ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року м.Дніпро Справа № 912/729/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 (суддя Бестаченко О.Л., повний текст якої підписаний 18.07.2025), постановленої за результатом розгляду заяви представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 у справі № 912/729/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни

про стягнення заборгованості в розмірі 43 077,22 грн, яка виникла внаслідок порушення зобов`язань за Договором про надання кредиту від 04.09.2023 № 441386-КС-002, а також 242,24 грн судового збору (про видачу судового наказу)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 у справі № 912/729/25 відмовлено у задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25, в частині визнання поважною причини пропуску терміну на оскарження та поновлення терміну на оскарження спірного судового наказу.

Повернуто заяву представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємець Куценко Юлія Леонідівна, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду; скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про скасування судового наказу, визнати поважними причини пропуску терміну на оскарження судового наказу та поновити цей термін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржниця вказує на те, що, не могла своєчасно оскаржити судовий наказ через те, що на момент його винесення (24.03.2025) вона була знята з реєстрації за адресою, на яку було направлено судовий наказ. Нова адреса була зареєстрована лише з 28.03.2025, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Також, як зазначає апелянт, суд не врахував, що направлення судового наказу на стару адресу не є належним виконанням процесуальних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інформація в реєстрі є достовірною, і суд мав би врахувати нову адресу боржниці.

Позивач у відзиві просить ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 залишити без змін, посилається на постановлення даної ухвали у відповідності до норм права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 08.08.2025 здійснено запит справи із Господарського суду Кіровоградської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

19.08.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.08.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, а саме запропоновано доплатити судовий збір в сумі 2194,40 грн.

02.09.2025 на адресу суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

20.03.2025 до господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" від 19.03.2025 № б/н про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни заборгованості в розмірі 43 077,22 грн, яка виникла внаслідок порушення зобов`язань за Договором про надання кредиту від 04.09.2023 № 441386-КС-002, а також 242,24 грн судового збору.

24.03.2025 судом видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 43 077,22 грн заборгованості, а також 242,24 грн судового збору.

Судовий наказ у даній справі відповідно до положень ст. 159 Господарського процесуального кодексу України набрав законної сили 11.05.2025, 16.05.2025 був направлений стягувачу.

Ухвалою від 07.07.2025 господарський суд відмовив у задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 04.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25, в частині визнання поважною причини пропуску терміну на оскарження та поновлення терміну на оскарження спірного судового наказу. Повернув заяву представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 04.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25.

18.07.2025 до господарського суду надійшла заява представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 у справі № 912/729/25, визнання поважною причину пропуску терміну на оскарження та поновлення терміну на оскарження спірного судового наказу з дати фактичного отримання судового наказу у Господарському суд Кіровоградської області, а саме з 03.07.2025.

Обґрунтовуючи клопотання про визнання поважною причини пропуску терміну на оскарження спірного судового наказу та його поновлення представник боржника зазначає, що він має право на оскарження протягом 15 днів зі дня вручення судового наказу, про судовий наказ боржниці стало відомо 02.07.2025, а отриманий він був 03.07.2025 через підсистему електронний суд, тому термін на оскарження просить враховувати з дати отримання судового наказу.

Станом на час видачі судового наказу, а саме 24.03.2025 вона була знята з реєстрації за вказаною адресою та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а судовий наказ був направлений за адресою: провулок Водозбірний, буд. 34, вчасно не отримала судовий наказ та не могла його оскаржити. Тому представник боржника вважає, що причина пропуску терміну на оскарження судового наказу - поважна.

До заяви про скасування судового наказу додано, зокрема, витяг з реєстру територіальної громади від 28.03.2025, в якому зазначено дату реєстрації Куценко Юлії Леонідівни за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 у справі № 912/729/25 відмовлено у задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25, в частині визнання поважною причини пропуску терміну на оскарження та поновлення терміну на оскарження спірного судового наказу.

Повернуто заяву представника Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни від 17.07.2025 № б/н про скасування судового наказу від 24.03.2025 № 912/729/25.

Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Відмова у задоволенні заяви мотивована тим, що представником боржника не доведено поважність причин, які перешкоджали подати заяву про скасування судового наказу у встановлений судом строк, суд не знаходить обґрунтованих підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом статті 154 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни заборгованості в розмірі 43 077,22 грн, яка виникла внаслідок порушення зобов`язань за Договором про надання кредиту від 04.09.2023 № 441386-КС-002, а також 242,24 грн судового збору.

24.03.2025 судом видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 43 077,22 грн заборгованості, а також 242,24 грн судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 156 Господарського процесуального кодексу України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Положеннями статті 157 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі. Заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України); 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача. Заява підписується боржником або його представником. До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті. У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Частиною 2 статті 158 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Відповідно до норм статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Зазначеними нормами чітко встановлено процесуальну поведінку, відповідно до якої учасники справи зобов`язані діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строків на подання заяви боржника про скасування судового наказу. Для цього особа, зацікавлена у поданні такої заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, у передбачені законодавством строки.

Водночас інститут строків у господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дотримання процесуальної дисципліни учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Господарським процесуальним кодексом України певних процесуальних дій (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/186/21).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

З наведеного убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк був пропущений та чи підлягає він поновленню. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили.

У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила №270), у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Зазначена правова позиція є сталою у господарському процесі та викладена у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19 та від 01.03.2023 у справі № 910/18543/21, від 13.06.2023 у справі №911/2735/21, від 19.03.2025 у справі №905/573/24.

Копію вищезазначеного наказу разом з заявою стягувача та доданими до неї документами суд направив на адресу Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни, яка відповідає інформації щодо боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 20.03.2025), проте, органом поштового зв`язку повернуто до господарського суду конверт з вкладенням з відміткою "08.04.2025 - за закінченням терміну зберігання".

11.04.2025 господарський суду копію зазначеного наказу разом з заявою стягувача та доданими до неї документами повторно направив на адресу Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни, яка відповідає інформації щодо боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 20.03.2025), проте, органом поштового зв`язку повернуто до господарського суду конверт з вкладенням з відміткою "18.04.2025 - адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (станом на 18.04.2025), місцезнаходженням боржника зазначено: АДРЕСА_2 .

Слід також зазначити, що у розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення боржнику вказаної копії (тексту) судового наказу та копії заяви про видачу судового наказу є 18.04.2025 (дата повернення оператора поштового зв`язку на конверті).

Отже, з урахуванням статті 116 Господарського процесуального кодексу України та статті 157 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем для подання заяви про скасування судового наказу є 05.05.2025.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 24.04.2021 у справі №910/11849/20, від 07.09.2022 у справі №910/10569/21, від 13.06.2023 у справі №911/2735/21, тощо).

ЄСПЛ зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади (рішення у справі «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003, заяви №69829/01, №2672/03).

До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.07.2023 у справі № 906/638/22.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до ст.242 Господарського процесуального кодексу України господарським судом здійснено направлення боржнику копії судового наказу разом з заявою стягувача та доданими до неї документами. Проте, органом поштового зв`язку повернуто до господарського суду конверт з вкладенням з відміткою "08.04.2025 - за закінченням терміну зберігання".

11.04.2025 господарський суду копію зазначеного наказу разом з заявою стягувача та доданими до неї документами повторно направив на адресу боржника. Проте, органом поштового зв`язку повернуто до господарського суду конверт з вкладенням з відміткою "18.04.2025 - адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (станом на 18.04.2025), місцезнаходженням боржника зазначено: 25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, провулок Водозбірний, буд. 34.

Слід також зазначити, що у розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення боржнику вказаної копії (тексту) судового наказу та копії заяви про видачу судового наказу є 18.04.2025 (дата повернення на конверті оператора поштового зв`язку).

Отже, з урахуванням статті 116 Господарського процесуального кодексу України та статті 157 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем для подання заяви про скасування судового наказу є 05.05.2025.

Доводи скаржника про неотримання з об`єктивних причин, що не залежали від її волевиявлення, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що Фізична особа-підприємець Куценко Юлія Леонідівна зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності, це означає, що особа зобов`язана забезпечити організацію власної господарської діяльності, зокрема, щодо призначення відповідальної особи на отримання поштової кореспонденції та подальшим її одержанням. Фізична особа-підприємець несе ризики та наслідки, пов`язані з неналежним отриманням поштової кореспонденції.

Слід також зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу.

Під час розгляду справи судом перевірено юридичну адресу ФОП Куценко Ю. Л. згідно з даними ЄДРЮО, яка залишилася незмінною.

За приписами п.1, 5 ч.4 ст.9 Закону України «Про реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу підприємця, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові; місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.10 вищенаведеного Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Тобто, неотримання поштової кореспонденції в точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) апелянта щодо належного отримання кореспонденції, тобто є її власною волею.

Згідно з пунктом 5 частини 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд здійснив усі покладені на нього законодавством обов`язки щодо належного повідомлення боржника - ФОП Куценко Юлії Леонідівни за місцем її реєстрації, а отримання поштової кореспонденції залежало від волевиявлення заявниці.

Тому боржник - ФОП Куценко Юлія Леонідівна, була належним чином повідомлена про видачу судового наказу у справі №912/729/25.

Таким чином, вказане свідчить про те, що сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, що надіслана за належною адресою, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для його поновлення на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд апеляційної інстанції ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», заява №24402/02).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, та, зважаючи на невиконання боржником вимог процесуального законодавства, а саме у зв`язку з недоведеністю поважності причин для поновлення пропущеного процесуального строку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого для подання заяви про скасування судового наказу, та правомірно повернув заявнику заяву про скасування судового наказу без розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали суду та не є підставою для її скасування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим доказам, правильно застосував норми права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки ухвала за наслідками відмови у поновленні процесуального строку, передбачена п.9 ч.1 ст.255 ГПК України, не відноситься до переліку тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після апеляційного перегляду (п.2 ч.1 ст.287 ГПК України), і повернення заяви боржниці пов`язано саме з такою відмовою, то постанова Центрального апеляційного господарського суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 у справі № 912/729/25- залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2025 у справі № 912/729/25 залишити без змін.

Судові витрати Фізичної особи-підприємця Куценко Юлії Леонідівни за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков