ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа №914/1455/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з додатковою відповідальністю Львівська автоколона №2207 б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2139/25 від 09.07.2025) та Львівської обласної державної адміністрації б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2137/25 від 09.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року (суддя Сухович Ю.О., м. Львів)

у справі №914/1455/24

за позовом Львівської обласної державної адміністрації, місто Львів

до відповідача-1 Львівської міської ради, місто Львів

до відповідача-2 Товариства з додатковою відповідальністю Львівська автоколона №2207, місто Львів

до відповідача-3 Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, місто Чернігів

до відповідача-4 Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Волинської Людмили Василівни, місто Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні відповідача-1 ТзОВ «Грінера Україна»

про 1) визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради;2) скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень;3) скасування державної реєстрації права комунальної власності;4) скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників:

від позивача: Бобер А.М.

від відповідача-1: Коожевич У.Ф.

від відповідача-2: Цукорник С.Г.

від відповідача-3: не з`явився

від відповідача-4: Гевяк П.І.

третя особа: Гнитка Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Львівська обласна державна адміністрація звернулась до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Львівської міської ради, Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207», Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Волинської Людмили Василівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні відповідача-1 ТзОВ «Грінера Україна» про: визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 03.11.2005 №2748 «Про користування компанією «Сельскабет Сверігессвай 22, Скандеборг АпС»; скасування в Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:0014 площею 9,4433 га з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з одночасним припиненням речового права; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування за Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207» на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, з одночасним припиненням речового права.

Позивач зазначає, що із адвокатського запиту 12.04.2024 Львівській обласній державній адміністрації стало відомо, що у Державному земельному кадастрі право власності на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (код виду цільового призначення 12.04 згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, який відповідає Класифікатору видів цільового призначення земель, додаток №59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, введений в дію постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 №821), розташовану за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 28, 30, зареєстровано 17.10.2022 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області у формі комунальної власності.

Одночасно у Державному земельному кадастрі зареєстровано право постійного користування цією земельною ділянкою за Автоколоною №2207 Львівського обласного управління вантажного автомобільного транспорту на підставі рішення Пустомитівської районної ради народних депутатів Львівської області від 06.07.1978 №353 та Державного акта від 31.12.1982 Б060878.

Також з Реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 23.03.2023 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинська Людмила Василівна зареєструвала за Львівською міською радою право власності на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 28, 30, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (індексний номер рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень: 66948162 від 27.03.2023) та право постійного користування цією ділянкою за Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207».

На переконання позивача, під час проведення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно земельної ділянки площею 9,4433 га кадастровий номер :05:018:0014, нотаріус допустив помилку, а саме при визначені розпорядника (власника) земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції беручи до уваги положення Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» зазначив, що Львівська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту міста Львів.

Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Львова, адже розташована у межах відповідної територіальної громади. Правомочностями власника згаданої земельної ділянки наділена Львівська міська рада, як орган місцевого самоврядування.

Враховуючи вищезазначене, місцевий суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність порушеного права та інтересу, які підлягають захисту, а отже правових підстав для задоволення його позовних вимог немає, внаслідок чого позов до задоволення не підлягає.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року Товариство з додатковою відповідальністю Львівська автоколона №2207 звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2139/25 від 09.07.2025) у якій просить cкасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.06.2025 у справі №914/1455/24, прийняти нове судове рішення, яким позов Львівської обласної державної адміністрації задовольнити повністю.

Апелянт вказує, що земельної ділянки «із кадастровим номером :05:018:0003» площею 0,99 га у Державному земельному кадастрі не зареєстровано, що підтверджується Висновком експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз від 26.07.2024 №5364-Е за результатами проведення експертизи з питань землеустрою.

Також, земельна ділянка «із кадастровим номером :05:018:0003» площею 0,99 га не була сформована.

На переконання скаржника, суд першої інстанції ототожнив «обставини позову» та «оцінку обставин позову», чим грубо порушив норми процесуального права, зробив висновки, які не ґрунтуються на вимогах закону, усталеній судовій практиці Верховного Суду та доказах, наданих, зокрема, відповідачем ТДВ «Львівська автоколона №2207», що, як вбачається з оскаржуваного рішення, призвело до неправильного вирішення даної справи.

Також, апелянт звертає увагу на те, що суд помилково врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, що право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією, обов`язок щодо спростування якої належними, допустимими та достовірними доказами покладається саме на ту особу, яка її заперечує, та дійшов суперечливого висновку, що земельна ділянка, кадастровий номер :05:018:0014, площею 9,4433 га належить та належала до земель міста так, як позивачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами презумпцію належності Львівській міській раді цієї земельної ділянки, яка є нерелевантною для цієї справи як така, що сформована за неподібних до цієї справи правовідносин.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року Львівська обласна державна адміністрація звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2137/25 від 09.07.2025) у якій просить cкасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.06.2025 у справі №914/1455/24, прийняти нове судове рішення, яким позов Львівської обласної державної адміністрації задовольнити повністю.

Позивач вказує, що оскільки, земельна ділянка за адресою вул. Конюшинна, 28, 30 у м. Львові, площею 11,0 га, сформована до 2002 року і власником такої визначено державу, право державної власності з підстав, передбачених ст.140 Земельного кодексу України, не припинялось, дана земельна ділянка в порядку статті 117 Земельного кодексу України у комунальну власність не передавалась, відсутній затверджений проект розмежування земель державної та комунальної власності міста Львова, яким визначено належність цієї земельної ділянки до комунальної форми власності, а тому земельна ділянка за адресою вул. Конюшинна, 28, 30 у м. Львові площею 11,0 га з державної власності не вибувала і на даний час належить до державної форми власності.

Отже, перехід земельної ділянки за адресою вул. Конюшинна, 28, 30 у м. Львові площею 11,0 га, що перебуває у постійному користуванні згідно з Державним актом на право користування серії Б №060878 від 1982 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право користування землею за №179, з державної у комунальну форму власності не відбувся та документально не підтверджується.

Таким чином, на переконання скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, визначені статтями 2, 78, 79, 79-1, 83, 84, 90, 92, 117, 120, 122, 125, 140, 141, 149, 151, 152, п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, статтями 10, 12, 14 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», пунктами 3, 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності», пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», статтями 14, 41 Конституції України.

Окрім того, апелянт вказує, що місцевий суд неврахував висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України.

ТзОВ «Грінера Україна» та Львівська міська рада подали до суду відзиви на апеляційні скарги, в яких просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник відповідача-1, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник відповідача-2, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник відповідача-4, надав пояснення.

У судове засідання 03.09.2025 з`явився представник третьої особи, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання 03.09.2025 відповідач -3 явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомленний про час та дату судового засідання.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Пустомитівської районної ради народних депутатів Львівської області від 06.07.1978 №353 Державному підприємству «Автоколона №2207 Львівського обласного управління вантажного автомобільного транспорту УРСР» надано у постійне користування земельну ділянку державної власності у промзоні «Сигнівка» (вул. Конюшинна, 28, 30).

У 1982 році, на виконання цього рішення, Державному підприємству «Автоколона №2207 Львівського обласного управління вантажного автомобільного транспорту УРСР» видано Виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради народних депутатів Державний акт на право користування землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №179.

Відповідно до установчих документів Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207», останнє є господарським товариством, заснованим у встановленому законодавством України порядку, внаслідок припинення публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 24654» () (яке було правонаступником усіх прав та обов`язків відкритого акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство 24654» () заснованого відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 25 січня 1997 року за № 984 шляхом перетворення державного підприємства «Львівське АТП - 24654» у відкрите акціонерне товариство, відповідно до Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів» від 26.11.1994 року № 9699/94, Закону України «Про приватизацію державного майна») шляхом його перетворення і є його повним правонаступником майна, прав та зобов`язань.

Відкрите акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 24654» було правонаступником Львівського автотранспортного підприємства 24654, яке є правонаступником Львівської автомобільної колони №2207, яка відповідно до Наказу Міністерства автомобільного транспорту УССР від 29.04.86 року N991 та наказу Львівського обласного управління вантажного транспорту від 29.05.86 № 130 з 19.09.1986 року перейменована у Львівське автотранспортне підприємство 24654.

Згідно наказу Міністерства автомобільного транспорту УССР від 29.12.1987 року та наказу Львівського Державного об`єднання автомобільного транспорту №1 від 01.02.1988 року у державному підприємстві «Львівське автотранспортне підприємство 24654» змінювався індекс підприємства з « 24654» на « 14654», а відповідно до наказу № 914 від 31.03.1992 Української Державної Корпорації автомобільного транспорту з 31.03.1992 року індекс підприємства змінено з « 14654» на « 24654».

Відтак, Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207» є правонаступником Львівської автоколони №2207 Львівського обласного управління автомобільного транспорту УРСР.

Ухвалою Львівської міської ради № 2748 від 03.11.2005 «Про користування компанією «Сельскабет Сверігессвай 22, Скандеборг АпС» земельною ділянкою на вул. Конюшинній біля будинку № 26 у м. Львові» ухвалено вилучити за згодою з користування ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24654» земельну ділянку площею 1,63 га на вул. Конюшинній та передати компанії «Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг АпС» земельну ділянку площею 0,99 га на вул. Конюшинній біля будинку № 26 в оренду терміном на 10 років для обслуговування виробничих споруд.

В межах спірної земельної ділянки із кадастровим номером :05:018:0014, площею 9,4433 га, знаходиться інша земельна ділянка із кадастровим номером :05:018:0003, яка була сформована та зареєстрована раніше, з об`єктами нерухомого майна, які на праві власності належали компанії «Сельскабет Сверігессвай 22, Скандеборг АпС».

На підставі вищезазначеної ухвали було укладено договір оренди земельної ділянки від 10.04.2006р., зареєстрований в Львівській міській раді за № С-515.

На земельній ділянці, яка була надана в оренду компанії «Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг АпС» був розташований об`єкт незавершеного будівництва, готовність якого складала 50%. Даний об`єкт нерухомого майна до компанії Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг АпС перейшов на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2000 року.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2022, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С., зареєстрованого в реєстрі за №638, Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» разом із ОСОБА_1 набуло право власності на будівлю, позначену літерою «Г-1» (контрольно пропускний пункт) площею 151,8 кв. м, будівлю, позначену літерою «Г'-1» (будівля навісу з воротами) площею 170,2 кв. м та будівлю під літерою «К-1-2» загальною площею 2670,3 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 28. Вказані будівлі ТОВ «Грінера Україна» знаходяться на земельній ділянці площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014.

23.03.2023 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинська Людмила Василівна зареєструвала за Львівською міською радою право власності на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 28, 30, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (індексний номер рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень: 66948162 від 27.03.2023) та право постійного користування цією ділянкою за Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207». Вказана інформація відображена у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Третя особа вказує, що оскільки Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська Автоколона №2207» зареєструвало право постійного користування на спірну земельну ділянку, на якій, посеред інших об`єктів, розташовані будівлі третьої особи, ТОВ «Грінера Україна» не змогло скористатися своїм правом на виділення йому земельної ділянки для розміщення і обслуговування будівель.

Позивач зазначає, що йому стало відомо із адвокатського запиту представника відповідача-2 від 12.04.2024 про те, що у Державному земельному кадастрі право власності на земельну ділянку площею 9,4433 га, кадастровий номер :05:018:0014, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (код виду цільового призначення 12.04 згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, який відповідає Класифікатору видів цільового призначення земель, додаток №59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, введений в дію постановою КМУ від 28.07.2021 №821), розташовану за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 28, 30, зареєстровано 17.10.2022 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області у формі комунальної власності.

Позивач вважає, що вказана земельна ділянка не вибувала з державної форми власності, а тому державна реєстрація права комунальної власності за Львівською міською радою порушує права та законні інтереси держави як власника такої. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Львівською міською радою незаконне, чим порушено права та законні інтереси держави, що є підставою для звернення до господарського суду по їхній захист.

Разом з тим, на переконання позивача, Львівська міська рада не мала повноважень без погодження власника земельної ділянки вилучати земельні ділянки державної власності, які перебувають в постійному користуванні, зокрема, земельну ділянку площею 1,63 га вул Конюшинній у м. Львові, яка перебувала в постійному користуванні підприємства Державного підприємства «Автоколона №2207» Львівського обласного вантажного автомобільного транспорту», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона №2207», та належала до державної форми власності.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Так, Львівська обласна державна адміністрація зазначає, що земельна ділянка, кадастровий номер :05:018:0003 належить до державної форми власності в силу ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 18 Земельного кодексу України, однак колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника з огляду на наступне.

До державної власності в Україні відповідно до статті 31 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність» (діяв до 20.06.2007) належала загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

При цьому суб`єктами права комунальної власності відповідно до частини 2 статті 32 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність» були визначені адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом частини 2 статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на 21.05.1997) підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Відтак, слід вважати, що всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у Земельному кодексі України.

Законом України від 05.02.2004 № 1457-IV «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (втратив чинність 01.01.2013, підстава - Закон України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності») було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування.

У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Водночас при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об` єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави (стаття 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності»).

Із 01.01.2013 набув чинності Закон України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», «у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками».

За змістом пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, Земельного Кодексу України і пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 5245-VI, Львівська міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Львів, а жодних об`єктів нерухомого майна, які б перебували у державній власності немає.

Відтак, правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, міська рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного Кодексу України та з врахуванням пунктів 1, 3, 7, 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення».

У разі виникнення спору щодо приналежності земельної ділянки в межах населеного пункту до комунальної власності або відповідних доводів особи, яка заперечує це, судам слід виходити з того, що за умов правового регулювання статті 83 Земельного Кодексу України право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

Обов`язок щодо спростування цієї презумпції належними, допустимими та достовірними доказами покладається саме на ту особу, яка її заперечує, а оцінка таких доказів здійснюється судами з урахуванням вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України. При цьому для особи, яка заперечує цю обставину, не достатньо лише послатися на те, що спірна земельна ділянка не є комунальною власністю, переклавши тягар доведення на орган місцевого самоврядування, а необхідно саме спростувати зазначену презумпцію. необхідно саме спростувати зазначену презумпцію.

Позивачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами презумпцію належності Львівській міській раді земельної ділянки, яка знаходиться у межах міста Львова.

Відтак, земельна ділянка, кадастровий номер :05:018:0014, площею 9,4433 га належить та належала до земель міста.

Так само і земельна ділянка площею 0,99 га, вказана в оскаржуваній позивачем ухвалі Львівської міської ради від 03.05.2015 №2748, що знаходиться за адресою вулиця Конюшинна, біля будинку 26 у місті Львові належить до земель міста.

Так, колегія суддів вказує, що наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи все вищезазначене, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність порушеного права та інтересу, які підлягають захисту, а отже правових підстав для задоволення його позовних вимог немає, внаслідок чого позов до задоволення не підлягає.

Разом з тим, суд не надає оцінку способу захисту та його ефективності, а також іншим доводам учасників справи, оскільки як встановлено в ході розгляду справи по суті права та законні інтереси позивача не порушені.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржників не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року у справі №914/1455/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржників відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю Львівська автоколона №2207 б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2139/25 від 09.07.2025) та Львівської обласної державної адміністрації б/н від 08.07.2025 (вх № 01-05/2137/25 від 09.07.2025) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 09 червня 2025 року у справі № 914/1455/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційні скарги покласти на апелянтів.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 15.09.2025.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Н.М. Кравчук