РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2025Справа № 910/5446/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київська Дистрибуційна Компанія

до Фізичної особи-підприємця Матвєєва Сергія Веніаміновича

про стягнення 8 927,51 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Київська Дистрибуційна Компанія (далі - позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Матвєєва Сергія Веніаміновича (далі - відповідач) про стягнення 8 927,51 грн, з яких 7 098,48 грн - заборгованість за поставлений товар, 868,54 грн - пеня, 354,16 грн інфляційне збільшення, 606,33 грн 20% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов`язання за договором поставки товару № 5197 від 02.09.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 відкрито провадження у справі № 910/5446/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання),а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.

Позивач повідомлений про відкриття провадження шляхом доставки копії ухвали до електронного кабінету 07.05.2025.

Відповідачу копія ухвали суду направлена за адресою, яка була вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте поштове відправлення № 521, яким направлено ухвалу суду, повернуто за зворотною адресою з зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

02.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Дистрибуційна Компанія» (надалі Позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Матвєєвим Сергієм Веніаміновичем (надалі Відповідач, Покупець) укладено Договір поставки товару № 5197 (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п. 3.5. Договору оплата вартості кожної партії переданого Постачальником товару здійснюється Покупцем не пізніше 7 календарних днів з дати поставки Постачальником кожної партії товару.

Згідно з п. 4.7 договору під час отримання товару представник покупця підписує видаткову накладну (або накладні) на партію товару, завіряє її печаткою (штампом) та передає постачальнику належним чином засвідчену довіреність на отримання товару представником покупця.

У випадку, якщо покупець з будь-яких обставин не надасть постачальнику довіреність на отримання товару, або така довіреність не буде відповідати вимогам чинного законодавства, сторони прийшли до взаємної згоди, що всі товари вважаються прийнятими матеріально-відповідальними особами покупця, які наділені необхідними на це повноваженнями, та покупець в подальшому не буде посилатись на ту обставину, що приймання товару відбулось неуповноваженими (не відомими) особами (п. 4.8 договору).

Вказаний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання та скраплення печатками сторін і діє до 31.12.2025, а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, відповідно до видаткової накладної № ПБК-275460 від 13.11.2024 відповідачем отримано від позивача товар на загальну суму 7 098,48 грн, проте, як вказується в позові, сума коштів за отриманий товар відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути вказану суму коштів з відповідача.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 868,54 грн - пеня, 354,16 грн інфляційне збільшення, 606,33 грн 20% річних.

Відповідачем не подано заперечень проти заявлених позовних вимог.

Судом враховано, що з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 15.05.2025 відповідач за власним рішенням припинив здійснення підприємницької діяльності (запис № 001386973, підстава: власне рішення).

Поряд з цим, звернення до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі здійснено до відповідача як фізичної особи-підприємця до дати припинення підприємницької діяльності.

Крім того, судом враховано, що спір у даній справі виник між сторонами на підставі господарського договору та між сторонами існують господарські зобов`язання.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Так, як вбачається з укладеного договору, він укладений відповідачем саме як фізичною особою-підприємцем, тому вказана справа відповідно до вищевказаної позицій Верховного Суду підсудна господарському суду.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог, суд виходив з наступного.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 вказаної норми якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, як визначено в ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказано вище, в п. 3.5. Договору сторонами погоджено строк оплати не пізніше 7 календарних днів з дати поставки Постачальником кожної партії товару, таким чином, відповідач мав обов`язок розрахуватись за отриманий товар до 19.11.2024 (включно), а з 20.11.2024 відповідач є таким, що прострочив виконання обов`язку з оплати.

Під час розгляду даної справи відповідачем не надано суду доказів оплати поставленого товару або повернення прийнятого ним товару позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7098,48 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 354,16 грн інфляційних втрат та 606,33 грн 20% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 868,54 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦКУ).

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно та відповідно до норм законодавства України та укладеного договору, а тому вимоги про стягнення з відповідача 868,54 грн пені, 354,16 грн інфляційних втрат та 606,33 грн 20% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судового збору суд вказує таке.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 (у якому позивач звернувся до суду з позовом) встановлено в сумі 3 028,00 грн.

Проте, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом позивач, враховуючи звернення до суду з даним позовом в електронній формі, мав сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00*0,8).

Водночас, як вбачається з платіжної інструкції № 114901 від 29.04.2025, позивачем судовий збір сплачено в розмірі 3 028,00 грн, тобто в більшому розмірі.

Проте, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотання в порядку ст. 7 Закону України Про судовий збір про повернення судового збору в розмірі 605,60 грн.

Решта судового збору підлягає покладенню на відповідача в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Матвєєва Сергія Веніаміновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Київська Дистрибуційна Компанія (04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 37-41, код 43688917) 7 098,48 грн (сім тисяч дев`яносто вісім грн 48 коп.) заборгованості за поставлений товар, 868,54 грн (вісімсот шістдесят вісім грн 54 коп.) пені, 354,16 грн (триста п`ятдесят чотири грн 16 коп.) втрат від інфляції, 606,33 грн (шістсот шість грн 33 коп.) 20% річних, 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 12.09.2025.

Суддя О.Г. Удалова