ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2198/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Солодова І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пясецький Дмитро Васильович (поза межами , з використанням власних технічних засобів) - адвокат, довіреність

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ та Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 (суддя Ярешко О.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ (пр. Моторобудівників, буд. 15, м. Запоріжжя, 69068)

про стягнення 33 785 538,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

19.08.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ до відповідача: Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ про стягнення 27 758 880,48 грн. пені, 4294659,76 грн. 3% річних, 1731998,41 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу від 10.11.2022 № 7374-ПСО(ТКЕ)-13.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ (пр. Моторобудівників, буд. 15, м. Запоріжжя, 69068, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ) 1 731 998 (один мільйон сімсот тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 5 200 000 (п`ять мільйонів двісті тисяч) грн. 00 коп. пені, 833300 (вісімсот тридцять три тисячі триста) грн. 00 коп. 3% річних, 397625 (триста дев`яносто сім тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 72 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що Позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу, які підписані відповідачем без заперечень.

Згідно матеріалів справи, відповідач здійснив оплату поставленого газу за переліченими вище актами в повному обсязі, однак оплата здійснювалася з порушенням строку, встановленого договором № 7374-ПСО(ТКЕ)-13.

Позивач нарахував 3% річних за загальний період з 17.01.2023 по 07.04.2024 та інфляційні втрати за загальний період з березня 2023 по квітень 2024 включно.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та визнав їх арифметично неправильними. Так, позивач нарахував 3% річних на суму боргу 110134779,53 грн. за зобов`язаннями лютого 2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення), та на цю ж суму боргу за період з 28.07.2023 по 09.08.2023 (13 днів прострочення). Тобто, двічі нарахував 3% річних на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 28.07.2023 по 31.07.2023. Всього 3% річних за зобов`язаннями лютого 2022 становлять суму 1266211,08 грн., а не 1302419,78 грн., як визначив позивач.

Також, позивачем допущені арифметичні помилки при нарахуванні 3% річних, починаючи з періоду: 25.12.2023 по 07.04.2024 за зобов`язаннями квітня 2023. Наприклад, 3% річних за період з 25.12.2023 по 10.01.2024 на суму боргу 29999999,98 грн. становлять 41850,44 грн., а не 41917,81 грн., як визначив позивач; за період з 11.01.2024 по 11.01.2024 (1 день прострочення) становлять 2377,05 грн., а не 2383,56 грн. Всього 3% річних за зобов`язаннями квітня 2023 становлять суму 718532,87 грн., а не 728907,94 грн., як визначив позивач.

В іншому розрахунок позивача 3% річних судом визнається арифметично правильним.

Згідно зробленого судом перерахунку за допомогою системи «Законодавство», загальна сума 3% річних у межах заявленого позивачем періоду становить 4 248 075,99 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, зроблений позивачем, визнається судом арифметично правильним. Інфляційні втрати становлять загальну суму 1731998,41 грн.

Позивачем нараховано пеню в сумі 27 758 880,48 грн. за загальний період з 01.07.2023 по 07.04.2024.

Розрахунок пені, зроблений позивачем, судом перевірений та визнається арифметично неправильним. Позивач нарахував пеню на суму боргу 110134779,53 грн. за зобов`язаннями лютого 2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення), та на цю ж суму боргу за період з 28.07.2023 по 09.08.2023 (13 днів прострочення). Тобто, двічі нарахував пеню на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 28.07.2023 по 31.07.2023. Згідно перерахунку суду, зробленого за допомогою системи «Законодавство», пеня на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення) становить 4604539,00 грн., пеня на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 01.08.2023 по 09.08.2023 становить 1194886,92 грн.

Загальна сума пені в межах заявленого позивачем періоду становить 27 155 402,25 грн.

Оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, враховуючи дотримання відповідачем фінансової дисципліни та балансу інтересів сторін, суд першої інстанції на власний розсуд зменшив заявлену до стягнення пеню до суми 5200000,00 грн. та 3% річних до суми 833300,00 грн.

На підставі викладеного вище, позов задоволено господарським судом частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 1731998,41 грн. інфляційних втрат, 833 300,00 грн. 3% річних та 5200000,00 грн. пені.

У задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГподало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі № 908/2198/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 21 955 402,25 грн та 3% річних в розмірі 3 414 775,99 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині; стягнути з Відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 року у справі №908/2198/24 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким стягнути з АТ «Мотор Січ» пеню у сумі 383 203,67 грн. та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ в повному обсязі у стягненні інфляційних витрат та нарахованих 3% річних.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» обґрунтована наступним:

Відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору.

Позивач зауважує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках тощо.

За доводами апелянта, матеріали справи взагалі не містять жодного доказу на підтвердження майнового стану Відповідача, наявності/відсутності коштів на рахунках тощо.

У зв`язку з чим, на переконання скаржника, суд не міг дослідити майновий стан Відповідача та об`єктивно вирішити питання про зменшення пені.

Разом із цим, судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 було зобов`язано забезпечити безумовне відновлення газопостачання бюджетних установ.

Апелянт зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

На переконання скаржника, важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Крім того Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

Щодо зменшення пені на 80,85%, то Позивач вважає, що при такому зменшенні судом першої інстанції було знівельоване саме значення пені та недотримано баланс інтересів сторін.

Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Суд першої інстанції, при зменшенні розміру нарахованих 3 % річних на 80,38% керувався висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Однак, суд першої інстанції, не звернув уваги, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема критеріїв розумності, справедливості та пропорційності.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Водночас у поточній справі, Позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %. Судом першої інстанції не встановлено відповідних до справи № 902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних (40 і 96 % річних).

З огляду на викладене, Позивач вважає помилковими висновки місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру саме 3% річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), наведені судом підстави не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.

Отже, поточна справа не є подібною до справи 902/417/18, оскільки в зазначених справах різні фактичні обставини, тому суд першої інстанції помилково зменшив розмір 3% річних (на 80,38%).

Таким чином, за доводами скаржника, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми статей 236 та 238 ГПК України, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення в частині зменшення 3% річних.

Апеляційна скарга ПАТ «Мотор Січ» обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що до матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу понесених ним збитків від несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань, передбачених договором №7374-ПСО (ТКЕ)-13 від 10.11.2022. Більш того, відповідачем виконано договірні зобов`язання повністю.

На переконання відповідача, судом першої інстанції невмотивовано було відхилено розрахунок пені, наданий ПАТ «Мотор Січ» та постановлено стягнути пеню, розмір якої майже в 20 разів перевищує розрахунок відповідача.

За доводами скаржника, сума штрафних санкцій, визначена судом 1 інстанції в сумі 1 731 998,41 грн інфляційних втрат, 5 200 000,00 грн пені, 833 300,00 грн 3% річних, 100% акцій якого перебувають у власності держави, все одно є надмірною, сума стягнення прямо та негативно вплине на фінансово-господарську діяльність підприємства, що відноситься до військово-оборонного комплексу, та безпосередньо і повністю задіяне у виконанні державного оборонного замовлення з метою відсічі військової агресії РФ.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені відповідачем наявні підстави для зменшення неустойки, до мінімально можливого розміру, оскільки таке зменшення врахувало би обставини в яких діють сторони, їх інтереси, фактичну оплату заборгованості позивачу, а мінімальний розмір неустойки відповідав би принципам справедливості, наслідкам порушення та постійної наявності тиску непереборних обставин на виробничий процес відповідача та значущості виробничого процесу в умовах військової агресії і необхідної її відсічі.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

16.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив ПАТ «Мотор Січ» на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено наступне:

Позивач та Відповідач шляхом листування, запитами про надання гарантійних листів про оплату ( Лист від 03.02.2023 р., та Лист від 21.04.2023 р.) та зустрічним наданням таких гарантійних листів змінили умови договору №7374-ПСО (ТКЕ)- 13 від 10.11.2022 року про порядок та строки оплати за поставлений природний газ.

Відповідач разом із відзивом на позовну заяву та до клопотання про зменшення неустойки надавав до матеріалів цієї справи письмові докази, що підтверджують тяжкий фінансовий стан АТ «Мотор Січ».

Тяжкий фінансовий стан, викликаний військовим станом та безпосередньо пов`язаний із постійними ракетними обстрілами підприємства та повним зупиненням виробництва під час повітряних тривог. Вказане прямо вплинуло на нормальну господарську діяльність Товариства і, як наслідок, на своєчасність оплат за договором із Позивачем, що було підтверджено доданими до матеріалів цієї справи письмовими доказами (документами). Вплинула на це і зміна керівництва АТ «Мотор Січ».

Окрім того, відсутність обігових коштів на рахунках АТ «МОТОР СІЧ» станом на 01.12.2023 р. підтверджувалось фінансовою звітністю щодо заборгованості бюджету перед АТ «МОТОР СІЧ» по невідшкодованому ПДВ, а також інформацією щодо виконаних АТ «МОТОР СІЧ» обов`язкових платежів.

Також АТ «МОТОР СІЧ» зазначало, що несе колосальні майнові збитки по вартості пошкодженого та знищеного майна товариства внаслідок бойових дій (ракетних обстрілів), спричинених військовою агресією рф.

АТ «МОТОР СІЧ» вважає, що наявні всі підстави для зменшення неустойки, стягнути яку вимагає Позивач, до мінімально можливого розміру, оскільки таке зменшення враховує обставини, в яких діють сторони, їх інтереси, фактичну оплату заборгованості Позивачу, а мінімальний розмір неустойки буде відповідати принципам справедливості, наслідкам порушення та постійної наявності тиску непереборних обставин на виробничий процес Відповідача та значущості виробничого процесу в умовах військової агресії і необхідності її відсічі.

Заявлена Позивачем сума неустойки носить очевидний каральний характер, а також несправедливий та непомірний тягар для Відповідача, вказує на намір збагатитися за рахунок Відповідача, що є за висновками Верховного Суду, неприпустимим.

АТ «Мотор Січ» вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/2198/24 в частині відмови у стягненні пені та 3% річних повністю відповідає дискреційним повноваженням суду, а тому таке рішення суду за своєю суттю ухвалене відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, а тому з цих підстав є законним та обґрунтованим.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Дармін М.О. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №908/2198/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/2198/24.

19.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2024 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "МОТОР СІЧ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.07.2025 об 12:00 годин.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.07.2025 об 12:00 годин.

18.06.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява АТ «Мотор Січ», якою просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з тим, що представник відповідача, адвокат Коротіна Н.І. не може брати участь у судовому засіданні, призначеному на 01.07.2025, оскільки з 20.06.2025 по 11.07.2025 включно перебуватиме у щорічній основній відпустці, що у свою чергу унеможливлює явку уповноваженого представника з поважної причини.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.

Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін цього спору, в яких останні висловили свою позицію щодо оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а АТ «Мотор Січ» не було позбавлене права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника АТ «Мотор Січ», одночасно відмовляючи у задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду справи.

01.07.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

10.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством МОТОР СІЧ (споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 7374-ПСО(ТКЕ)-13.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період з вересня 2022 по березень 2023 (включно) у кількості 23953,109 тис.куб.метрів (п. 2.1).

Пунктом 3.5 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 5.1 договору, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% вартості грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Відповідно п. 7.2, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 13.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 11.04.2023), договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.04.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Між позивачем та відповідачем підписані акти приймання-передачі природного газу:

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 7867665,18 грн.;

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 83458935,42 грн.;

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 719784,86 грн.;

Всього за листопад 2022 на суму 92046385,46 грн.

Оплата за листопад 2022 у загальній сумі 92046385,46 грн. здійснювалася відповідачем у період з 29.12.2022 по 22.02.2023.

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 9749114,22 грн.;

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 97661545,33 грн.;

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 2597304,90 грн.

Всього за грудень 2022 на суму 110007964,45 грн.

Оплата за грудень 2022 у загальній сумі 110007964,45 грн. здійснювалася відповідачем у період з 01.03.2023 по 27.04.2023.

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 10594737,66 грн.;

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 104484084,31 грн.;

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 2892839,80 грн.

Всього за січень 2023 на суму 117971661,77 грн.

Оплата за січень 2023 у загальній сумі 117971661,77 грн. здійснювалася відповідачем у період з 27.04.2023 по 01.08.2023.

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 9685827,36 грн.;

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 97930622,39 грн.;

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 2518329,78 грн.

Всього за лютий 2023 на суму 110134779,53 грн.

Оплата за лютий 2023 у загальній сумі 110134779,53 грн. здійснювалася відповідачем у період з 01.08.2023 по 19.09.2023.

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 7868469,31 грн.;

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 80131052,23 грн.;

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 1980517,99 грн.

Всього за березень 2023 на суму 89980039,53 грн.

Оплата за березень 2023 у загальній сумі 89980039,53грн. здійснювалася відповідачем у період з 19.09.2023 по 04.12.2023.

- від 30.04.2023 за період: квітень 2023 на суму 44638,91 грн.;

- від 30.04.2023 за період: квітень 2023 на суму 36595010,29 грн.

Всього за квітень 2023 на суму 36639649,20 грн.

Оплата за квітень 2023 у загальній сумі 36696649,20 грн. здійснювалася відповідачем у період з 04.12.2023 по 08.04.2024.

Здійснення оплати у вказаних сумах та періодах підтверджується випискою з рахунку за 19.09.2023 та довідкою АБ «УКРГАЗБАНК» від 30.05.2024 № 15932/15671/2024 та не заперечувалося відповідачем.

Всього між сторонами було підписано актів на загальну суму 556780479,94 грн., сума в розмірі 556780479,94 грн. була оплачена відповідачем повністю, та не є предметом цього спору.

06.02.2023 та 21.04.2023 позивач надіслав відповідачу на його електронну пошту листи, згідно яких з метою підвищення якості дисципліни та контролю розрахунків за спожитий природний газ, просив до 08.02.2023 та до 25.04.2023, відповідно, надати актуальну інформацію про заплановані розрахунки (оплати) з позивачем. Інформацію щодо запланованих розрахунків просив надати окремо за лютий квітень 2023, та за травень-липень 2023.

Листом від 02.03.2023 № УГЕ/07-1954 відповідач повідомив позивача, що оплата 110007964,28 грн. заборгованості спожитого природного газу в грудні 2022 буде здійснена до 20.03.2023, просив продовжити постачання природного газу відповідно до умов договору.

У відповідь на лист від 21.04.2023, відповідач листом від 28.04.2023 № УГЕ/07-3927 повідомив про наявну заборгованість перед позивачем у сумі 338086480,81 грн., яку планував погасити протягом 6 місяців з травня по жовтень, згідно наведеного графіку.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ, відповідно, на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 частковому задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України ,колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 10.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством МОТОР СІЧ (споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 7374-ПСО(ТКЕ)-13, на виконання умов якого позивачем поставлено відповідачу природний газ, на підтвердження чого між сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу:

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 7867665,18 грн.;

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 83458935,42 грн.;

- від 30.11.2022 за період: листопад 2022 на суму 719784,86 грн.;

Всього за листопад 2022 на суму 92046385,46 грн.

Оплата за листопад 2022 у загальній сумі 92046385,46 грн. здійснювалася відповідачем у період з 29.12.2022 по 22.02.2023.

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 9749114,22 грн.;

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 97661545,33 грн.;

- від 31.12.2022 за період: грудень 2022 на суму 2597304,90 грн.

Всього за грудень 2022 на суму 110007964,45 грн.

Оплата за грудень 2022 у загальній сумі 110007964,45 грн. здійснювалася відповідачем у період з 01.03.2023 по 27.04.2023.

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 10594737,66 грн.;

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 104484084,31 грн.;

- від 31.01.2023 за період: січень 2023 на суму 2892839,80 грн.

Всього за січень 2023 на суму 117971661,77 грн.

Оплата за січень 2023 у загальній сумі 117971661,77 грн. здійснювалася відповідачем у період з 27.04.2023 по 01.08.2023.

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 9685827,36 грн.;

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 97930622,39 грн.;

- від 28.02.2023 за період: лютий 2023 на суму 2518329,78 грн.

Всього за лютий 2023 на суму 110134779,53 грн.

Оплата за лютий 2023 у загальній сумі 110134779,53 грн. здійснювалася відповідачем у період з 01.08.2023 по 19.09.2023.

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 7868469,31 грн.;

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 80131052,23 грн.;

- від 31.03.2023 за період: березень 2023 на суму 1980517,99 грн.

Всього за березень 2023 на суму 89980039,53 грн.

Оплата за березень 2023 у загальній сумі 89980039,53 грн. здійснювалася відповідачем у період з 19.09.2023 по 04.12.2023.

- від 30.04.2023 за період: квітень 2023 на суму 44638,91 грн.;

- від 30.04.2023 за період: квітень 2023 на суму 36595010,29 грн.

Всього за квітень 2023 на суму 36639649,20 грн.

Оплата за квітень 2023 у загальній сумі 36696649,20 грн. здійснювалася відповідачем у період з 04.12.2023 по 08.04.2024.

Здійснення оплати у вказаних сумах та періодах підтверджується випискою з рахунку за 19.09.2023 та довідкою АБ «УКРГАЗБАНК» від 30.05.2024 № 15932/15671/2024 та не заперечувалося відповідачем.

Всього між сторонами було підписано актів на загальну суму 556780479,94 грн., сума в розмірі 556780479,94 грн. була оплачена відповідачем повністю, та не є предметом цього спору.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.02.2023 та 21.04.2023 позивач надіслав відповідачу на його електронну пошту листи, згідно яких з метою підвищення якості дисципліни та контролю розрахунків за спожитий природний газ, просив до 08.02.2023 та до 25.04.2023, відповідно, надати актуальну інформацію про заплановані розрахунки (оплати) з позивачем. Інформацію щодо запланованих розрахунків просив надати окремо за лютий квітень 2023, та за травень-липень 2023.

Листом від 02.03.2023 № УГЕ/07-1954 відповідач повідомив позивача, що оплата 110007964,28 грн. заборгованості спожитого природного газу в грудні 2022 буде здійснена до 20.03.2023, просив продовжити постачання природного газу відповідно до умов договору.

У відповідь на лист від 21.04.2023, відповідач листом від 28.04.2023 № УГЕ/07-3927 повідомив про наявну заборгованість перед позивачем у сумі 338086480,81 грн., яку планував погасити протягом 6 місяців з травня по жовтень, згідно наведеного графіку.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Згідно частин 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем у період листопад 2022 - грудень 2023 року природного газу на загальну суму 556 780 479,94 грн, його повну оплату підтверджено долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі природного газу, довідкою АБ «Укргазбанк» (том 1, а.с. 28-32) та не оскаржується сторонами спору.

Проте, з матеріалів справи свідчить, що оплату за переданий газ відповідач здійснив зі значною затримкою, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, пункту 5.1. договору.

Враховуючи наведені приписи законодавства, встановлення несвоєчасності здійснення відповідачем розрахунку за договором, позивачем правомірно пред`явлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, що нараховані на суми боргу, які виникали за основним зобов`язанням по договору № 7374-ПСО(ТКЕ)-13. Ключовим при застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК України є прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Колегія суддів відхиляє доводи АТ «Мотор Січ» в частині: «… АТ «МОТОР СІЧ» виконало зобов`язання за договором №7374-ПСО (ТКЕ)-13 з оплати вартості поставленого в листопаді 2022 р. - квітні 2023 р. природного газу повністю, проте, в порядку, який був передбачений та погоджений сторонами в гарантійних листах.

Так, АТ «МОТОР СІЧ» в межах усталеної практики розрахунків за договором, що сформувалася під час дії воєнного стану, виконало договірні зобов`язання на підставі наступних гарантійних листів: №УГЕ/07-1954 від 02.03.2023 року, №УГЕ/07-3927 від 28.04.2023 року.

Вказані Листи та передбачений порядок оплати по ним приймались ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» без зауважень та заперечень, всі платежі здійснювались АТ «МОТОР СІЧ» в межах задекларованих строків, чим був сформований звичай ділового обороту під час дії воєнного стану.

Статтею 654 ЦК України визначено, що: «Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту».

Таким чином, Позивач та Відповідач шляхом листування, запитами про надання гарантійних листів про оплату ( Лист від 03.02.2023 р., та Лист від 21.04.2023 р.) та зустрічним наданням таких гарантійних листів змінили умови договору №7374-ПСО (ТКЕ)- 13 від 10.11.2022 року про порядок та строки оплати за поставлений природний газ. Однак, суд першої інстанції вказаного не врахував, не навів, що призвело, як наслідок, і до відмови дослідити доданий Відповідачем розрахунок пені, який ґрунтується на фактичних обставинах цієї справи. …» як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України).

За приписами ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно п. 13.3 договору № 7374-ПСО(ТКЕ)-13, сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідних додаткових угод до договору № 7374-ПСО(ТКЕ)-13, підписаних уповноваженими представниками сторін, про зміну умов договору щодо порядку та строків оплати за поставлений природний газ, матеріали справи не містять.

Листування між сторонами щодо розрахунків, на яке посилається відповідач, не є такими додатковими угодами в розумінні п. 13.3 договору № 7374-ПСО(ТКЕ)-13. У листах від 02.03.2023 № УГЕ/07-1954, від 28.04.2023 № УГЕ/07-3927 відповідач лише повідомляє про строки погашення наявної заборгованості.

Відтак, відповідач мав здійснити оплату за природний газ відповідно пункту 5.1 договору, згідно якого споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: - оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; - остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% вартості грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 27758880,48 грн. за загальний період з 01.07.2023 по 07.04.2024 суд зазначає наступне.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності, неустойка стягується за період, який не може перевищувати шестимісячний строк з моменту невиконання зобов`язання (якщо інший строк не встановлений договором).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платник коштів сплачує на користь отримувача таких коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, установленому за угодою сторін (тобто в договорі). При цьому пеня обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в певний період (період прострочення).

Отже, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості отриманого/спожитого природного газу у визначений договором строк, позивачем на підставі пункту 7.2. договору нараховано пеню за прострочення виконання зобов`язання на суму боргу 110134779,53 грн. за зобов`язаннями лютого 2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення), та на цю ж суму боргу за період з 28.07.2023 по 09.08.2023 (13 днів прострочення).

Дослідивши наведений позивачем розрахунок суми пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його арифметичну невірність.

З наведеного розрахунку вбачається, що позивач двічі нарахував пеню на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 28.07.2023 по 31.07.2023.

Згідно перерахунку суду, зробленого за допомогою системи «Законодавство», пеня на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення) становить 4604539,00 грн., пеня на суму боргу 110134779,53 грн. за період з 01.08.2023 по 09.08.2023 становить 1194886,92 грн.

Отже, загальна сума пені в межах заявленого позивачем періоду становить 27155402,25 грн.

Відповідачем подано суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру неустойки: пені до суми 383203,67 грн.

Судом першої інстанції зменшено розмір пені на власний розсуд до суми 5200000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення суми заявленої позивачем до стягнення пені зважаючи на наступне:

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймає до уваги, що відповідачем було допущено прострочення строків виконання зобов`язання з оплати природного газу за зобов`язаннями з листопада 2022 по квітень 2023, однак заборгованість з оплати відсутня, відповідач повністю розрахувався з позивачем. При цьому, найбільша кількість днів прострочення з оплати складає 74 дні (одне таке прострочення) та найменша 1 день.

Колегія суддів також приймає до уваги те, що позивач є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави та має виконувати свої зобов`язання за договорами.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у наявних матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано, доказів на підтвердження понесення останнім збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу за договором. Також відсутні й докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу.

Колегія суддів вважає, що зменшення розміру пені не матиме негативних наслідків для позивача, оскільки зворотного суду не доведено. Стягнення з відповідача заявленої позивачем суми пені у повному обсязі може призвести до невиправданих негативних наслідків для відповідача як суб`єкта господарської діяльності. Крім того, стягнення на користь позивача інфляційних втрат покриває його втрати внаслідок інфляційних процесів, що відбуваються в державі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив наявність підстав для зменшення розміру пені, нарахованої та заявленої позивачем до стягнення з відповідача, до 5 200 000,00 грн з огляду на необхідність забезпечення справедливого балансу інтересів сторін у справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в частині «… Отже, Відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору.

… Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках тощо. …

... Матеріали справи взагалі не містять жодного доказу на підтвердження майнового стану Відповідача, наявності/відсутності коштів на рахунках тощо.

У зв`язку з чим, суд не міг дослідити майновий стан Відповідача та об`єктивно вирішити питання про зменшення пені.

Разом із цим, судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 було зобов`язано забезпечити безумовне відновлення газопостачання бюджетних установ.

Більш того, 06.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Положення ПСО), відповідно до пунктів 1 та 4 якого це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. …

… Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

… Проте, всупереч наведеного важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Крім того Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

… Щодо зменшення пені на 80,85%, то Позивач вважає, що при такому зменшенні судом першої інстанції було знівельоване саме значення пені та недотримано баланс інтересів сторін. …».

Що стосується 3% річних та інфляційних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення оплати грошового зобов`язання мало місце, позивач обґрунтовано нарахував 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення.

Позивач нарахував 3% річних за загальний період з 17.01.2023 по 07.04.2024 та інфляційні втрати за загальний період з березня 2023 по квітень 2024 включно.

Дослідивши наведений позивачем розрахунок суми 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його арифметичну невірність.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував 3 % річних на суму боргу 110 134 779,53 грн за зобов`язаннями лютого 2023 року за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 (31 день прострочення), а також на цю ж суму боргу за період з 28.07.2023 по 09.08.2023 (13 днів прострочення). Внаслідок цього 3 % річних за період з 28.07.2023 по 31.07.2023 були нараховані двічі. Отже, загальна сума 3 % річних за зобов`язаннями лютого 2023 року становить 1 266 211,08 грн, що менше від заявленої позивачем 1 302 419,78 грн.

Колегія суддів встановила, що позивачем допущені арифметичні помилки при нарахуванні 3 % річних за зобов`язаннями квітня 2023 року за період з 25.12.2023 по 07.04.2024. Зокрема, 3 % річних за період з 25.12.2023 по 10.01.2024 на суму боргу 29 999 999,98 грн становлять 41 850,44 грн, тоді як позивач визначив 41 917,81 грн; за період з 11.01.2024 по 11.01.2024 (1 день прострочення) правильна сума становить 2 377,05 грн замість 2 383,56 грн. У підсумку, загальний розмір 3 % річних за вказаними зобов`язаннями складає 718 532,87 грн, що є меншим за заявлений позивачем 728 907,94 грн

В решті розрахунок позивача 3% річних судом визнається арифметично правильним.

Згідно зробленого судом перерахунку за допомогою системи «Законодавство», загальна сума 3% річних у межах заявленого позивачем періоду становить 4 248 075,99 грн.

Суд визнає розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, арифметично правильним, у зв`язку з чим їх розмір складає 1 731 998,41 грн.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтвердження факту неналежного виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором у частині повної та своєчасної оплати за переданий газ, що також не спростовується відповідачем, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру 3 % річних.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц (п. 8.35).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (п. 8.38).

Вказана правова позиція була відображена в подальшому у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

У справі № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Разом з тим, у пункті 8.41 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Зменшення розміру відсотків річних не може бути застосовано судами як "загальна практика" при розгляді в інших справах питання зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі приписів ст.625 ЦК України на рівні мінімально визначеного розміру трьох процентів (п.52 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №922/444/24).

У постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики, 02 липня 2025 року Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс 19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (п. 135 Постанови від 02.07.2025 у справі № 903/602/24).

Таким чином господарський суд діючи у межах виключних дискреційних повноважень, у даному конкретному випадку за наслідками оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання щодо можливості/неможливості зменшення розміру, заявленої до стягнення суми.

Колегія суддів зазначає, що за положенням ч. 1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів даної справи свідчить, що позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законодавством 3%, сума яких є значно меншою за суму прострочених платежів та, відповідно, є співмірною, враховуючи період, за який вона нараховувалась.

Варто зазначити, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат не пов`язується з наявністю в діях відповідача вини, оскільки такі нарахування не є санкціями, а виступають мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, тобто способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (неналежне виконання зобов`язання), а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відтак, положення законодавства щодо неустойки (штрафних санкцій) не є застосовними стосовно 3 % річних та інфляційних втрат.

Враховуючи, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), колегія суддів доходить висновку, що наведені відповідачем підстави для зменшення 3% не є виключними (надзвичайними) обставинами та не можуть бути підставою для зменшення розміру 3 % річних.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приймає доводи ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», наведені ним у апеляційній скарзі, а саме: «… Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Суд першої інстанції, при зменшенні розміру нарахованих 3 % річних на 80,38% керувався висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Однак, суд першої інстанції, не звернув уваги, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема критеріїв розумності, справедливості та пропорційності.

У справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Водночас у поточній справі, Позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %.

Судом першої інстанції не встановлено відповідних до справи № 902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних (40 і 96 % річних).

З огляду на викладене, Позивач вважає помилковими висновки місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру саме 3% річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), наведені судом підстави не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.

Отже, поточна справа не є подібною до справи 902/417/18, оскільки в зазначених справах різні фактичні обставини, тому суд першої інстанції помилково зменшив розмір 3% річних (на 80,38%).

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.06.2023 № 921/94/21; від 03.02.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/1379/20), від 03.02.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/474/20), від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-Г (927/1074/20), від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, а також послідовно підтримані, зокрема, у постановах 24.06.2021 у справі № 904/3177/20, від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21, від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21, від 07.03.2023 у справі № 910/17556/21.

Враховуючи викладене, Позивач вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано правовий висновок у справі № 902/417/18 до неподібних правовідносин у цій справі та не враховано позиції Верховного Суду, що викладені в зазначених вище постановах…» як такі, що знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Разом з тим, доводи АТ «Мотор Січ», викладені в апеляційній скарзі відносно того, що: «… Судом 1 інстанції не надана правова оцінка аргументів АТ «МОТОР СІЧ» стосовно протиправності стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, яка полягає у наступному…

… Враховуючи те, що індекс інфляції та три проценти річних поділяють долю основного зобов`язання, то боржник зобов`язаний сплатити індекс інфляції та три відсотки річних, що нараховані на суму боргу лише у тому випадку, коли сама сума боргу (грошове зобов`язання) існує і на вимогу кредитора заявлена до сплатити.

В цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» не заявляє позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором, проте намагається стягнути розраховані із суми виконаних АТ «МОТОР СІЧ» зобов`язань три відсотки річних та індекс інфляції, що є протиправним.

Зазначене повністю відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 22.09.2020 року у справі №918/631/19: « 62. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. 64.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови)».

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 р. у справі N 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

З огляду на це, вимога про сплату трьох відсотків річних та індексу інфляції може бути лише додатковою вимогою до основної вимоги про стягнення суми основного боргу. …» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах у справах №№ 918/631/19, 910/4590/19, не спростовують висновку суду щодо правомірності нарахування та пред`явлення до стягнення 3% річних та інфляційних втрат без одночасного заявлення до стягнення основної суми боргу.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Вказані відповідачем справи не є подібними до цієї справи, оскільки предметом було стягнення суми попередньої оплати, суми ПДВ, та нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Оскільки розглядаючи справу, місцевий господарський суд неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права і сталу судову практику у подібних правовідносинах, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні 3 414 775,99 грн 3% річних підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24, відповідно, підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі № 908/2198/24 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки наведені у ній доводи не підтверджують наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріальному сенсах, згідно встановлених вище фактичних обставин справи.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» у розмірі 61 465,97 грн та 397 625,72 грн за подання позовної заяви підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ».

Судовий збір у розмірі 139 775,37 грн за подання апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ на рішення Господарського суду Запорізької області 05.11.2024 у справі №908/2198/24 покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.11.2024 у справі №908/2198/24 в частині відмови в задоволенні 3 414 775,99 грн 3% річних змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ (пр. Моторобудівників, буд. 15, м. Запоріжжя, 69068, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 42399,41 грн інфляційних втрат, 5200000,00 грн - пені, 4 248 075,99 грн - 3% річних, 397625,72 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ (пр. Моторобудівників, буд. 15, м. Запоріжжя, 69068, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ) 61465,97 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. - 09.09.2025, суддею Кощеєвим І.М.- 15.09.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв