УХВАЛА

08 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/2056/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 (головуючий суддя - Ярош А.І., судді: Діброва Г.І., Принцевська Н.М.) та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 (суддя Бездоля Ю.С.) у частині відмови в задоволенні позовних вимог

у справі №916/2056/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Валмакс"

про стягнення 611 486,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі також - ТОВ "ГК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Валмакс" (далі також - ОСББ "Валмакс") про стягнення 611 486,54 грн, з яких: 446 713,39 грн основного боргу, 110 760,44 грн пені, 18 973,13 грн 3% річних та 35 039,58 грн інфляційних втрат.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником відповідача з 01.09.2022 по 30.09.2022 було автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - позивача, внаслідок чого між сторонами виникли договірні відносини на підставі договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", виконання своїх обов`язків за яким у частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ у вересні 2022 року відповідач належним чином не здійснив.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

3. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 №880 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, а згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р визначено його постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.

4. У матеріалах справи наявний підписаний з боку позивача Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії, за умовами пункту 1.3 якого цей договір є договором приєднання.

При укладенні цього договору зі споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Цей договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

5. Згідно з пунктом 2.1 договору за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

6. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання.

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

7. За умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим Споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

8. Відповідно до пункту 5.1 договору споживач має право: отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі; безоплатно отримувати всю інформацію стосовно прав та обов`язків його та постачальника та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий природний газ, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та цього договору; безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші показання власного споживання природного газу; звертатися до постачальника для вирішення будь-яких питань, пов`язаних з виконанням цього договору; вимагати від постачальника надання письмової форми цього договору, завіреної печаткою (за наявності) постачальника; вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та законодавством порядку; провести звіряння фактичних розрахунків з підписанням відповідного акта; вільно обирати іншого постачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку; оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинними нормативно-правовими актами та цим договором; отримувати відшкодування збитків від постачальника, що понесені споживачем у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням постачальником своїх зобов`язань перед споживачем, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства; мати інші права, передбачені чинними нормативно-правовими актами і цим договором.

9. Згідно з пунктом 5.2 договору споживач зобов`язується: забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору; укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу з оператором ГРМ або договір транспортування природного газу з оператором ГТС (для прямих споживачів) для набуття права на правомірний відбір газу із газорозподільної системи та фізичну доставку газу до межі балансової належності об`єкта споживача; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; протягом 5 робочих днів повідомляти постачальника про всі зміни персоніфікованих даних; знімати фактичні показання комерційних вузлів обліку газу та приладів обліку газу (лічильника) станом на 01 число місяця, що настає за місяцем постачання газу, та повідомляти ці дані постачальнику у спосіб, визначений на веб-сайті постачальника. споживачі, які не є побутовими, на підставі фактичних показань комерційних вузлів обліку газу оформлюють акти приймання-передачі газу та надсилають їх до п`ятого числа місяця, наступного за місяцем постачання газу; безперешкодно допускати на свою територію, у свої житлові, виробничі, господарські та підсобні приміщення, де розташовані вузли обліку газу, прилади обліку газу, лічильники газу тощо, представників постачальника після пред`явлення ними службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу; проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи на вимогу постачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням лічильника газу; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинними нормативно-правовими актами та/або цим договором; виконувати інші обов`язки, покладені на споживача чинним законодавством та/або цим договором.

10. За умовами пункту 6.1 договору постачальник має право: отримувати від споживача плату за поставлений природний газ; контролювати правильність оформлення споживачем платіжних документів; ініціювати припинення постачання природного газу споживачу у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством; безперешкодного доступу до комерційних вузлів обліку (лічильників) газу споживача для перевірки їх показань; проводити разом зі споживачем звіряння обсягів постачання природного газу за цим договором з підписанням відповідного акта; отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства; мати інші права, передбачені чинними нормативно-правовими актами і цим договором.

11. Згідно з пунктом 6.2 договору постачальник зобов`язується: забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором; забезпечувати належну якість надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору; обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором; протягом десяти робочих днів після початку постачання поінформувати споживача про здійснення постачання природного газу постачальником (із зазначенням дня початку постачання та діючої ціни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу споживача; надавати споживачу інформацію про умови постачання, ціни, пов`язані з ним, порядок оплати за спожитий природний газ, право споживача вільно обирати постачальника та іншу інформацію, що вимагається чинними нормативно-правовими актами. така інформація оприлюднюється на сайті постачальника; публікувати на сайті (і в передбачених законодавством випадках в засобах масової інформації) детальну інформацію про зміну ціни на природний газ за п`ять днів до введення її у дію; видавати споживачеві безоплатно платіжні документи та форми звернень; розглядати в установленому законодавством порядку звернення споживача, зокрема з питань нарахувань за природний газ, і за наявності відповідних підстав задовольняти його вимоги; забезпечувати належну організацію власної роботи для можливості передачі та обробки звернення споживача з питань, що пов`язані з виконанням цього договору; відшкодовувати збитки, понесені споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором; забезпечувати конфіденційність даних, які отримуються від споживача; виконувати інші обов`язки, покладені на постачальника чинним законодавством та/або цим договором.

12. Відповідно до пунктів 11.1, 11.3 договору він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС). Якщо споживач бажає в інших випадках відмовитися від договору, він має право розірвати його без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику шляхом надання йому одностороннього повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання.

13. Згідно з пунктом 11.5 договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У разі отримання постачальником від споживача заяви про бажання використовувати у взаємовідносинах електронний документообіг усі документи і повідомлення за цим договором також можуть бути складені відповідно до законодавства про електронний документообіг та використання електронних документів. У такому разі такі документи і повідомлення мають юридичну силу оригіналу документа.

14. У матеріалах справи наявний список згрупованих відправлень Укрпошти Ф.103, чек, роздруківку з програми 1С Підприємство - Газопостачальна компанія.

15. На підтвердження позовних вимог позивач надав наступні документи:

- інформацію щодо закріплення споживача з ЕІС-кодом 56XQ000110A6D00I в Реєстрі споживачів постачальника ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (EIC-код 56X80B) та щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000110A6D00I (01.09.2022-30.09.2022 - постачальник ТОВ "ГК "Нафтогаз України", обсяг у вересні 2022 року - 4120 м.куб);

- реєстр пар споживачів на 01.01.2020. Пон портфель: ЕІС-код 56XQ000110A6D00I, назва - Валмакс ОСББ, тип споживача - виробник теплової енергії;

- акт від 30.09.2022 №12431 приймання-передачі природного газу (підписаний виключно з боку ТОВ "ГК "Нафтогаз України") по договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" за період вересень 2022 року на суму 446 713,39 грн з ПДВ (обсяг - 4,12000 тис.м.куб., ціна за тис.куб.м без ПДВ: 01.09.2022 - 113 874,353 грн, 02.09.2022 - 108 213,717 грн, 03.09.2022-04.09.2022 - 84 941,218 грн, 05.09.2022 - 86 796,113 грн, 06.09.2022 - 111 357,867 грн, 07.09.2022 - 109 255,363, 08.09.2022 - 97 934,152 грн, 09.09.2022 - 98 012,403 грн, 10.09.2022-11.09.2022 - 93 414,737 грн, 12.09.2022 - 91 284,408 грн, 13.09.2022 - 91 633,207 грн, 14.09.2022 - 95 855,10 грн, 15.09.2022 - 103 255,105 грн, 16.09.2022 - 93 564,145 грн, 17.09.202-18.09.2022 - 80 954,212 грн, 19.09.2022 - 80 953,062 грн, 20.09.2022 - 76 456,996 грн, 21.09.2022 - 84 346,822 грн, 22.09.2022 - 82 501,956 грн, 23.09.2022 - 81 239,447 грн, 24.09.2022-25.09.2022 - 80 103,677 грн, 26.09.2022 - 80 066,75 грн, 27.09.2022 - 77 764,874 грн, 28.09.2022 - 92 306,079 грн, 29.09.2022 - 89 125,166 грн, 30.09.2022 - 82 830,165 грн);

- архів тарифів за вересень 2022 року;

- рахунок на оплату (природний газ) від 10.10.2022 №25862 на суму 446 713,39 грн з ПДВ (розрахунковий період: 01-30 вересня 2022 року);

- вимогу позивача від 27.09.2023 №119/4.1.2-38616-2023 до відповідача про сплату заборгованості на суму 446 713,39 грн; докази направлення вимоги (опис вкладення, список згрупованих відправлень, чек, роздруківка з програми 1СПідприємство - Газопостачальна компанія);

- інформацію про надходження коштів на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз України", зокрема, від ОСББ "Валмакс" (зазначено про відсутність реєстру надходжень);

- повідомлення позивача до відповідача (без дати та номеру), зокрема про те, що з 01.09.2022 постачальником для забезпечення потреб ОСББ є ТОВ "ГК "Нафтогаз України" як постачальник "останньої надії"; підключення до ПОН було здійснено автоматично шляхом приєднання до публічного договору у зв`язку з відсутністю точок у реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС; докази направлення повідомлення (роздруківка з програми 1С Підприємство - Газопостачальна компанія);

16. Відповідач на підтвердження власних доводів надав: копії договорів з ТОВ "ГК" Нафтогаз Трейдинг" на періоди до вересня 2022 року і після вересня 2022 року, акти приймання-передавання об`ємів газу за вказаний період; листи ОСББ "Валмакс" до ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг".

17. У матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості в розмірі 446 713,39 грн основного боргу, 110 760,44 грн пені (01.11.2022-30.04.2023), 18 973,13 грн 3% річних та 35 039,58 грн інфляційних втрат (01.11.2022-31.03.2024).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18. Господарський суд Одеської області рішенням від 21.11.2024 у справі №916/2056/24, яке Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 22.04.2025, позовні вимоги ТОВ "ГЗК "Нафтогаз України" задовольнив частково; стягнув з ОСББ "Валмакс" 32 795,20 грн вартості спожитого природного газу у вересні 2022 року та 393,31 грн судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовив.

19. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що змістом правового регулювання відносин держави зі споживачами (для побутових споживачів), а також для ОСББ для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку є надання державою в період воєнного стану пільгових умов таким виробникам теплової енергії, яким є відповідач. Такі пільгові умови, гарантовані державою, полягають у фіксованій ціні 7,96 грн за один кубометр газу та поширюються на обсяг природного газу, який споживається ОСББ, зокрема й у спірному періоді, для забезпечення потреб співвласників.

За таких обставин державою були забезпечені природним газом для населення виробники теплової енергії, яким є ОСББ "Валмакс", за ціною 7,96 грн за один кубометр газу, в тому числі й у спірному періоді - вересні 2022 року, що за розрахунками суду становить 32 795,20 грн, які підлягають стягненню з відповідача як фактичного споживача природного газу за вказаний період.

20. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанцій, апеляційний суд виснував, що відповідач у спірних правовідносинах є колективним побутовим споживачем природного газу, що споживає такий газ виключно для забезпечення потреб та в інтересах мешканців будинків (фізичних осіб), мотивуючи такі висновки тим, що: (1) законодавством виокремлено певну категорію (групу) споживачів, яким тимчасово затверджуються граничні ціни, за якими постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу, зокрема, серед яких вказані побутові споживачі; (2) у цьому випадку під категорію побутові споживачі підпадають як окремі фізичні особи, так і об`єднання фізичних осіб, головною метою яких у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" є придбавання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, зокрема для опалення своїх квартир (будинків), що не включає професійну та комерційну діяльність.

При цьому суд апеляційної інстанції відзначив, що відповідно до норми частини другої статті 1 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" законодавець ввів мораторій протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу, в тому числі для об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, навіть за умови включення останнього до Реєстру споживачів постачальника "останньої надії".

За висновками апеляційного суду, застосування позивачем для відповідача тарифів для непобутових споживачів у вересні 2022 є безпідставним та таким, що суперечить Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

21. ТОВ "ГЗК "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позов ТОВ "ГЗК "Нафтогаз України" до ОСББ "Валмакс" щодо стягнення основного боргу в сумі 413 918,19 грн, пені в сумі 110 760,44 грн, трьох відсотків річних в сумі 18 973,13 грн, інфляційних втрат в сумі 35 039,58 грн.

22. Підставою касаційного оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК), зазначаючи, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.04.2025 у справі №904/2061/24, від 22.04.2021 у справі №569/5821/20, від 02.04.2019 у справі №904/1199/18, від 02.05.2018 у справі №911/1373/17, щодо застосування норм Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про ринок природного газу".

23. Доводи скаржника в аспекті визначеної підстави касаційного оскарження зводяться до того, що:

(1) апеляційний суд застосував норми Законів України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", "Про житлово-комунальні послуги", "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" без урахування правової позиції щодо їх застосування, а саме стосовно того, що положення цих законів не є правовою основою для регулювання відносин ринку природного газу;

(2) таке застосування судом апеляційної інстанції наведених законів призвело до неправильного тлумачення застосування норм матеріального права щодо надання комунальних послуг населенню та звільнення від відповідальності населення за несвоєчасні розрахунки за ці комунальні послуги та ототожнення понять комунальні послуги та постачання природного газу, яке регулюється спеціальним законодавством на ринку природного газу;

(3) тлумачення Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" від 29.07.2022 №2479-IX, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812 було неправильним;

(5) згаданим законом чітко регламентовано, що вартість газу не підлягає збільшенню від ціни, що застосовувалася у відносинах між постачальниками та відповідними споживачами станом на 24.02.2022, якщо, зокрема, об`єднання співвласників багатоквартирних будинків використовують природний газ для виробництва теплової енергії для населення та уклали договір з суб`єктом ринку природного газу, на якого відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки.

Проте постачальник "останньої надії" у відносинах з ОСББ не є суб`єктом ринку природного газу, на якого відповідно до вказаної норми покладено спеціальні обов`язки, у зв`язку з чим такий постачальник позбавлений будь-якого права на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані в процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків;

(6) при здійсненні перерахунку вартості спожитого природного газу на рівні 7,96 грн за 1 куб. м суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки щодо визначення вартості природного газу згідно з умовами Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102).

У постачальника "останньої надії" відсутні підстави для здійснення постачання природного газу за ціною, відмінною від тієї, що оприлюднена на офіційному сайті постачальника в силу вимог пункту 4.1 Типового договору для непобутових споживачів, а тому суд першої інстанції безпідставно та неправомірно дійшов висновку про віднесення відповідача до категорії побутових споживачів у спірних правовідносинах постачання природного газу за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".

У свою чергу, не врахувавши правові висновки щодо належності доказів, наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, в тому числі віднесення ОСББ до виробників теплової енергії, апеляційний суд безпідставно ототожнив виробника теплової енергії із побутовим споживачем.

24. ОСББ "Валмакс" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

25. Доводи відповідача зводяться до того, що:

(1) відповідач є неприбутковою організацією, яка забезпечує укладення договору на постачання газу для співвласників багатоквартирного будинку газопостачанням як побутових споживачів, що, в свою чергу, свідчить про те, що позивач помилково відніс його (ОСББ) до непобутових споживачів;

(2) здійснений позивачем розрахунок вимог не відповідає вартості газу для ОСББ як побутового споживача, визначеної станом на 06.09.2022 наказом Міненерго, яким позивача зобов`язано здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 та базової річної пропозиції за ціною 7,96 грн/куб.м, та суперечить Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" від 29.07.2022 №2479-IX, та постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.09.2022 №1092 "Про постачання природного газу побутовим споживачам на умовах базової річної пропозиції";

(3) касаційна скарга не містить жодних нормативно вмотивованих вимог із посиланням на відповідні законодавчі акти щодо стягнення з відповідача (ОСББ як побутового споживача) у період воєнного стану (вересень 2022) року ціни газу понад 7,96 грн/куб.м.

Позиція Верховного Суду

26. Касаційне провадження у цій справі Верховний Суд відкрив на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

27. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

28. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

29. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК (що визначив сам скаржник у цій справі), покладається на скаржника.

30. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

31. Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

32. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

33. Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

34. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

35. Суд враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

36. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

37. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис необхідно визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК, таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

38. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

39. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

40. Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

41. Як зазначалось, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК, зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.04.2025 у справі №904/2061/24, від 22.04.2021 у справі №569/5821/20, від 02.04.2019 у справі №904/1199/18, від 02.05.2018 у справі №911/1373/17, щодо застосування норм Законів України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", "Про житлово-комунальні послуги", "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про ринок природного газу".

42. Надаючи оцінку доводам скаржника, наведеним у пункті 23 цієї постанови, щодо неврахування судами правових висновків, викладених у вказаних справах, Суд виходить з такого.

43. У справі №911/1373/17 предметом розгляду були вимоги до ОСББ про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання холодної води та водовідведення, 3% річних та інфляційних втрат, мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за отриманні у травні 2016 - березні 2017 послуги з постачання холодної води та водовідведення.

44. Суд першої інстанцій рішенням позовні вимоги задовольнив частково.

45. Апеляційний суд рішення місцевого господарського суду скасував та ухвалив нове про відмову в задоволенні позову з посиланням, зокрема, на неможливість встановити обсяги поставленої води та водовідведення за відповідні періоди з підстав ненадання позивачем інформації щодо поставленого відповідачу обсягу води та водовідведення, відсутності актів про зняття показань з водолічильників, що підтверджують факт надання послуг з водопостачання за спірні періоди, та неможливість встановити, з якого часу виникло порушення зобов`язання та яка дійсна заборгованість відповідача.

46. Верховний Суд постановою від 02.05.2018 у справі №911/1373/17 постанову апеляційного суду скасував, а рішення суду першої інстанції залишив в силі.

47. Посилаючись на неврахування правової позиції, викладеної в зазначеній постанові, скаржник у касаційній скарзі зазначає (дослівно), що "газ ОСББ придбано для себе як для непобутового споживача для здійснення своєї діяльності, що правильно визначено на інформаційній платформі (подібна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 №911/1373/17 щодо використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній діяльності ОСББ", проте не наводить, яка саме правова позиція Верховного Суду та щодо застосування яких саме норм не була врахована судами попередній інстанцій у контексті спірних у цій справі правовідносинами насамперед, встановлених судами обставин та висновків судів, які були покладені в основу рішень про часткове задоволення позову у цій справі.

48. Проаналізувавши зміст цієї постанови, Суд відзначає, що процитувавши норми Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про житлово-комунальні послуги", на неврахування висновків щодо застосування яких вказує скаржник, Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 у справі №911/1373/17 звертав увагу на те, що "ОСББ "Академічний - 3" як юридична особа не позбавлений права укладати договори, зокрема про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення для власних потреб. Взявши на себе зобов`язання згідно вказаного договору №6054 та визначивши на власний розсуд умови цього договору, сторони зобов`язані їх виконувати. Згідно із зазначеними нормами права споживачі зобов`язані оплачувати отримані ними житлово-комунальні послуги", що не можна розцінювати як правовий висновок у розумінні норм чинного ГПК.

49. При цьому Суд враховує, що відхиляючи доводи відповідача про те, що ОСББ не є споживачем та власником будинку і не потребує житлово-комунальних послуг, а їх потребують власники, співвласники ОСББ, Верховний Суд виходив не з певного (конкретного) застосування положень згаданих законів, а з умов укладеного між сторонами у справі №911/1373/17 договору, який визначав, що кількість холодної води, яка використана споживачем, визначається як різниця між обсягами холодної води, спожитими згідно показників будинкових приладів обліку, та обсягами холодної води, спожитої власниками (квартиронаймачами, орендаторами) житлових/нежитлових приміщень у цьому будинку (будинках) (згідно показників квартирних засобів обліку або затверджених нормативів (норм) водоспоживання).

50. Зокрема, Верховний Суд відзначив, що ОСББ уклало вказаний договір з метою використання води для потреб утримання будинку та прибудинкової території, і предметом цього договору не є постачання холодної води та водовідведення власникам квартир. ОСББ є самостійним споживачем отриманих за договором послуг, про що також свідчать показники обліку в рахунках.

51. У справі №904/1199/18 предметом розгляду були вимоги про (1) визнання незаконними дій відповідача щодо складання акта про порушення, що став підставою для встановлення споживачам будинку фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населення в розмірі 9,8 м3, (2) скасування вказаного акта, та (3) зобов`язання відповідача поновити мешканцям будинку як побутовим споживачам, що проживають у вказаному будинку, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203, та, як наслідок, провести перерахунок норм споживання природного газу мешканцям будинку, застосовуючи норму споживання природного газу на одну особу в місяць 4,4 м3.

52. Суд першої інстанції ухвалою закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), посилаючись на те, що позовні вимоги не стосуються прав та обов`язків позивача як юридичної особи або учасника господарського зобов`язання, а спрямовані на захист прав та інтересів окремих фізичних осіб за окремими договорами, укладеними побутовими споживачами з відповідачем, тому такий спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

53. Апеляційний суд вказану ухвалу скасував, а справу передав до суду першої інстанції для продовження розгляду з посиланням на те, що предметом спору в цій справі є вимоги щодо визнання незаконними дій суб`єкта господарювання та скасування прийнятого ним акта, що належить до юрисдикції господарських судів, суб`єктний склад учасників справи відповідає приписам статті 4 ГПК, а спірний акт про порушення підписаний головою правління ОСББ як представником юридичної особи згідно з повноваженнями, наданими статутом. Ті ж обставини, що позовні вимоги не стосуються прав та обов`язків позивача як юридичної особи або учасника господарського зобов`язання, оскільки між ним та відповідачем немає будь-яких договірних відносин, а статутом не передбачено повноважень ОСББ відповідати за зобов`язаннями співвласників, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

54. Велика Палата Верховного Суду постановою від 02.04.2019 у справі №904/1199/18 постанову апеляційного суду скасувала у частині скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до місцевого господарського суду в частині позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо складання акта про порушення та його скасування. У решті постанову суду апеляційної інстанції залишила в силі. Змінила мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо складання акта про порушення та його скасування, виклавши її в редакції цієї постанови.

55. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, посилання на вказану постанову скаржник наводить у наступному контексті (дослівно): "Велика Палата Верховного Суду у справі №904/1199/18 вказала, ОСББ не є суб`єктом правовідносин у сфері захисту прав споживачів та представником інтересів співвласників багатоквартирного будинку у сфері захисту прав споживачів, воно діє від власного імені як позивач у відносинах з надавачем послуг - юридичною особою ПАТ "Дніпрогаз", хоча мовою оригіналу висновок Великої Палати Верховного Суду в цій частині не є стверджувальним, як вказує скаржник, а викладений наступним чином:

"6.27. Таким чином, якщо ОСББ не є суб`єктом правовідносин у сфері захисту прав споживачів та представником інтересів співвласників багатоквартирного будинку у сфері захисту прав споживачів, то воно діє від власного імені як позивач у відносинах з надавачем послуг - юридичною особою ПАТ «Дніпрогаз». Отже, за суб`єктним та предметним критерієм спір у цій справі підлягає вирішенню в господарських судах.".

56. При цьому Суд відзначає, що вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила, вирішуючи питання щодо юрисдикції спору, виходячи, зокрема, з встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи стосовно (1) укладення договорів на розподіл природного газу побутовими споживачами шляхом підписання заяв-приєднань до умов Типового договору, за змістом абзацу третього підпункту 8.3 якого у разі якщо між Оператором ГРМ і споживачем не досягнуто згоди, зокрема, щодо перерахунку наданих послуг, спірні питання вирішуються в судовому порядку; (2) підписання головою правління ОСББ акта про порушення та відмову побутового споживача, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його установлення, який (голова правління) діяв від імені об`єднання та представляв інтереси співвласників, ураховуючи ту обставину, що на загальних зборах співвласники вказаного ОСББ одноголосно проголосували проти організації оператором ГРМ установлення загальнобудинкового лічильника газу.

57. У контексті наведеного, зокрема, встановлених судами попередніх обставин інстанцій обставин укладення договорів на розподіл природного газу побутовими споживачами та підписання головою правління ОСББ вищевказаного акта, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що така діяльність ОСББ не належить до сфери регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" та не зумовлює права цього ОСББ звертатися до суду в інтересах та для захисту співвласників багатоквартирного будинку в межах правовідносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, опосередкованих Законом України "Про захист прав споживачів" та окремими договорами між споживачами послуг та їх надавачами.

58. У той час як у цій справі №916/2056/24 сторони, в тому числі скаржник, у межах заявлених ним вимог до ОСББ, яке є відповідачем, а не позивачем, не ставлять питання щодо діяльності ОСББ у контексті правового регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" та його (ОСББ) права звертатися до суду в інтересах та для захисту співвласників багатоквартирного будинку, а також щодо юрисдикції цього спору в аспекті заявлених позовних вимог та встановлених обставин, які очевидно, є відмінними від заявлених вимог та встановлених обставин у справі №904/1199/18.

59. У справі №569/5821/20 предметом розгляду були вимоги про захист прав споживачів, обґрунтовані тим, що у зазначеній продавцем інформації та розрахунку в особистому кабінеті користувача вартість доставки придбаного ним автомобіля із США в Україну була узгоджена в розмірі 1 608,00 дол. США, тобто сума, яка його (позивача) влаштовувала та на яку він розраховував при підрахунку загальної вартості. Однак, в подальшому, відповідач надіслав позивачу інвойс (рахунок) із зовсім іншою сумою, а саме 2 383,00 дол. США, що є порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", та зустрічні вимоги про стягнення коштів за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг з пошуку, підбору та організації транспортування транспортних засобів, мотивовані, зокрема, тим, що умови цього договору і перелік послуг компанії в повному обсязі задовольнили позивача, хоча в договорі була відсутня фіксована вартість транспортування.

60. Суд першої інстанції рішенням первісний позов задовольнив частково, розірвав укладений між сторонами договір, стягнув з відповідача збитки та моральну шкоду. В задоволенні зустрічного позову відмовив.

61. Апеляційний суд постановою скасував вказане рішення та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні як первісного, так й зустрічного позовів, виходячи з того, що (1) спірний автомобіль був придбаний не для особистих потреб позивача, а на виконання умов договору доручення, укладеного з іншою особою, та отримання грошової винагороди, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про захист прав споживачів". Вимога про стягнення сплаченої вартості автомобіля заявлена до неналежного відповідача; (2) автомобіль на територію України, як це передбачено умовами договору, не доставлений, а тому у позивача відсутні підстави для оплати винагороди за надання інформаційно-консультаційних послуг, підбору та організації транспортування автомобіля та його доставки.

62. Верховний Суд постановою від 22.04.2021 у справі №569/5821/20 постанову апеляційного суду залишив без змін.

63. Посилаючись на вказану постанову, скаржник за текстом касаційної скарги наводить у наступному (дослівно): "суд апеляційної інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, який дійшов правового висновку, що норми Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" не є правовою основою для регулювання відносин ринку природного газу. Поняття "побутового споживача", "колективного побутового споживача" чи "споживача" у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" не допускає посередників (у тому числі ОССБ - юридичних осіб), адже споживання газу повинно відбуватися для власних потреб (подібна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 №569/5821/20)", проте згадана постанова Верховного Суду не лише не містить висновку щодо застосування вказаних законів, в тому числі в наведеному скаржником аспекті стосовно споживання природного газу, яке повинно відбуватись для власних потреб, а навіть посилання на них.

64. У справі №904/2061/24 предметом розгляду були вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ про стягнення заборгованість, пені, 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" від 01.09.2022.

65. Суд першої інстанції рішенням позов задовольнив у повному обсязі з посиланням, зокрема, на те, що ціна природного газу відповідно до умов публічного (укладеного) Типового договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача, підтверджується наданою позивачем роздруківкою з архіву тарифів за вересень 2022 року та щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102).

66. Апеляційний суд постановою вказане рішення скасував та ухвалив нове про відмову в задоволенні позову, зокрема з огляду на те, що: (1) ОСББ, яке у відносинах з позивачем (постачальником "останньої надії" за договором) виступає колективним побутовим споживачем природного газу для потреб та в інтересах мешканців будинку, вчинило дії для укладення договору з іншим постачальником за пільговою ціною, а останній не вчинив дії щодо включення споживача до власного реєстру споживачів, що призвело до ситуації, коли ОСББ, вважаючи, що споживає природний газ за пільговою ціною, що була забезпечена державою, знаходилось в реєстрі постачальника "останньої надії" понад строк, що визначений Типовим договором та Правилами; (2) змістом правового регулювання відносин держави з виробниками теплової енергії, яким, зокрема, є й ОСББ, є надання державою за наслідками карантину пільгових умов таким виробникам теплової енергії, яким є відповідач. Такі пільгові умови, гарантовані державою, полягають у фіксованій ціні 7,42 грн за 1 куб.м та поширюються на обсяг природного газу, який споживається ОСББ до 08.09.2022 - дати укладання договору №8163-ПСЮ-4 для забезпечення потреб співвласників; (3) державою були забезпечені природним газом для населення виробники теплової енергії, яким є ОСББ, за ціною 7 420 грн за 1000 куб.м, в тому числі й у спірному періоді з 01.09.2022 по 08.09.2022, загальна вартість якого становить 2 169,237 грн із розрахунку 0,2925 тис. куб.м х 7 420 грн.

67. Скасовуючи постанову апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 17.04.2025 у справі №904/2061/24 відзначив, що в аспекті предмета спору, висновків апеляційного суду та доводів касаційної скарги у цій справі, під час касаційного перегляду вказаної постанови апеляційного суду насамперед підлягають з`ясуванню питання, за яким договором у спірний період з 01.09.2022 по 30.09.2022 відповідачу підлягав поставці природний газ та за якою ціною підлягає розрахунок його вартості.

68. Так, у межах з`ясування питання щодо визначення ціни природного газу, за якою підлягає розрахунок його вартості у спірний у справі №904/2061/24 період, проаналізувавши положення пункту 7-1 Розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. №1236", якою доповнено пункт 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №80, та постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, зокрема, пунктом 41-7, Верховний Суд зазначив:

"62. Вищенаведені норми свідчать, що тимчасово (на визначений період) для певних категорій споживачів було затверджено граничні ціни, за якими постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу.

63. Водночас Суд враховує, що затвердження таких граничних цін (для всіх визначених у наведених актах категорій споживачів), жодна з яких не відповідає визначеній апеляційним судом ціні в розмірі 7,42 грн за 1 куб.м природного газу, не розповсюджується на спірний у цій справі період -вересень 2022 року (з 01.09.2022 по 30.09.2022) та не впливає на ціну природного газу, поставленого у цей період позивачем як постачальником "останньої надії"."

64. Оскільки постачання позивачем відповідачу природного газу в спірний період здійснювалось на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", пункт якого 4.1 якого, в аспекті визначення ціни, передбачає, що постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті; така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання; нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті, то визначення вартості спожитого відповідачем у спірний у цій справі період (з 01.09.2022 по 30.09.2022) природного газу повинно відбувались відповідно до умов такого Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", тобто за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті.

65. Як встановив суд першої інстанції, ціна поставленого позивачем відповідачу природного газу в спірний період підтверджується наданою позивачем роздруківкою з архіву тарифів за вересень 2022 року.

66. Крім цього місцевий господарський суд врахував, що ціна природного газу, щоденно постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 №809.

68. Апеляційний суд вказаних висновків суду першої інстанції за текстом своєї постанови жодним чином не спростував, зокрема, в аспекті визначення вартості поставленого природного газу за ціною, яка згідно з умовами Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" публікується/оприлюднюється на сайті позивача та визначається за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 №809 (в редакції постанови КМУ від 25.10.2021 №1102).".

69. Водночас Суд зважає, що наведене Верховний Суд навів насамперед у контексті висновків апеляційного суду (пункт 66 цієї постанови) з урахуванням встановлених судами обставин справи, викладених у постанові, яка була предметом касаційного перегляду, та доводів касаційної скарги, наведених скаржником на спростування цих висновків, зокрема стосовно того, що ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 (в редакції постанови №1102), що скаржник доводив у межах заявленої ним підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК) із посиланням на відсутність висновку Верховного Суду з питання правомірності здійснення судом перерахунку вартості поставленого постачальником "останньої надії" природного газу для ОСББ за ціною 7,42 грн за 1 куб.м.

70. У той час як у цій справі №916/2056/24 виснуючи про часткове задоволення позовних вимог з розрахунку вартості поставленого позивачем як постачальником "останньої надії" природного газу за ціною 7,96 грн/куб.м, суди попередніх інстанцій за встановлених ними обставин виходили з того, що застосування позивачем для відповідача тарифів для непобутових споживачів у вересні 2022 є безпідставним та таким, що суперечить Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", що обумовлено проаналізованими положеннями вказаного Закону, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.09.2022 №1092 та змісту електронного повідомлення ТОВ "ГК "Нафтогаз України", які, за висновками судів, гарантують пільгові умови, які полягають у фіксованій ціні 7,96 грн/куб.м та поширюються на обсяг природного газу, який споживається ОСББ, зокрема й у спірному періоді, для забезпечення потреб співвласників.

71. При цьому Суд відзначає, що посилаючись в аспекті єдиної визначеної підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) рішень судів попередніх інстанцій на неврахування позиції, викладеної у постанові від 17.04.2025 у справі №904/2061/24, скаржник не доводить, що наведене у вказаній постанові Верховного Суду (процитовані скаржником пункти 57, 60, 64-66, 68, 75) є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, відповідно, достатньою підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій з вищенаведеним мотивуванням, з огляду на те, що в межах поставлених на вирішення Верховного Суду питань у справі №904/2061/24 останній не виснував (1) щодо застосування/незастосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.09.2022 №1092, не досліджував та не аналізував їх зміст у контексті заявлених позовних вимог, як не досліджував і зміст електронного повідомлення ТОВ "ГК "Нафтогаз України", про яке йдеться в оскаржуваних у цій справі рішеннях судів, а також (2) стосовно застосування до спірних правовідносин виключно наведених ним (Судом) норм та/або можливість/неможливість їх застосування у поєднанні із нормами, які стали правовою підставою для відмови в задоволенні частини заявлених позивачем у цій справі №916/2056/24 позовних вимог.

72. З урахуванням наведеного Суд також звертає увагу на те, що для спростування висновків судів, наведених в оскаржуваних рішеннях судів у цій справі, скаржнику в межах визначної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) недостатньо лише посилатись на правову позицію у справі, яка є подібною за суб`єктним складом та предметом спору, в тому числі спірним періодом, він повинен довести, що зазначена ним правова позиція Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах є свідченням порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, яке полягає у неправильному їх тлумаченні, застосуванні норм, які не підлягали застосуванню, або незастосуванні норм, які підлягала застосуванню, чого скаржник в аспекті посилання на правову позицію, викладену в постанові від 17.04.2025 у справі №904/2061/24, не зробив, адже його доводи в цій частині наведені безвідносно до визначеної судами у цій справі №916/2056/24 правової підстави для відмови в задоволені частини заявлених позивачем позовних вимог, щодо застосування якої Верховний Суд у наведеній постанові не виснував.

73. З огляду на наведене, проаналізувавши зміст визначених скаржником постанов у контексті доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій у цій справі, які стали підставою для відмови в задоволенні частини заявлених позивачем вимог, Суд зазначає про те, що висновки Верховного Суду в наведених скаржником постановах (в цілому або в зазначеній ним частині) та у цій справі не можуть вважатися в цьому випадку подібними через відмінність спірних питань та встановлених судами фактичних обставини, що формують зміст правовідносин з урахуванням їх специфіки, а також через відсутність висновків, про неврахування яких стверджує скаржник, що, в свою чергу, виключає подібність правовідносин у вказаних справах, зокрема за змістовим критерієм.

74. Наведене свідчить, що визначена скаржником - ТОВ "ГК" Нафтогаз України" підстава касаційного оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у частині відмови в задоволенні позовних вимог у справі №916/2056/24 не знайшла свого підтвердження, що є підставою для закриття цього касаційного провадження на підставі пункт 5 частини першої статті 296 ГПК.

75. При цьому Суд зважає, що вказуючи на неправильне тлумачення Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812, зокрема, в аспекті того, що постачальник "останньої надії" у відносинах з ОСББ не є суб`єктом ринку природного газу, на якого відповідно до вказаної норми покладено спеціальні обов`язки, скаржник у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) не доводить наявність правових висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм та не визначає інших підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2-4 частини другої статті 287 ГПК, які б дозволяли Суду належним чином відреагувати на доводи скаржника в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК).

77. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, Суд відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ГК" Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у частині відмови в задоволенні позовних вимог у справі №916/2056/24.

Розподіл судових витрат

78. З огляду на те, що Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ГК" Нафтогаз України", сплачений ним за подання касаційної скарги судовий збір у порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у частині відмови в задоволенні позовних вимог у справі №916/2056/24, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець