РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025Справа № 910/1990/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Батій О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт»

про стягнення 1 024 935,16 грн

за участю представників:

від позивача: Дєєва Ю.В.

від відповідача: Карпічев Ю.Г.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» (далі ТОВ «Укрземконсалт», відповідач) про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 024 935,16 грн за договором надання послуг № ЦЗВ-15-00623-03 від 05.05.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині своєчасного надання послуг, у зв`язку з чим позивачем було нараховано штрафні санкції. У позові АТ «Укрзалізниця» просить стягнути з відповідача пеню в сумі 530 695,36 грн та штраф у сумі 494 239,80 грн, що разом складає 1 024 935,16 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у строк, встановлений законом, надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що договір надання послуг вважає неукладеним, оскільки сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов, а саме: договір не визначає, які саме послуги відповідач повинен був надати, договір містить неоднозначні умови щодо строків надання цих послуг, також договір не відповідає вимогам Законів України «Про публічні закупівлі», «Про землеустрій». Крім того відповідач зазначив, що вихідна документація позивачем була надана частково, а по деяких земельних ділянках зовсім не надана, після отримання вказаної вихідної документації відповідачем була виявлена відсутність земельно-кадастрових документів щодо деяких земельних ділянок та помилковість відомостей в державних актах стосовно меж земельних ділянок, що свідчить про те, що позивач неналежно виконав свої зобов`язання за договором, що стало перешкодою для належного виконання відповідачем своїх обов`язків. Також відповідач звернув увагу на те, що після укладення договору позивачем було повідомлено про необхідність обов`язкового погодження усіх розроблених технічних документацій з його регіональними філіями чи структурними підрозділами, що не було включено в технічне завдання та в тендерну документацію. Щодо нарахувань штрафних санкцій відповідач вказав на те, що відносини між сторонами є грошовими зобов`язаннями, а тому пеня не може розраховуватися в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно наданих послуг, та заявив клопотання про зменшення розміру неустойки до 33 743,00 грн (1% від ціни договору).

У відповіді на відзив позивач вказав про те, що договір був укладений сторонами за результатами проведення процедури закупівлі, умови щодо предмету договору були ідентичні умовам додатку № 8 до тендерної документації позивача, з якою відповідач був ознайомлений, договір був підписаний обома сторонами без зауважень та заперечень, що свідчить про те, що сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору. Позивач також зазначив, що умови договору були ним виконані належним чином, а відповідач порушив строки надання послуг, що були узгоджені в календарному плані. Твердження відповідача з приводу неправильного розрахунку пені позивач відхилив, оскільки мало місце порушення негрошового зобов`язання, відтак, свій розрахунок вважав обґрунтованим. Щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, то проти цієї заяви позивач заперечив.

Указана відповідь на відзив була подана з порушенням визначеного законом строку, у зв`язку з чим позивач подав заяву про продовження строку на її подачу, в якій просив визнати причину пропуску строку поважною та продовжити строк на подання відповіді на відзив. У обґрунтування свого клопотання позивач послався на те, що на момент подачі відповіді на відзив у позивача відбувся збій в системі електронного документообігу, у зв`язку з чим вказані обставини стали перешкодою для вчасної подачі відповіді на відзив.

За приписами ч. 2, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Розглянувши наведені АТ «Українська залізниця» обґрунтування, суд вважав поважними причини пропуску позивачем процесуального строку, а тому ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.04.2025, задовольнив клопотання позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив та надав такий строк до 25.04.2025.

Відповідач подав заперечення до відповіді на відзив, в яких вказав про те, що метою договору є реєстрація права постійного користування земельною ділянкою за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте, технічне завдання у договорі не визначає конкретний вид документації із землеустрою, яку необхідно виготовити відповідачу, предмет договору суперечить вимогам законодавства, що вказує на його нікчемність та відсутність підстав для сплати неустойки.

Також у підготовчому засіданні відповідач подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів: згрупованих таблиць, що відображають обсяг та строки виконання ним замовлених послуг за договором № ЦЗВ-15-00623-03 від 05.05.2023, а також доказів відмови позивачу з боку державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій на підтвердження неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.04.2025, суд задовольнив вказане клопотання відповідача та долучив надані ним докази до матеріалів справи.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 20.05.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

До початку розгляду справи по суті відповідач подав заяву про надання часу для розгляду позивачем його пропозиції про мирне врегулювання спору, яка була задоволена судом.

Проте у судовому засіданні, призначеному на 31.07.2025, представник позивача надав пояснення щодо неможливості врегулювання спору мирним шляхом.

Під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 05.05.2023, за результатами проведення процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» (оголошення номер № UA-2023-03-14-012121-a), між АТ «Укрзалізниця» (замовник) та ТОВ «ІЗПВ «Укрземконсалт» (виконавець) був укладений договір надання послуг № ЦЗВ-15-00623-03 (далі договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги землевпорядних робіт з оформлення/переоформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розроблення документації із землеустрою, необхідної для формування земельної ділянки та забезпечення реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрації права постійного користування за AT «Укрзалізниця» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку, а замовник прийняти такі послуги та оплатити їх відповідно до розрахунку вартості послуг (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору результатом надання послуг є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, який підтверджує право постійного користування земельною ділянкою AT «Укрзалізниця» та який виконавцем передається замовнику разом із документами, зазначеними в п. 8 додатку 1.1 договору, вимоги до яких зазначені в п. 6 додатку 1.1 договору.

Згідно з п. 1.3 договору зазначені послуги включають в себе склад послуг та робіт, визначений в п. 5 додатку до цього договору, які надаються у терміни визначені в договорі. З метою розроблення документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, виконавець має виконати обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні проектні та проектно-вишукувальні роботи (роботи із землеустрою).

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець повинен надати замовнику передбачені цим договором послуги, якість яких повинна відповідати вимогам Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про адміністративні послуги», «Про Державний земельний кадастр», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постанови КМУ від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».

Пунктом 3.1 договору визначено, що надання послуг здійснюється протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та є підтвердженням готовності замовника до отримання послуг. Строк надання послуг зі складання документації з землеустрою та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 75 календарних днів з моменту направлення замовником письмової рознарядки.

Згідно з п. 3.4 договору датою надання послуг вважається дата підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг.

Оплата за цим договором здійснюється на підставі акту здачі-приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками замовника (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна послуг з розроблення документації із землеустрою, необхідної для формування земельної ділянки та державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою AT «Укрзалізниця» визначена відповідно до кошторису вартості послуг (додаток № 1. 3 до договору), що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 5.4 договору визначено, що загальна ціна договору становить 3 410 664,98 грн без ПДВ. Ціна договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується замовником окремо та вважається врахованою у ціну цього договору. У разі реєстрації, за погодженням із замовником, земельної ділянки на площу меншу, ніж передбачена у переліку земельних ділянок (додаток 1.4. до договору), здійснюється пропорційне зменшення вартості послуг (п. 5.6 договору).

Згідно з п. 7.1 договору замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунки за надані послуги; прийняти надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг у відповідності до умов цього договору; надати виконавцю всю необхідну для надання послуг документацію, яка наявна у замовника (пп. 7.1.1, 7.1.2, 7.1.3).

Відповідно до п. 7.3 виконавець зобов`язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені даним договором; забезпечити своєчасну передачу замовнику витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, який підтверджує реєстрацію за замовником права постійного користування земельною ділянкою та документів, зазначених у п. 1.2. цього договору (пп. 7.3.1, 7.3.2).

Пунктом 15.1 договору передбачено, що договір діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 01.07.2023. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо надання та оплати послуг в межах строків, визначених умовами цього договору.

Додатком 1.1 до договору сторони погодили технічне завдання, відповідно до якого метою послуг є розроблення документації із землеустрою згідно з календарним планом, необхідної для формування земельних ділянок та державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками за АТ «Укрзалізниця» в установленому законом порядку. У вказаному технічному завданні передбачено: вихідні дані; строк виконання, який визначається календарним планом (додаток 1.2 договору); склад послуг і робіт, які будуть надаватись виконавцем; вимоги до документації із землеустрою; документи, які будуть надаватись замовнику в процесі надання послуги (витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку); документи і матеріали, які повинні бути передані замовнику після закінчення надання послуг (документація із землеустрою, витяг з кадастру на земельну ділянку, витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно на кожну земельну ділянку); порядок приймання-передачі послуг (здача-приймання наданих послуг здійснюється відповідно до умов договору).

Додатком 1.2 до договору сторони узгодили календарний план надання послуг із загальним строком виконання робіт 75 календарних днів; визначили види робіт по кожній земельній ділянці зі строком їх виконання по дням (підготовчі роботи 1-7 дн. з моменту направлення замовником письмової рознарядки; топографо-геодезичні роботи 10-40 дн. з моменту завершення підготовчих робіт; складання технічної документації 10-47 дн. з моменту завершення підготовчих робіт; погодження технічної документації 10-53 дн. з моменту завершення підготовчих робіт; затвердження технічної документації в порядку, передбаченому ст. 186 ЗК України 10-58 дн. з моменту завершення підготовчих робіт; подача до державного кадастрового реєстратора заяви про державну реєстрацію земельної ділянки з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру 21-65 дн. з моменту завершення підготовчих робіт; внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не пізніше ніж на 75 календарний день з моменту направлення замовником рознарядки).

Іншими додатками до договору сторони погодили кошториси вартості послуг, а також перелік земельних ділянок, щодо яких необхідно розробити документацію із землеустрою.

Додатковою угодою № 2 від 30.06.2023 до договору сторони виклали п. 15.1 договору у новій редакції: договір діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 28.07.2023. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо надання та оплати послуг в межах строків, визначених умовами цього договору.

Зі змісту укладеного сторонами правочину вбачається, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

За умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2023 позивачем на виконання умов договору уповноваженому представнику виконавця (відповідача) під розписку була вручена рознарядка № ЦЗС-20/1652 від 15.05.2023 із переліком земельних ділянок для розроблення документації із землеустрою.

Таким чином, відповідно до умов договору, кінцевою датою надання відповідачем послуг за рознарядкою є 31.07.2023.

Проте встановлено, що відповідачем послуги були надані з простроченням вказаного строку, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання наданих послуг: № 1 від 07.11.2023 на суму 12 756,35 грн без ПДВ, № 2 від 07.11.2023 на суму 11 964,89 грн без ПДВ, № 3 від 28.11.2023 на суму 77 407,80 грн без ПДВ, № 4 від 06.12.2023 на суму 89 385,49 грн без ПДВ, № 5 від 07.12.2023 на суму 4 393,38 грн без ПДВ, № 6 від 11.12.2023 на суму 149 945,77 грн без ПДВ, № 7 від 11.12.2023 на суму 79 136,41 грн без ПДВ, № 8 від 11.12.2023 на суму 6 890,80 грн без ПДВ, № 9 від 04.01.2024 на суму 1 425,41 грн без ПДВ, № 10 від 30.01.2024 на суму 36 709,26 грн без ПДВ, № 11 від 30.01.2024 на суму 632 780,69 грн без ПДВ, № 12 від 12.02.2024 на суму 7 136,90 грн без ПДВ, № 13 від 05.03.2024 на суму 26 402,59 грн без ПДВ, № 14 від 18.04.2024 на суму 2 018,02 грн без ПДВ, № 15 від 20.05.2024 на суму 1 819 620,58 грн без ПДВ, № 16 від 20.09.2024 на суму 248 530,98 грн без ПДВ, № 17 від 04.12.2024 на суму 88 426,68 грн без ПДВ.

Зазначені акти були підписані обома сторонами без зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, а прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу ТОВ «Укрземконсалт» претензію № ЦЗВ-20/5179 від 29.12.2023 про сплату штрафних санкцій за порушення строків надання послуг на суму 782 934,69 грн, яка залишилась відповідачем без задоволення.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та встановлені у справі фактичні обставини, суд вважає, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого господарського зобов`язання.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на неукладеність договору, неоднозначність та невідповідність його умов вимогам Законів України «Про землеустрій», «Про публічні закупівлі», з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що договір, який розглядається, з усіма його додатками був підписаний та скріплений печатками обох сторін, що свідчить про досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо видів послуг, які мали бути надані замовнику, та строку їх надання.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц зроблено висновок, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Також Верховний Суд України у п. 8 постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари. У ч. 1 ст.41 Закону визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом "Про публічні закупівлі".

За приписами ч. 4 ст. 41 зазначеного Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з наведених положень діючого законодавства України щодо свободи укладення договору, визначення його умов, чинності договору, його відповідності тендерній документації, суд зазначає, що підписуючи договір відповідач погодився з усіма умовами цього договору і не був позбавлений можливості визначити в ньому умови щодо конкретизації послуг чи щодо строку, у який він зміг би в повному обсязі своєчасно надати послуги, адже саме відповідач мав усвідомлювати, який строк йому необхідний для належного виконання своїх зобов`язань.

При цьому несуттєві відмінності умов договору про закупівлю від умов тендерної документації не мають своїм наслідком нікчемність такого договору. Отже посилання відповідача на те, що договір не відповідає вимогам законодавства не може бути прийнято судом в даному випадку як належний аргумент.

Крім того згідно з ч. 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд наголошує, що воля та волевиявлення мають значення для дійсності правочину в їх єдності. Невідповідність між дійсним бажанням (волею) та його зовнішнім проявом (волевиявленням) є підставою для визнання судом такого правочину недійсним. Така невідповідність може бути результатами помилки, обману, насильства, збігу тяжких обставин, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною.

Відповідач у даній справі не стверджує, що договір з його сторони, чи зі сторони позивача був укладений під впливом насильства, помилки, обману, тощо.

Натомість, як вже зазначалося, договір укладався за результатами проведення процедури закупівлі відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, оголошення № UA-2023-03-14-012121-a.

Зазначений договір був виконаний сторонами, що підтверджується наявними у справі актами здачі-приймання наданих послуг, підписаними сторонами.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц у разі, якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Отже, враховуючи, що договір між сторонами даного спору був укладений відповідно до процедури закупівлі, за власним волевиявленням відповідача та, більше того, був виконаний сторонами, доводи відповідача щодо неукладеності договору суд вважає безпідставними.

Стосовно тверджень відповідача про те, що несвоєчасне надання послуг сталося не з його вини, а з вини замовника, який в порушення вимог підпункту 7.1.3. пункту 7.1. договору та Закону України "Про землеустрій" своєчасно та повно не надав виконавцю необхідної вихідної документації, то суд їх також відхиляє, оскільки відповідно до п. 7.4.3 договору виконавець має право у разі невиконання зобов`язань замовником (у т. ч. щодо надання виконавцю всієї необхідної для надання послуг документації, яка наявна у замовника) достроково розірвати даний договір, письмово повідомивши про це замовника за 5 робочих днів до розірвання.

Доказів звернення до позивача з повідомленням про розірвання договору відповідачем не надано. Також матеріали справи не містять наданих відповідачем доказів його звернення до замовника (позивача) із вимогами чи претензіями щодо своєчасного надання необхідних для виконання договору документів у зв`язку із затримкою відповідної документації.

Зважаючи на викладене, всі посилання відповідача на наявність дефектів договору суд вважає необґрунтованими, а тому не приймає їх до уваги.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3.1 договору встановлено, що виконавець за цим договором несе таку відповідальність: при порушенні строків надання послуг виконавець оплачує замовнику штраф у розмірі 15 % від вартості не наданих в строк послуг на умовах, передбачених п. 3.1 цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0.1 % від вартості ненаданих в строк послуг за кожен день прострочення. При цьому виконавець не звільняється від виконання своїх зобов`язань надати послуги, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

У випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (поставки товару) з боку відповідача, суд вважає, що вимоги про нарахування штрафних санкцій заявлені позивачем правомірно.

У даному випадку позивач нарахував пеню за несвоєчасне надання відповідачем послуг на суму 530 695,36 грн в розмірі 0.1 % від вартості ненаданих в строк послуг за кожен день прострочення та штраф на суму 494 239,80 грн в розмірі 15 % від вартості не наданих в строк послуг.

Провівши власний розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов договору, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, а тому стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 530 695,36 грн та штраф в сумі 494 239,80 грн штрафу, як просив позивач.

Суд відхиляє розрахунок відповідача пені за ставкою у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, з огляду на наступне.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту вказаного закону слідує, що обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України відбувається лише у разі її нарахування саме за порушення грошового зобов`язання.

У випадку нарахування пені за допущення прострочення виконання негрошового зобов`язання (що має місце у даному випадку порушення строків надання послуг), наведені положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України не застосовуються. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 29.05.2017 у справі № 927/169/17.

Поряд з цим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вирішив його частково задовольнити, враховуючи наступне.

Так, частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Утім закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення неустойки; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України).

У даному випадку судом враховано, що: укладення договору за результатами проведення закупівель здійснювалося в період дії воєнного стану; невигідне становище відповідача та монопольне становище позивача у зобов`язаннях за договором надання послуг № ЦЗВ-15-00623-03 від 05.05.2023; повне виконання відповідачем своїх зобов`язань при тому, що відбулося внесення змін та доповнень до обсягів робіт, які не були передбачені технічним завданням, що призвело до того, що з 35 земельних ділянок, які були предметом договору, відповідач виготовив документацію із землеустрою на 148 земельних ділянок; наявність у договорі умови про обов`язкове погодження усіх розроблених технічних документацій з регіональними філіями та структурними підрозділами АТ «Укрзалізниця», через що затягувались строки їх розгляду та погодження останніми, що вплинуло на затримку у наданні послуг відповідачем; не погодження позивачем звернень відповідача про збільшення терміну виконання робіт; затримка позивачем у наданні вихідної документації по земельних ділянках; відсутність у позивача претензій щодо якості наданих послуг; відсутність у справі доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача чи погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні господарської діяльності внаслідок прострочення зобов`язання з боку відповідача.

Таким чином суд, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідків порушення зобов`язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов`язання, прийшов до висновку про наявність виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Разом з цим суд приймає до уваги, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити для нього непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контракту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. Ці висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2022 у справі № 925/577/21.

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі № 922/2455/20.

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

На підставі наведеного та з урахуванням встановлених обставин у справі суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій на 50%.

Таким чином, за висновком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 265 347,68 грн (530 695,36 *50%) та штраф у сумі 247 119,90 грн (494 239,80 *50%). Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для них обох.

Судовий збір відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача, оскільки у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» про стягнення 1 024 935,16 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» (01024, м. Київ, вул. Чикаленка Євгена, буд. 31-Б, нежиле приміщення № 6, ідентифікаційний код 38725815) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) пеню в сумі 265 347 (двісті шістдесят п`ять тисяч триста сорок сім) грн 68 коп., штраф у сумі 247 119 (двісті сорок сім тисяч сто дев`ятнадцять) грн 90 коп. та судовий збір у сумі 12 299 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 22 коп.

У решті вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні 04 вересня 2025 року.

Повне судове рішення складене 12 вересня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Головіна К.І.