначено найменування товару олива моторна МТ-16П (610007012), строк постачання 30 календарних днів з дати підписання в термін до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 35,0 тонн, вартість товару без ПДВ 3 033 100,00 грн, крім того ПДВ 606 620,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 3 639 720,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 35 ціна договору становить: без ПДВ 12 187 500,00 грн, крім того ПДВ 2 437 500,00 грн, ціна договору, що підлягає оплаті 14 625 000,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, що міститься в пункті 1.1 договору № 35, визначено найменування товару - олива трансмісійна ТАП-15В (610036065), строк постачання 30 календарних днів з дати підписання в термін до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 150,0 тонн, вартість товару без ПДВ 12 187 500,00 грн, крім того ПДВ 2 437 500,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 14 625 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 36 ціна договору становить: без ПДВ 6 250 000,00 грн, крім того ПДВ 1 250 000,00 грн, ціна договору, що підлягає оплаті 7 500 000,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, наведеною в пункті 1.1 договору № 36, визначено найменування товару олива трансмісійна ТСЗп-8 (61-000-7117), строк постачання 30 календарних днів з дати підписання в термін до 30.06.2023 (включно), загальна кількість 50,0 тонн, вартість товару без ПДВ 6 250 000,00 грн, крім того ПДВ 1 250 000,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 7 500 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 37 ціна договору становить: без ПДВ 2 425 500,00 грн, крім того ПДВ 485 100,00 грн, ціна договору, що підлягає оплаті 2 910 600,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, погодженою в пункті 1.1 договору № 37, визначено найменування товару охолоджуюча рідина ПРОТЕК Antifreeze G11 (610038340), строк постачання 20 календарних днів з дати підписання в термін до 20.06.2023 (включно), загальна кількість 60,0 тонн, вартість товару без ПДВ 2 425 500,00 грн, крім того ПДВ 485 100,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 2 910 600,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 38 ціна договору становить: без ПДВ 29 120 000,00 грн, крім того ПДВ 5 824 000,00 грн, ціна договору, що підлягає оплаті 34 944 000,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, що міститься в пункті 1.1 договору № 38 визначено найменування товару - рідина охолоджуюча ПРОТЕК Тосол А-40 (610007229), строк постачання різні строки з дати підписання договору в терміни до 04.07.2023, 09.07.2023, 14.07.2023, 19.07.2023, 03.08.2023, 18.08.2023, 17.09.2023, загальна кількість 800,0 тонн, вартість товару без ПДВ 29 120 000,00 грн, крім того ПДВ 5 824 000,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 34 944 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору № 39 ціна договору становить: без ПДВ 18 892 500,00 грн, крім того ПДВ 3 778 500,00 грн, а ціна договору, що підлягає оплаті 22 671 000,00 грн з ПДВ. Також специфікацією, що наведена в пункті 1.1 договору № 39, визначено найменування товару рідина охолоджуюча ОЖ-40 (61003 8339), строк постачання різні строки з дати підписання договору в терміни до 09.07.2023, 14.07.2023, 19.07.2023, 03.08.2023, 18.08.2023, 17.09.2023, загальна кількість 500,0 тонн, вартість товару без ПДВ 18 892 500,00 грн, крім того ПДВ 3 778 500,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 22 671 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2 вказаних угод одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міністерства оборони України (додатки 12.2 до угод).

Згідно з п. 10.1 угод договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Матеріали справи свідчать, що:

1) на виконання умов договору № 30 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 44,975 тонни оливи гідравлічної АУ (610007220) на загальну суму 4 811 965,20 грн (в т.ч. ПДВ 801 994,20 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 4 811 965,20 грн (в т.ч. ПДВ 801 994,20 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/305 від 01.08.2023 на суму 3 744 720,00 грн та № 286/1/320 від 08.08.2023 на суму 1 067 245,20 грн;

2) на виконання умов договору № 31 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 24,85 тонни оливи гідравлічної АУ (610007220) на загальну суму 2 658 751,20 грн (в т.ч. ПДВ 443 125,20 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 2 658 751,20 грн (в т.ч. ПДВ 443 125,20 грн), що підтверджується платіжними інструкціями № 286/1/301 від 31.07.2023 на суму 992 350,80 грн, № 286/1/318 від 08.08.2023 на суму 1 666 400,40 грн;

3) на виконання умов договору № 32 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 9,975 тонни оливи трансмісійної GL-5 75W-90 на загальну суму 1 394 505,00 грн (в т.ч. ПДВ 232 417,50 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 1 394 505,00 грн (в т.ч. ПДВ 232 417,50 грн)., що підтверджується платіжними інструкціями № 286/1/401 від 30.09.2023 на суму 685 020,00 грн, № 286/1/416 від 06.10.2023 на суму 709 485,00 грн;

4) на виконання умов договору № 33 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 64,98 тонни оливи моторної МТ-16П (610007012) на загальну суму 6 757 400,16 грн (в т.ч. ПДВ 1 126 233,36 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 6 757 400,16 грн (в т.ч. ПДВ 1 126 233,36 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/284 від 12.07.2023 на суму 1 048 239,36 грн, № 286/1/304 від 01.08.2023 на суму 3 930 897,60 грн, № 286/1/319 від 08.08.2023 на суму 1 197 987,84 грн, № 286/1/325 від 10.08.2023 на суму 580 275,36 грн;

5) на виконання умов договору № 34 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 34,92 тонни оливи моторної МТ-16П (610007012) на загальну суму 3 631 400,64 грн (в т.ч. ПДВ 605 233,44 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 3 631 400,64 грн (в т.ч. ПДВ 605 233,44 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/310 від 03.08.2023 на суму 1 010 802,24 грн, № 286/1/323 від 10.08.2023 на суму 1 066 957,92 грн, № 286/1/342 від 19.08.2023 на суму 1 553 640,48 грн;

6) на виконання умов договору № 35 поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 149,94 тонни оливи трансмісійної ТАП-15В (61036065) на загальну суму 14 619,150 грн (в т.ч. ПДВ 2 436 525,00 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 14 619,150 грн (в т.ч. ПДВ 2 436 525,00 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/362 від 27.09.2023 на суму 1 842 750,00 грн, № 286/1/365 від 27.09.2023 на суму 3 492 450,00 грн, № 286/1/380 від 27.09.2023 на суму 1 544 400,00 грн, № 286/1/382 від 28.09.2023 на суму 912 600,00 грн, № 286/1/393 від 30.09.2023 на суму 895 050,00 грн, № 286/1/389 від 02.10.2023 на суму 3 966 300,00 грн, № 286/1/386 від 02.10.2023 на суму 1 965 600,00 грн;

7) на виконання умов договору № 36 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 49,875 тонни оливи трансмісійної ТСЗп-8 (61-000-7117) на загальну суму 7 481 250 грн (в т.ч. ПДВ 1 246 875,00 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 7 481 250 грн (в т.ч. ПДВ 1 246 875,00 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/364 від 27.09.2023 на суму 1 942 500,00 грн, № 286/1/372 від 27.09.2023 на суму 866 250,00 грн, № 286/1/338 від 18.08.2023 на суму 945 000,00 грн, № 286/1/312 від 03.08.2023 на суму 1 181 250,00 грн, № 286/1/387 від 02.10.2023 на суму 2 546 250,00 грн;

8) на виконання умов договору № 37 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 59,985 тонни оливи рідини охолоджуючої ПРОТЕК Antifreeze (610038340) на загальну суму 2 909 872,35 грн (в т.ч. ПДВ 484 978,71 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 2 909 872,35 грн (в т.ч. ПДВ 484 978,71 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/379 від 27.09.2023 на суму 584 060,40 грн, № 286/1/367 від 27.09.2023 на суму 198 163,35 грн, № 286/1/391 від 30.09.2023 на суму 1 157 691,15 грн, № 286/1/390 від 02.10.2023 на суму 93 866,85 грн, № 286/1/404 від 02.10.2023 на суму 239 881,95 грн, № 286/1/417 від 06.10.2023 на суму 156 444,75 грн, № 286/1/479 від 14.11.2023 на суму 239 881,95 грн, № 286/1/505 від 20.11.2023 на суму 239 881,95 грн.

9) на виконання умов договору № 38 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 854,665 тонни оливи рідини охолоджуючої ПРОТЕК Тосол А-40 (610007229) на загальну суму 34 935 264 грн (в т.ч. ПДВ 5 822 544,00 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 34 935 264 грн (в т.ч. ПДВ 5 822 544,00 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/322 від 08.08.2023 на суму 2 479 276,80 грн, № 286/1/324 від 10.08.2023 на суму 1 652 851,20 грн, № 286/1/343 від 18.08.2023 на суму 873 381,60 грн, № 286/1/339 від 24.08.2023 на суму 619 819,20 грн, № 286/1/375 від 27.09.2023 на суму 1 652 851,20 грн, № 286/1/373 від 27.09.2023 на суму 1 192 682,40 грн, № 286/1/366 від 27.09.2023 на суму 1 183 291,20 грн, № 286/1/381 від 28.09.2023 на суму 976 684,80 грн, № 286/1/385 від 29.09.2023 на суму 3 596 829,60 грн, № 286/1/392 від 30.09.2023 на суму 1 596 504,00 грн, № 286/1/405 від 02.10.2023 на суму 1 652 851,20 грн, № 286/1/411 від 05.10.2023 на суму 1 634 068,80 грн, № 286/1/418 від 06.10.2023 на суму 826 425,60 грн, № 286/1/414 від 06.10.2023 на суму 4 132 128,00 грн, № 286/1/420 від 10.10.2023 на суму 1 465 027,20 грн, № 286/1/431 від 13.10.2023 на суму 422 604,00 грн, № 286/1/428 від 13.10.2023 на суму 1 643 460,00 грн, № 286/1/434 від 17.10.2023 на суму 1 652 851,20 грн, № 286/1/441 від 19.10.2023 на суму 826 425,60 грн, № 286/1/482 від 14.11.2023 на суму 4 855 250,40 грн;

10) на виконання умов договору № 39 відповідачем поставлено, а замовником (згідно з рознарядкою - військовими частинами) прийнято загалом 499,445 тонни рідини охолоджуючої ОЖ-40 (610038339) на загальну суму 22 645 835,19 грн (в т.ч. ПДВ 3 744 305,81 грн). У свою чергу, замовником сплачено грошові кошти в загальній сумі 22 645 835,19 грн (в т.ч. ПДВ 3 744 305,81 грн) згідно з платіжними інструкціями № 286/1/326 від 10.08.2023 на суму 692 145,63 грн, № 286/1/340 від 18.08.2023 на суму 1 364 794,20 грн, № 286/1/378 від 27.09.2023 на суму 3 333 997,26 грн, № 286/1/376 від 27.09.2023 на суму 1 540 267,74 грн, № 286/1/374 від 27.09.2023 на суму 2 398 138,38 грн, № 286/1/384 від 28.09.2023 на суму 1 355 045,67 грн, № 286/1/394 від 30.09.2023 на суму 1 715 741,28 грн, № 286/1/407 від 04.10.2023 на суму 2 251 910,43 грн, № 286/1/410 від 05.10.2023 на суму 2 164 173,66 грн, № 286/1/419 від 06.10.2023 на суму 1 628 004,51 грн, № 286/1/435 від 17.10.2023 на суму 1 403 788,32 грн, № 286/1/480 від 14.11.2023 на суму 584 911,80 грн, № 286/1/486 від 14.11.2023 на суму 2 027 694,24 грн, № 286/1/506 від 20.11.2023 на суму 185 222,07 грн.

Вказані обставини підтверджуються актами приймання-передачі продукції, повідомленнями-підтвердженнями про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених МОУ в централізованому порядку, платіжними дорученнями.

Отже наявними в матеріалах справи доказами підтверджується той факт, що за угодами № 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39 Міністерство оборони України, як замовник, загалом сплатило на користь постачальника вартість товару на суму 101 845 393,74 грн, у тому числі ПДВ 16 974 232,22 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказує, що п.п. 1.1 та 3.1 договорів суперечать пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 розд. V Податкового кодексу України та постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 «Про деякі питання обкладення податку на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а тому ці пункти мають бути визнані недійсними.

Перевіряючи такі доводи прокурора та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Разом з тим при застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16.

Наразі судом враховано, що податок на додану вартість, хоч і включається до ціни товару, однак, не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 та від 09.06.2022 у справі № 912/1052/21.

Згідно зі ст. 628, 638 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, при укладенні договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити ціну, яка є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У даному випадку сторони вищевказаних угод домовилися, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включається сума сплати ПДВ, з чим не погодився прокурор.

Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як непрямий податок, що нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Пунктами 30.1 - 30.4, 30.9 ст. 30 ПКУ унормовано, що податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (із змінами та доповненнями) в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

Маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (далі Постанова № 178).

Згідно з п. 1, 2 вказаної постанови до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

На вищенаведені норми Податкового кодексу України та Постанови № 178 вказує прокурор у позові та вважає, що вони мають бути застосовані у спірних правовідносинах.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає що укладені сторонами угоди не відповідають положенням Постанови № 178 та посилається на індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України № 1372/ІПК/99-00-04-02-03-05 від 07.06.2023, в якій роз`яснено, що нульова ставка ПДВ до операцій з постачання товарів, які використовуються для забезпечення транспорту визначеним категоріям отримувачів, що беруть участь у забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, застосовується при дотримання вимог, визначених Постановою № 178.

Аналогічне роз`яснення викладено також у листі Державної податкової служби України № 10244/5/99-00-08-01-04-05 від 21.08.2023.

Зважаючи на зміст п. 1 Постанови № 178 та вирішуючи спір між сторонами, суд прийняв до уваги таке.

Матеріали справи свідчать, що після введення воєнного стану та прийняття Постанови № 178 Міноборони уклало договори про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) та хімічної продукції різної (24960000-1) для техніки спеціального призначення, одержувачами яких були відповідні військові частини.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 363 від 03.03.2021 "Питання оборонних закупівель" Міністерство оборони є головним органом у сфері здійснення оборонних закупівель, а також державним замовником у сфері оборони.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оборонні закупівлі" державний замовник здійснює планування оборонних закупівель, на підставі чого, зокрема: організовує та здійснює закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення (п.3); укладає договори про закупівлю та державні контракти (договори), у тому числі за імпортом (п.5); забезпечує оплату відповідно до умов державних контрактів (договорів), у тому числі попередню оплату (авансування) (п.6).

Згідно з абз. 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Мобілізаційний план сукупність документів, які визначають зміст, обсяги, виконавців, порядок і строки здійснення заходів щодо мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, системи забезпечення життєдіяльності населення на функціонування в умовах особливого періоду (абз. 7 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Мобілізаційні завдання (замовлення) окремі вимоги мобілізаційного плану щодо номенклатури, обсягів виробництва необхідної продукції, утворення і підготовки до розгортання спеціальних формувань, а також затверджені в установленому порядку першочергові заходи мобілізаційної підготовки, які доводяться для виконання до центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. До підприємств, установ і організацій, що залучаються до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), мобілізаційні завдання (замовлення) доводяться на підставі затверджених основних показників мобілізаційного плану і договорів (контрактів), що укладаються в порядку, передбаченому законодавством (абз. 8 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

З наведеного слідує, що мобілізаційні завдання підлягають виконанню з моменту введення воєнного стану в Україні, який запроваджено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (із змінами та доповненнями).

Доводи відповідача про незастосовність постанови № 178 до спірних правовідносин у зв`язку із відсутністю в переліку відповідних суб`єктів Міністерства оборони України суд відхиляє з огляду на те, що сторони у своїх угодах визначили, що постачання товару має здійснюватися військовим частинам ЗСУ, тобто суб`єкту передбаченому п. 1 постанови № 178, а з наявних актів приймання-передачі військового майна вбачається, що товар був поставлений саме військовим частинам ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ).

У свою чергу функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначає Закон України "Про збройні сили України".

Згідно ч. 1, 2 Закону України "Про збройні сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про збройні сили України" в структурі Збройних Сил України містяться, зокрема, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видатків та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Тому, з огляду на функції та обов`язки покладені на військові частини (військові частини, вони були визначені одержувачами товарів за спірними угодами, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканості територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства.

З наведеного вбачається, що закупівля товарів в період військового стану, можлива лише безпосередньо для виконання потреб та функцій, спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, зокрема для забезпечення транспорту військових частин.

Техніка спеціального призначення (спецтехніка) транспортні засоби, машини, механізми, які мають чітко визначене призначення, виготовлені з урахуванням особливостей сфери застосування для виконання певних операційних функцій.

Зі змісту укладених угод вбачається, що паливо-мастильні матеріали поставлялися для техніки спеціального призначення, що підпадає під дію Постанови № 178, якою передбачено обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення всього транспорту Збройних Сил військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про збройні сили України" фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством.

У матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, якими здійснено оплату договорів, у призначенні платежу яких зазначено код програмної класифікації видатків та кредитування бюджету (КПКВК) 2101020, а також код економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ) 2210 («Предмети, матеріали, обладнання та інвентар»).

Додатком 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що за кодом програмної класифікації видатків та кредитування бюджету 2101020 здійснюються видатки за бюджетною програмою «Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни», головним розпорядником якої є МО України.

При цьому з указаного додатку до закону також можна встановити, що видатки на утримання замовника передбачаються іншою бюджетною програмою - 2101010 «Керівництво та військове управління у сфері оборони».

Таким чином платіжні документи про оплату спірних угод також свідчать про те, що їх фінансування здійснювалося за рахунок коштів Державного бюджету України, призначених для забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовки кадрів і військ, медичного забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни

Отже, враховуючи, що спірні угоди укладені на виконання функції забезпечення потреб Збройних Сил України за рахунок коштів Державного бюджету Міністерством оборони України, яке також є розпорядником вказаних коштів, а одержувачами товару є військові частини, суд вважає, що включення до ціни вказаних угод суми податку на додану вартість суперечить положенням постанови № 178, прийнятої відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора в частині визнання недійсними положень (пунктів 1.1, 3.1) договорів № 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39 в частині включення до ціни вказаних угод суми ПДВ.

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Щодо вимог прокурора про стягнення 16 974 232,22 грн податку на додану вартість суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

У даному випадку слід зазначити, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак, цей податок не є умовою договору про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) за домовленістю сторін.

Таким чином відповідач, як одна із сторін зобов`язання, набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими угодами постачання, внаслідок їх перерахування понад вартість товару на користь відповідача, тобто на підставі статті 1212 ЦК України. Наведеного правового висновку також дійшов Верховий Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20.

Отже з огляду на те, що сума податку на додану вартість у сумі 16 974 232,22 грн була отримана відповідачем за відсутності правової підстави для такого набуття (збереження), то вказана сума коштів вважається перерахованою позивачем безпідставно та має своїм наслідком повернення цієї суми позивачу.

Стосовно доводів відповідача про те, що він не набував у власність коштів ПДВ, оскільки товариство сплатило цей податок до бюджету, суд зазначає, що вказана обставина не має значення для правильного вирішення спору, адже підстави та порядок виконання податкових зобов`язань відповідачем не є предметом розгляду даної справи.

За таких обставин вимога прокурора про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 16 974 232,22 грн підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 1 020 198,98 грн та 3% річних у сумі 433 933,81 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За змістом вказаної статті, якщо об`єктом безпідставного збагачення були грошові кошти, за весь період безпідставного використання таких грошових коштів набувач має сплатити проценти. Розмір і порядок сплати процентів визначається відповідно до положень статті 536 ЦК України. Стаття 536 ЦК України сама по собі не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами, а віддає це питання на вирішення договору або закону.

Так, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 625, 1214 ЦК України положення статті 625 поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначила, що обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів настав у відповідача в момент, коли він дізнався про безпідставність одержання цього майна. Обставина про одержання коштів була відома відповідачу з моменту зарахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок в банківській установі, на який ці кошти були перераховані. Тому відповідач після отримання зазначених коштів був зобов`язаний повернути їх одразу, тобто прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів та неправомірного їх використання розпочалося з наступного дня.

У даному випадку суд враховує, що як на час укладення угод № 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, так і на час їх виконання, у відповідача не існувало підстав для отримання вищевказаних сум ПДВ, відтак, саме з моменту отримання таких коштів у відповідача виник обов`язок повернути їх позивачу.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, суд приходить до висновку, що він зроблений арифметично правильно, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у заявленому прокурором розмірі.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати прокурора зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги заступника Генерального прокурора в інтересах Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "КСМ-Трейд" про визнання частково недійсними угод та стягнення 18 428 425,01 грн задовольнити.

Визнати недійсними п.п. 1.1 та 3.1 договорів про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення мастильних засобів (09210000-4) та хімічної продукції різної (24960000-1) № 286/1/23/30 від 31.05.2023, № 286/1/23/31 від 31.05.2023, № 286/1/23/32 від 31.05.2023, № 286/1/23/33 від 31.05.2023, № 286/1/23/34 від 31.05.2023, № 286/1/23/35 від 31.05.2023, № 286/1/23/36 від 31.05.2023, № 286/1/23/37 від 31.05.2023, № 286/1/23/38 від 19.06.2023, № 286/1/23/39 від 19.06.2023 щодо включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-Трейд» (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 15, літ. А, ідентифікаційний код 373335870) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) безпідставно сплачені кошти в сумі 16 974 232 (шістнадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят чотири тисячі двісті тридцять дві) грн 22 коп., інфляційні втрати в сумі 1 020 198 (один мільйон двадцять тисяч сто дев`яносто вісім) грн 98 коп. та 3 % річних у сумі 433 993 (чотириста тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 81 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-Трейд» (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 15, літ. А, ідентифікаційний код 373335870) на користь Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, будинок 13/15, ідентифікаційний код 00034051) судовий збір у сумі 306 706 (триста шість тисяч сімсот шість) грн 38 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп..

Скорочене рішення оголошене в судовому засіданні 04 вересня 2025 року.

Повне судове рішення складене 12 вересня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головіна К. І.