ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. Справа№ 910/2800/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 (повний текст складено і підписано 12.06.2025)

у справі № 910/2800/25 (суддя Бондаренко-Легких Г. П.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Ваговий оператор» акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі філії «Пирятинськй комбінат хлібопродуктів» акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

про стягнення неустойки у розмірі 320 139 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Ваговий оператор» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі філії «Пирятинськй комбінат хлібопродуктів» акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», відповідач) про стягнення неустойки у розмірі 320 139 грн. 90 коп. на підставі пункту 6.4. договору про надання послуг, пов`язаних з перевіркою метрологічних характеристик зважувальних приладів та їх обслуговуванням №136/2024-д-ЦВОЮ від 15.04.2024 (далі договір).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що:

- згідно пункту 1.1. договору, договір регламентує взаємовідносини між виконавцем і замовником щодо надання послуг, пов`язаних з перевіркою метрологічних характеристик зважувальних приладів та їх обслуговуванням. Виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги за цим договором, а замовник зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги в порядку та розмірі, які визначені цим договором;

- у додатку 2 до договору №136/2024-д-ЦВОЮ від 15.04.2024 (далі додаток 2) сторони узгодили перелік послуг, графік їх надання та вартість;

- згідно підпункту 4.1.10. пункту 4.1. договору замовник зобов`язаний наперед повідомляти виконавця про відмову від послуги із зазначенням підстав;

- згідно пункту 13.3. договору кожна із сторін має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом відправлення повідомлення про односторонню відмову від договору іншій стороні за 30 (тридцять) днів до дати розірвання договору. Договір вважається розірваним по закінченню тридцятиденного строку з дня одержання іншою стороною відповідного повідомлення;

- пунктом 6.4. договору встановлено, що замовник зобов`язується сплачувати виконавцю неустойку, у розмірі вартості послуги згідно з додатком 2 договору у разі повідомлення замовника про відмову від отримання послуги або зменшення їх кількості;

- відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору, а відтак, відмовився від отримання передбачених договором послуг, у зв`язку з чим останній зобов`язаний сплатити позивачу неустойку, передбачену пунктом 6.4. договору;

- позивач листом від 19.11.2024 повідомив відповідача, що у зв`язку з односторонньою відмовою останнього від договору, відповідач згідно пункту 6.4. договору зобов`язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі 384 167 грн. 88 коп. з ПДВ у строк до 03.12.2024;

- у зв`язку з нездійсненням відповідачем сплати неустойки у строк встановлений в листі від 19.11.2024, позивач надіслав відповідачу претензію від 11.12.2024, в якій просив відповідача виконати зобов`язання щодо сплати неустойки згідно пункту 6.4. договору, однак на момент звернення до суду позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату неустойки;

- з огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі вартості послуги, встановлених умовами договору та його додатками без ПДВ у розмірі 320 139 грн. 90 коп.

Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю, пославшись на те, що:

- згідно з п.п.3.1, 3.2 договору обов`язок зі здійснення попередньої оплати за договором виникає лише після отримання інформаційного листа на електронну адресу, зазначену у розділі 15 договору виконавця з попереднім розрахунком вартості послуг;

- оскільки в п.15 договору не зазначена електронна адреса замовника, то вказаний інформаційний лист мав бути направлений на поштову адресу замовника; однак, матеріали справи не містять доказів направлення на поштову адресу замовника інформаційного листа з розрахунком;

- обов`язок виконавця з надання послуг за договором виникає за умови здійснення 100% попередньої оплати; оскільки попередня оплата не сплачувалась, у позивача не виник обов`язок з надання послуг за договором та такі послуги за договором не надавались;

- оскільки відповідачем фактично не надавались послуги, доводи позивача щодо відмови відповідача від отримання послуг (не можна відмовитись від послуги, яка не пропонувалась до надання) та застосування штрафу є безпідставними;

- позивач безпідставно ототожнює відмову від послуги та розірвання договору, оскільки відмова від договору в результаті його розірвання є значно ширшим поняттям, ніж відмова від послуги;

- відсутні правові підстави для застосування штрафу до відповідача за дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки таке право надано як законом, так і умовами договору, і це не може вважатися порушенням зобов`язання відповідача, а отже не можуть наступати правові наслідки у вигляді застосування неустойки;

- у зв`язку з розірванням договору будь-які зобов`язання за ним, в тому числі і щодо сплати штрафних санкцій, припиняються.

Крім того, відповідач в судовому засіданні 29.05.2024 заявив про зменшення розміру штрафних санкцій до 0 грн. 00 коп. на підставі ст. 233 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 позов задоволено; зменшено розмір неустойки (штрафних санкцій) на 90%; стягнуто з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі філії «Пирятинськй комбінат хлібопродуктів» акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Ваговий оператор» акціонерного товариства «Українська залізниця» неустойку у розмірі 32 013 грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 4 802 грн. 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- відповідач листом від 26.09.2024 повідомив позивача про розірвання договору в односторонньому порядку та зазначив, що договір вважається розірваним по закінченню 30-ти денного строку з дня одержання позивачем зазначеного повідомлення вже після спливу строку надання послуги, які були встановлені у травні та серпні 2024 року;

- в пунктах 13.4. та 13.6. договору містяться застереження, що усі правовідносини за цим договором, що розпочалися до дати припинення дії договору регулюються положеннями цього договору до повного здійснення розрахунків та виконання інших зобов`язань сторін; припинення договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, зокрема завершення розрахунків за надані послуги, що виникли до такого припинення;

- договір, укладений сторонами, та послуги, замовлені відповідачем, як замовником, були обов`язкові для нього в рамках виконання вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 № 374, які передбачали регулярну повірку автоматичних зважувальних приладів (залізничні платформні ваги тощо) та неавтоматичних зважувальних приладів, а відтак, враховуючи діяльність на ринку перевезення залізничним транспортом, відповідач мав укласти договір про надання послуг з перевірки метрологічних характеристик зважувальних приладів та їх обслуговування та здійснити оплату наданих послуг в порядку та розмірі, які визначені договором;

- ціна послуг чітко встановлена у додатку № 2 договору та була погоджена сторонами та відома відповідачу, отже, судом відхилено твердження відповідача, що він не міг виконати зобов`язання зі здійснення передплати у встановленому договором розмірі та у строки, передбачені договором, через надання йому позивачем інформаційного листа;

- відповідач в передбачені строки не здійснив передплату, як те передбачено умовами договору, а позивач не розпочинав надання послуг по договору;

- відповідачем не в повній мірі було належним чином та сумлінно виконано зобов`язання по договору в частині своєчасності повідомлення про відмову від послуг, а також здійснення попередньої оплати, передбаченої договором у визначеній сумі та визначені строки;

- одностороння відмова відповідача від договору, яка вчинена вже після настання строку надання такої послуги, є фактично відмовою від послуг за договором або зменшення їх кількості до нуля, за що передбачено неустойка, встановлена п. 6.4 договору;

- враховуючи специфіку правовідносин, несвоєчасне повідомлення про відмову від послуги (шляхом розірвання договору в односторонньому порядку), навіть ще не наданої позивачем, через невиконання обов`язку здійснення відповідачем передплати, є порушенням умов укладеного між сторонами договору;

- у зв`язку з відмовою відповідача від договору, що в свою чергу спричинило відмову від послуг (або зменшення їх кількості до нуля) та узгодженням між сторонами в договорі умови, що у випадку зменшення кількості послуг або відмови від отримання послуги, замовник зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі вартості послуг, вимога позивача заявлена в даному позові є правомірною.

Водночас, суд першої інстанції, розглянувши подану відповідачем заяву про зменшення розміру збитків:

- врахувавши: порядок виконання, тобто не сумлінного в повній мірі виконання всіх зобов`язань по договору обома сторонами; що розмір неустойки дорівнює вартості послуги, а відтак очевидно є надмірно великим розміром неустойки порівняно з вчиненим порушенням; скрутний майновий стан відповідача, а також об`єктивні обставини, за яких відповідач відмовився від договору (розірвав його в односторонньому порядку);

- з огляду на баланс інтересів обох сторін спору, вирішив зменшити розмір заявленої неустойки на 90%,

та, з огляду на вказане, частково задовольнив заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій у розмірі 32 013 грн. 99 коп., що становить 10% від заявленої позивачем суми неустойки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 03.07.2025 Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» (судом зареєстровано 04.07.2025) звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що ухвалене з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та з порушення норм процесуального і матеріального права.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги зазначає про наступне:

- згідно з п.п.3.1, 3.2 договору замовник оплачує вартість послуг згідно з попереднім розрахунком; обов`язок зі здійснення попередньої оплати за договором виникає лише після отримання інформаційного листа на електронну адресу, зазначену у розділі 15 договору виконавця з попереднім розрахунком вартості послуг;

- оскільки в п.15 договору не зазначена електронна адреса замовника, то вказаний інформаційний лист мав бути направлений на поштову адресу замовника;

- матеріали справи не містять доказів направлення на поштову адресу замовника інформаційного листа з розрахунком, отже висновок суду щодо порушення строків здійснення відповідачем попередньої оплати є хибним;

- обов`язок виконавця з надання послуг за договором виникає за умови здійснення 100% попередньої оплати;

- оскільки попередня оплата не сплачувалась, висновок суду першої інстанції про настання строку надання послуг за договором є хибним. Враховуючи, що такі послуги за договором не надавались та не передавались за актом приймання-передачі відповідачу, висновок суду першої інстанції щодо настання строку надання послуги та відмови відповідача від отримання послуг є безпідставними;

- суд першої інстанції зазначив про обов`язковість для відповідача передбачених договором послуг, але судом не досліджувалось питання, коли була дата останньої повірки зважувальних пристроїв відповідача та чи здійснюється їх експлуатація;

- в оскаржуваному рішенні суд помилково ототожнює поняття «відмова від договору» та «відмова від послуг». Відмова від договору означає припинення дії всього договору, тобто всіх його умов та зобов`язань, узятих на себе сторонами. Відмова від отримання послуги може бути лише однією з умов договору, і може означати відмову від отримання певної послуги, але не припинення всього договору. Отже, ототожнення відмови від отримання послуги та відмови від договору є безпідставним, оскільки відмова від договору в результаті його розірвання є значно ширшим поняттям, ніж відмова від отримання послуги;

- ці два випадки регулюються різними пунктами договору, які знаходяться в різних розділах («відмова від отримання послуги» - п.6.4 договору та «відмова від договору» - п.13.2,13.3.). При цьому пункти договору, що регулюють порядок відмови від договору не передбачають жодних видів неустойки за відмову від договору;

- у разі розірвання договору всі зобов`язання за ним припиняються, в той час як факт відмови від послуги таких наслідків не має. Окрім того, у зв`язку з розірванням даного договору будь-які зобов`язання за ним, в тому числі і щодо сплати штрафних санкцій, припиняються;

- в даному випадку, враховуючи специфіку предмету договору та особу надавача послуг, саме позивач у вказаних правовідносинах володіє більш вагомим впливом щодо відповідача та саме ним були надані умови договору, а тому положення договору мають тлумачитися на користь відповідача; ототожнення вказаних понять призводить до того, що неустойка за відмову від договору може бути застосована лише щодо відповідача, що є не справедливим та містить дискримінаційний характер щодо останнього;

- матеріали справи не містять доказів направлення доданої до позову претензії на поштову адресу замовника, зазначену в розд.15 договору, відтак позивачем порушено встановлений договором порядок досудового врегулювання спору (п. 8.1. договору).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 справа № 910/2800/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 у справі № 910/2800/25 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано Акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 5 762 грн. 52 коп. у встановленому порядку.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 16.07.2025 (судом зареєстровано 17.07.202) подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в додатках до якої міститься платіжна інструкція № 3186 від 16.07.2025 про сплату 5 762 грн. 52 коп., в призначенні платежу вказано: «судовий збір за подачу апел. скарги АТ «ДПЗКУ» у спр. № 910/2800/25, Північний апеляційний господарський суд».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024:

- клопотання Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 задоволено;

- поновлено Акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25;

- зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 до закінчення апеляційного розгляду;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25;

- справу № 910/2800/25 призначено до розгляду на 09.09.2025 об 11 год. 10 хв.;

- витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2800/25.

31.07.2025 матеріали справи № 910/2800/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

01.08.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що й в суді першої інстанції, а також додатково зауваживши на тому, що:

- замовник та виконавець, укладаючи договір, узгодили умови цього договору, зокрема, щодо кількості послуг, їх вартості, графіку отримання та взяли на себе взаємні зобов`язання, що є обов`язковими до виконання сторонами, що засвідчується підписами та печатками сторін;

- одностороння відмова відповідача від договору, яка вчинена вже після настання строку надання такої послуги, є фактично відмовою від послуг за договором або зменшення їх кількості до нуля;

- замовником не було здійснено передоплати за 30 днів до дати обслуговування ані 07.05.2024, ані 07.08.2024, повідомлення відповідача про розірвання договору було направлено позивачу через кілька місяців після спливу строків надання послуг, які були встановлені у травні та серпні 2024 року, що свідчить про явну відсутність наміру отримувати такі послуги за договором та в цілому про відмову від них; за період часу з моменту узгодження сторонами дат обслуговування до отримання позивачем повідомлення про одностороннє розірвання договору, відповідач не виявив жодного наміру щодо їх отримання, в тому числі не сплатив суму попередньої оплати за послуги;

- розірвання замовником договору в односторонньому порядку має закономірним наслідком відмову від отримання послуг за договором або зменшення їх кількості до нуля, адже таке розірвання договору в односторонньому порядку є волевиявленням сторони, як щодо відмови від послуги за договором, так і щодо припинення договірних відносин в цілому;

- право звертатись до суду є абсолютним, і відсутність досудового врегулювання не є підставою для відмови в прийнятті позовної заяви; для даної категорії спорів у сфері господарських правовідносин законодавчо не встановлений обов`язків досудовий порядок, а отже сторонам надано вибір, чи намагатись вирішити спір мирним шляхом чи звертатись до суду;

- лист від 19.11.2024 та претензія від 11.12.2024 надсилались відповідачу на його електронну пошту, яка зазначена в шапці реквізитів повідомлення відповідача про одностороннє розірвання договору.

04.09.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість представника позивача в іншому судовому засіданні 09.09.2025 о 9 год. 00 хв. в Вінницькому апеляційному суді.

Порадившись на місці, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення поданого позивачем клопотання про відкладення з огляду на наступне.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 09.09.2025 у цій справі уповноваженого представника позивача та зауважує відповідачу на тому, що за приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), а відтак, представником позивача є його керівник, доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні якого суду не надано.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 09.09.2025 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію позивача викладено у відзиві на апеляційну скаргу, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Станом на 09.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду додаткових пояснень, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач представників в судове засідання не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача, за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15.04.2024 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі директора філії «Ваговий оператор» акціонерного товариства «Українська залізниця», як виконавцем та Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі директора філії «Пирятинський комбінат хлібопродуктів» акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», як замовником укладено договір про надання послуг, пов`язаних з перевіркою метрологічних характеристик зважувальних приладів та їх обслуговуванням №136/2024-д-ЦВОЮ (далі договір).

Договір регламентує взаємовідносини між виконавцем і замовником щодо надання послуг, пов`язаних з перевіркою метрологічних характеристик зважувальних приладів та їх обслуговуванням. Виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги за цим договором, а замовник зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги в порядку та розмірі, які визначені цим договором (пункт 1.1. договору).

Перелік зважувальних приладів, за якими надаються послуги за цим договором передбачений у додатку 1 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Перелік послуг, що надаються за цим договором, графік надання послуг та їх вартість передбачені у додатку 2 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2. договору).

Пересилка кореспонденції (листів, договорів, додаткових угод, рахунків, актів наданих послуг, документації на зважувальні прилади та під`їзні колії) здійснюється за поштовими реквізитами, зазначеними в розділі 15 цього Договору (пункт 2.15. договору).

Сканована копія цього договору, доповнення, зміни, акти, протоколи, заявки, інструкції, рахунки, які є додатками до нього, засвідчені печатками сторін, надіслані на електронну адресу сторін, зазначену в розділі 15 цього договору, можуть використовуватися сторонами за умови їх підтвердження оригіналом протягом 7 (семи) календарних днів з моменту одержання сканкопії (пункт 2.16. договору).

Датою та часом одержання однією стороною будь-яких документів (повідомлень), відправлених іншою стороною з використанням власних інформаційних систем виконавця, є дата та час підписання відправником такого документа (повідомлення) КЕП у власних інформаційних системах виконавця (пункт 2.18. договору).

Виконавець згідно графіку надання послуг (додаток № 2 ) здійснює попередній розрахунок вартості послуги і повідомляє суму попередньої оплати на електронну адресу відповідача, зазначену в розділі 15 Договору, у вигляді інформаційного листа (пункт 3.1. договору).

Замовник не пізніше ніж за 30 днів до дати надання послуги оплачує виконавцю 100 % вартості послуг згідно з попереднім розрахунком (пункт 3.2. договору).

Виконавець до направлення спеціального рухомого складу перевіряє наявність достатньої суми коштів на особовому рахунку замовника та може резервувати їх (пункт 3.3. договору).

Виконавець розпочинає надання послуги замовнику після отримання на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії «Єдиний розрахунковий центр» АТ «Укрзалізниця» передоплати у розмірі 100% вартості послуги відповідно до попереднього розрахунку (пункт 3.12. договору).

До обов`язків замовника входить, зокрема, обов`язок наперед повідомляти виконавця про відмову від послуг із зазначенням підстав (пункт 4.1.10. договору).

До обов`язків виконавця входить, зокрема, обов`язок надавати замовнику послуги відповідно до умов цього договору, за умови здійснення 100 % попередньої оплати (пункт 4.2.2. договору).

Загальна ціна договору на момент його підписання складає 384 167 грн. 88 коп. з ПДВ, у тому числі ПДВ 64 027 грн. 98 коп. (пункт 5.1. договору).

Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця, вказаний у розділі 15 договору (п. 5.3. договору).

Замовник зобов`язується сплачувати виконавцю неустойку, у розмірі вартості послуги згідно з Додатком 2 договору у разі повідомлення замовника про відмову від отримання послуги або зменшення їх кількості (п. 6.4. договору).

Усі спірні питання, які виникають під час виконання цього договору вирішуються шляхом переговорів. Претензії з приводу виконання договору направляються на поштові адреси сторін для листування, зазначені в розділі 15 цього договору (п. 8.1. договору).

Якщо спірні питання, які виникли у зв`язку з виконанням цього договору, не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони передаються за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору на розгляд суду в порядку, передбаченому законодавством України (п. 8.2. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його припинення (п. 13.1. договору).

Договір припиняється, зокрема, у зв`язку з односторонньою відмовою від договору, у випадках та в порядку, прямо передбачених договором, або з підстав, визначених законодавством (п. 13.2. договору).

Кожна із сторін має право відмовитись від договору в односторонньому порядку шляхом відправлення повідомлення про односторонню відмову від договорі іншій стороні за 30 (тридцять) днів до дати розірвання договору. Договір вважається розірваним по закінченню тридцятиденного строку з дня одержання іншою стороною відповідного повідомлення (п. 13.3. договору).

Усі правовідносини за цим договором, що розпочалися до дати припинення дії договору регулюються положеннями цього договору до повного здійснення розрахунків та виконання інших зобов`язань сторін (п. 13.4. договору).

Припинення договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, зокрема завершення розрахунків за надані послуги, що виникли до такого припинення (п. 13.6. договору).

Невід`ємною частиною цього договору є додатки: додаток 1 «Перелік зважувальних приладів», додаток 2 «Послуги, що надаються за договором, графік їх надання та вартість».

Згідно Додатку 2 до договору сторони узгодили наступні послуги, графік їх надання та вартість:

- перевірка метрологічних характеристик зважувальних приладів: дата обслуговування 07.08.2024; ціна послуги 119 374 грн. 20 коп. з ПДВ;

- технічне обслуговування зважувальних приладів з перевіркою метрологічних характеристик: дата обслуговування 07.05.2024; ціна послуги 264 793 грн. 68 коп. з ПДВ.

Відповідач листом вих. №372 від 26.09.2024 повідомив позивача про розірвання договору в односторонньому порядку та зазначив, що договір вважається розірваним по закінченню 30-ти денного строку з дня одержання позивачем зазначеного повідомлення.

Позивач листом вих.№ЦВО-23/1390 від 19.11.2024 повідомив відповідача, що у зв`язку з односторонньою відмовою останнього від договору, відповідач згідно пункту 6.4. договору зобов`язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі 384 167 грн. 88 коп. з ПДВ у строк до 03.12.2024.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем сплати неустойки у строк встановлений в листі вих.№ЦВО-23/1390 від 19.11.2024, позивач надіслав відповідачу претензію вих.№ЦВО-23/1467 від 11.12.2024, в якій просив відповідача виконати зобов`язання щодо сплати неустойки згідно пункту 6.4. договору №136/2024-д-ЦВОЮ від 15.04.2024.

Однак, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату неустойки.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі вартості послуги встановлених умовами договору та його додатками без ПДВ у розмірі 320 139 грн. 90 коп.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 позов задоволено; зменшено розмір неустойки (штрафних санкцій) на 90%, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено неустойку у розмірі 32 013 грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 4 802 грн. 10 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 (з урахуванням зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) на 90%) позов задоволено.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а відтак, враховуючи, що рішення в частині зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) на 90% апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що принцип «заборони повороту до гіршого» («non reformatio in peius») відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).

Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23, 21.06.2023 у справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22).

Верховний Суд у постанові від 24.05.2023 у справі № 179/363/21зауважив на тому, що обсяг апеляції був обмежений рішенням суду щодо заборгованості за аліментами, які ще не були виплачені, та скасування списання заборгованості у разі недотримання цього зобов`язання, а відтак суд не повинен був самостійно погіршувати позицію заявника скарги в тій частині, в якій рішення суду не було оскаржене.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.07.2025 та від 08.10.2025 у справі № 922/1715/22 якими були скасовані постанови апеляційного суду в частині розгляду тих позовних вимог, які апелянтом не оскаржувались з посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано принципу «заборони повороту до гіршого».

З огляду на вказане рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) на 90% колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, укладений між сторонами, є договором надання послуги, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 63 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, в п. 1.2. договору вказано, що перелік послуг, що надаються за цим договором, графік надання послуг та їх вартість передбачені у додатку 2 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору.

В даному додатку 2 встановлено: вид послуги, зважувальні пристрої, щодо яких надаються дані послуги, їх кількість, строк надання (07.08.2024 та 07.05.2024 відповідно) та ціни послуг з ПДВ та без ПДВ.

Отже, позивач зобов`язався надати наступні послуги відповідачу, а відповідач, в свою чергу, оплати послуги:

- 07.05.2024: технічне обслуговування зважувальних приладів з перевіркою метрологічних характеристик; ціна: 220 661 грн. 40 коп. без ПДВ та 264 793 грн. 68 коп. з ПДВ.

- 07.08.2024: перевірка метрологічних характеристик зважувальних приладів; ціна: 88 478 грн. 50 коп. без ПДВ та 119 374 грн. 80 коп. з ПДВ.

В розділі 13 договору узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його припинення. Зокрема, договір припиняється, у зв`язку з односторонньою відмовою від договору, у випадках та в порядку, прямо передбачених договором, або з підстав, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 625 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18).

У вказаній постанові Верховний Суд підкреслив, що сторони мали право на власний розсуд погодити підстави та порядок припинення дії договору.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі (постанова Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).

У досліджуваному договорі сторони передбачили можливість одностороннього розірвання договору, зокрема, у п. 13.2. договору зазначено, що договір припиняється, зокрема, у зв`язку з односторонньою відмовою від договору, у випадках та в порядку, прямо передбачених договором, або з підстав, визначених законодавством. Окрім цього, можливість односторонньої відмови від договору надання послуг прямо передбачена Цивільним кодексом України.

У ст. 627 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.1.10 договору встановлено, що відповідач як замовник зобов`язаний наперед повідомляти виконавця про відмову від послуги із зазначенням підстав.

Відповідач листом вих.№372 від 26.09.2024, який направив позивачеві 27.09.2024, повідомив позивача про розірвання договору в односторонньому порядку та зазначив, що договір вважається розірваним по закінченню 30-ти денного строку з дня одержання позивачем зазначеного повідомлення вже після спливу строку надання послуги, які були встановлені у травні та серпні 2024 року.

В пунктах 13.4. та 13.6. договору містяться застереження, що усі правовідносини за цим договором, що розпочалися до дати припинення дії договору регулюються положеннями цього договору до повного здійснення розрахунків та виконання інших зобов`язань сторін; припинення договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, зокрема завершення розрахунків за надані послуги, що виникли до такого припинення.

Пунктом 6.4. договору сторони передбачили міру відповідальності у разі відмови від отримання послуг, зокрема, встановлено, що замовник зобов`язується сплачувати виконавцю неустойку, у розмірі вартості послуги згідно з додатком 2 договору у разі повідомлення замовника про відмову від отримання послуги або зменшення їх кількості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 3 договору було передбачено порядок та строк надання послуг.

Так, в п. 3.1 договору вказано, що виконавець згідно графіку надання послуг (додаток № 2) здійснює попередній розрахунок вартості послуги і повідомляє суму попередньої оплати на електронну адресу відповідача, зазначену в розділі 15 договору, у вигляді інформаційного листа. Відповідач як замовник не пізніше ніж за 30 днів до дати надання послуги (07.07.2024 та 07.08.2024 року) оплачує 100 % вартості послуг згідно з попереднім розрахунком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк надання послуг за договором, відповідно до додатку 2 до договору, сплив 07.08.2024 та 07.05.2024 відповідно.

Отже, відповідачем не виконано зобов`язання зі здійснення передплати у встановленому договором розмірі та у строки, передбачені договором.

Відтак, одностороння відмова відповідача від договору була вчинена вже після настання строку надання послуг за договором, і є, по суті, відмовою від послуги або зменшенням таких замовлених послуг до нуля.

Колегія суддів звертає увагу, що одержувачем (замовником) послуг за досліджуваним договором є відповідач, а відтак, саме він є заінтересованою особою у результативності виконання вказаних послуг, і, відповідно саме він має вчиняти активні дії для отримання вказаних послуг, як це передбачено п. 3.1. договору (відповідач як замовник не пізніше ніж за 30 днів до дати надання послуги (07.07.2024 та 07.08.2024) оплачує 100 % вартості послуг згідно з попереднім розрахунком).

Дослідивши договір, колегія суддів робить висновок, що ціна послуг чітко встановлена у додатку № 2 договору та була погоджена сторонами та відома відповідачу, окрім цього реквізити для перерахування відповідачем коштів (в тому числі поточний рахунок зі спеціальним режимом використання) з метою оплати послуг вказані у розділі 15 договору, і були відомі відповідачу.

При цьому слід зазначити, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.

З огляду на вказане колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що матеріали справи не містять доказів направлення на поштову адресу замовника інформаційного листа з розрахунком, оскільки ціна послуг чітко встановлена у додатку № 2 договору та була погоджена сторонами та відома відповідачу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в порушення погодження умов договору, відповідачем у розділі 15 не було зазначено електронної адреси, на який позивач міг би направити вказаний інформаційний лист.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладення та підписання сторонами додатку № 2, в якому чітко зазначено ціна послуг, є достатньою передумовою для можливості здійснення передплати відомої ціни послуг за реквізитами позивача, визначеними у розділі 15 договору.

Відтак, колегія суддів констатує, що відповідач в передбачені строки не здійснив передплату, як те передбачено умовами договору, а позивач не розпочинав надання послуг по договору.

Після того, як строк надання послуг, який був встановлений додатком № 2 до договору, сплив, відповідач з порушенням п. 4.1.10 договору, який зобов`язував відповідача наперед повідомляти виконавця про відмову від послуг із зазначенням підстав, надіслав повідомлення від 26.09.2024 (направлене засобами поштового зв`язку 27.09.2024) про розірвання договору в зв`язку з минуванням потреби в придбанні послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що замовником (відповідачем) не було здійснено передоплати за 30 днів до дати обслуговування ані 07.05.2024, ані 07.08.2024, повідомлення відповідача про розірвання договору було направлено позивачу лише через кілька місяців після спливу строків надання послуг, які були встановлені у травні та серпні 2024 року, що свідчить про явну відсутність наміру отримувати такі послуги за договором та в цілому про відмову від них, за період часу з моменту узгодження сторонами дат обслуговування до отримання позивачем повідомлення про одностороннє розірвання договору, відповідач не виявив жодного наміру щодо їх отримання, в тому числі не сплатив суму попередньої оплати за послуги.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується колегія суддів, що відповідачем не в повній мірі було належним чином та сумлінно виконано зобов`язання по договору в частині своєчасності повідомлення про відмову від послуг, оскільки така відмова здійснена вже після спливу строку надання послуг за договором, а також здійснення попередньої оплати, передбаченої договором у визначеній сумі та визначені строки.

Відтак, розірвання договору в односторонньому порядку відповідачем є фактично відмовою від послуг за договором або зменшення їх кількості до нуля, за що передбачено неустойка, встановлена п. 6.4 договору, оскільки розірвання замовником договору в односторонньому порядку має закономірним наслідком відмову від отримання послуг за договором або зменшення їх кількості до нуля, адже таке розірвання договору в односторонньому порядку є волевиявленням сторони, як щодо відмови від послуги за договором, так і щодо припинення договірних відносин в цілому.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно зі ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Із змісту ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Колегія суддів констатує, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі розмір неустойки, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сума неустойки, яка заявлена позивачем до стягнення становить 320 139 грн. 90 коп., що відповідає загальній ціни послуг узгоджених сторонами в додатку 2 до договору № без урахування суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції цілком вірно визнав доведеним наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки у визначеній позивачем сумі 320 139 грн. 90 коп. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач не вжив заходів щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, колегія суддів зазначає про те, що:

- відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист, яке, в свою чергу, не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист;

- у даному випадку позивач скористався конституційним правом на судовий захист та звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів;

- вжиття таких заходів не є обов`язком сторони та їх невжиття не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як встановлено вище, суд першої інстанції зменшив розмір неустойки (штрафних санкцій) на 90%, але рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25, отже підстав для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі № 910/2800/25.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

О.В. Тищенко