ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" вересня 2025 р. Справа № 30/3

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від скаржника не з`явився

від позивача за первісним позовом не з`явився

від відповідача за первісним позовом не з`явився

від третьої особи не з`явився

розглядаючи апеляційну скаргу Львівської міської ради, вих.№2901-вих-69045 від 10 травня 2025 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року, суддя Мороз Н.В.

у справі № 30/3

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра-Лтд, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр Івіта-сервіс, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки

про спонукання до виконання умов договору

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр Івіта-сервіс, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра-Лтд, м. Львів

про визнання права власності

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс»; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про спонукання до виконання умов договору № 22/01-09 відповідального зберігання (з правом користування) - договірних зобов`язань на період до 29.03.2010 року.

Водночас Товариство з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» звернулося до місцевого господарського суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» про визнання права власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року у справі № 30/3 відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов. Суд визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» (м. Львів, вул. Мазепи, 11, ) право власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» 85 грн державного мита та 236 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається факт оспорювання позивачем за первісним позовом права власності відповідача на спірне майно, відмова його повернути після закінчення строку дії договору № 29/01-09 відповідального зберігання. Суд у рішенні зазначив, що згідно з ч.1 ст.949, ст.953 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, а також на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився; оскільки Товариство з обмеженою відповідальності «Багіра ЛТД» не повернуло майно, що підтверджується відсутністю відповідного акту-прийому передачі, яке воно отримало від позивача за зустрічним позовом згідно договору № 29/01-09 від 29.01.2009 року, тим самим оспорює право власності позивача за зустрічним позовом на майно, відтак, порушені права відповідача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності.

Вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та набрало законної сили.

Згідно з Актом Господарського суду Львівської області №1 від 25 квітня 2017 року вилучено та знищено справи серед яких і справа № 30/3.

13 травня 2025 року до Західного апеляційного господарського суду від особи, яка не брала участі у справі Львівської міської ради надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року у справі № 30/3. Так, апелянт просить скасувати вказане рішення місцевого господарського суду, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права і обов`язки Львівської міської ради. Апелянт зазначає, що спірні приміщення належали до комунальної власності, відтак, власником таких була Львівська міська рада. Наголошує на тому, що оскільки будинок в цілому перебуває в комунальній власності, то і всі нежитлові приміщення у ньому, які не приватизовані та не відчужені у приватну чи державну власність на підставі правочинів, залишаються у комунальній власності. Також скаржник зазначає, що спірні нежитлові приміщення в будинку № 11 неодноразово були предметом договорів оренди, зокрема, № 5 від 01.01.1991, № 5 від 01.08.1992, № 4157 від 22.04.1994, № 4425 від 30.09.1997, № Ш-1245 від 14.11.2002 та № Ш-6738-8 від 05.11.2008.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» просить закрити апеляційне провадження, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувалися права та/або обов`язки скаржника. Зокрема, зазначає, що за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 знаходиться не житловий будинок, а нежитлова будівля (т.зв «Балатон»), а тому твердження апелянта про належність вказаного будинку до житлового фонду є голослівним. Також, наголошує, що апелянтом не надано доказів набуття права власності Львівської міської ради на вказаний будинок, до апеляційної скарги не долучено ні свідоцтва про права власності ні документів, які б підтверджували правомірність набуття такого права. Водночас звертає увагу, що відповідно до акту прийому-передачі нежитлових приміщень по вул. Г. Мазепи в м. Львові від 31.07.1998, що підписаний між Управлінням комунального майна м. Львова та ТОВ «Івіта-Сервіс», нежитлові приміщення загальною площею 137,1 кв. м передані позивачу у володіння, користування та розпорядження. Наголошує, що згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 17.06.2009, а також відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на запит ТОВ «Івіта-Сервіс» будинок, в тому числі приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 за територіальною громадою м. Львова не зареєстровані. Додатково зауважує, що рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2010 у справі № 26/111 (10) (26/50) переглянуто за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2009 у справі № 26/50, визнано недійсним договір оренди № Ш-6738-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 05.11.2008, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТОВ «Івіта-сервіс» з моменту укладення, який стосувався саме спірних приміщень і підставою для визнання його недійсним була відсутність у територіальної громади міста Львова права власності на вказане нерухоме майно. Оскільки учасниками у справі № 26/111 (10) (26/50) були як ТОВ «Івіта-сервіс» так і Львівська міська рада в особі Управління комунальної власності Львівської міської ради, то встановлена судом обставина відсутності права власності на спірне приміщення у апелянта, не підлягає доказуванню, що спростовує твердження Львівської міської ради про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було вирішено питання про її права та обов`язки.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 30/3 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року.

Ухвалою суду від 13 червня 2025 року апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 07 липня 2025 року.

Ухвалою суду від 07 липня 2025 року розгляд апеляційної скарги відкладено в межах розумного строку на 01 вересня 2025 року.

Представники скаржника та учасників справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Львівської міської ради, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження, з огляду на таке.

При розгляді апеляційної скарги судом враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19 щодо розгляду скарг осіб, які не брали участі у справі.

Зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Ейрі проти Ірландії», від 09.10.1979, п.24, Series A №32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії», заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II), які з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями».

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку норм Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

З наведених норм вбачається, що перш ніж переглядати справу в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд повинен встановити чи місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу на таке рішення та з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід враховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено питання про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, зважаючи на наведе, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема, апеляційної скарги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Якщо буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Предметом позову у цій справі була вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» про спонукання до виконання умов договору № 22/01-09 відповідального зберігання (з правом користування) договірних зобов`язань на період до 29.03.2010 року (за первісним позовом) та вимога Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» про визнання права власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 (за зустрічним позовом).

Судом встановлено, що апелянтом не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що станом на час вирішення місцевим господарським судом спору у справі № 30/3, останній був власником спірного нерухомого майна, щодо якого і виник спір.

Згідно з листами ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.06.2009, адресованим Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, а також від 24.12.2009 на запит ТОВ «Івіта-Сервіс», будинок, в тому числі приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 за територіальною громадою м. Львова не зареєстровані.

Колегія суддів критично оцінює долучені до апеляційної скарги копії договорів оренди, а саме: № 5 від 01.01.1991, № 5 від 01.08.1992, № 4157 від 22.04.1994, № 4425 від 30.09.1997, № Ш-1245 від 14.11.2002 та № Ш-6738-8 від 05.11.2008, оскільки такі договори не підтверджують право власності апелянта на спірні приміщення. Більше того, рішенням Господарського суду Львівської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 26/111 (10) (26/50) задоволено заяву ТОВ «Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 19 травня 2009 року у справі № 26/50 за нововиявленими обставинами; вказане рішення скасовано; визнано недійсним договір оренди № Ш-6738-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 05.11.2008, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТОВ «Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» з моменту укладення, який стосувався саме спірних приміщень.

Отже, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами, що станом на час розгляду справи № 30/3 він був власником спірних нежитлових приміщень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішенням Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року у справі № 30/3 не вирішувалися будь-які питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта Львівської міської ради.

Слід зазначити, що встановлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яку не було залучено до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення її прав, інтересів та (або) обов`язків оскаржуваним судовим рішенням, ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання за відсутності передбачених законом виняткових підстав є порушенням зазначеного принципу, що не є виправданим.

Колегією суддів встановлено, що права/інтереси/обов`язки апелянта оскаржуваним судовим рішенням не порушені, питання про його права та обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, при цьому, скаржником не доведено наявності безпосереднього матеріально-правового зв`язку із предметом позову у цій справі, як і того, що оскаржуване рішення суду стосується його інтересів, прав та (або) обов`язків.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 3 ч.1 ст.264 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене вище, у зв`язку з встановленням судом обставин щодо подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки якої не вирішувались судом першої інстанції у цій справі, оскільки такі обставини встановлено після відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року у справі №30/3.

При цьому, колегія суддів не розглядає інших доводів скаржника, що викладені ним в апеляційній скарзі та які стосуються суті спору, оскільки дійшла висновку про закриття апеляційного провадження на підставі п.3 ч.1 ст.264 ГПК України.

Керуючись ст.ст.234, 254, 264 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Закрити апеляційне провадження у справі № 30/3 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду Львівської області від 05 березня 2010 року.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.