ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2025 р. Справа№ 910/15749/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Гнатюк Ю.А., Семиряжко В.С. в порядку самопредставництва;

від відповідача: Шипов К.Ю. адвокат, посвідчення № 5600/10;

за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 (повний текст 11.04.2025)

у справі № 910/15749/24 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДСС СОЛЮШИОНС

про стягнення 1 172 958,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої позовної заяви, зустрічної позовної заяви та рух справи

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСС СОЛЮШИОНС" (надалі - відповідач) про стягнення 1 172 958,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач при виконанні робіт згідно з договором № 34-23 від 15.09.2023 завищив вартість будівельних матеріалів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСС СОЛЮШИОНС" 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 29.04.2025 (через Електронний суд) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 30.04.2025), в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 по справі №910/15749/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/15749/24.

У розгляді справи оголошувались перерви.

04.08.2025 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшли судові дебати (в письмовому вигляді).

У зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. 05.08.2025 на лікарняному, розгляд справи, призначений на 05.08.2025, не відбувся. А тому з метою недопущення пропуску строків розгляду справи у відповідності до ст. 6 Конвенції, суд апеляційної інстанції перперепизначив розгляд справи на 02.09.2025.

В судовому засіданні 02.09.2025 з`явились представники обох сторін. Представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про задоволення позову повністю. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи поведінку сторін: неявку відповідача, узгодження продовження позивачем строку розгляду справи, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу повітряна тривога, та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Позивач вважає рішення суду першої інстанції від 27.03.2025 незаконним та необґрунтованим (судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильної їх оцінки).

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що: «під час розгляду даної справи позивачем не доведено належними засобами доказування, що «ціни на матеріали перевищували ціни, погоджені сторонами в договірній ціні, або середні регіональні ціни.» Однак, скаржник не погоджується з вищевказаними доводами суду, вважає даний висновок хибним з урахуванням наступного.

Так, за доводами скаржника, саме на відповідача покладено обов`язок із закупівлі матеріалів, устаткування, обладнання за цінами, що відповідають не лише договірній ціні, а й середнім регіональним цінам.

Разом з цим, замовником оплачено виконані роботи в повному обсязі, що підтверджується такими платіжними дорученнями: № 152 від 12.10.2023 на суму 3 578 365,44 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 1; № 166 від 06.11.2023 на суму 2 674 023,02 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 2; № 196 від 06.12.2023 на суму 804 725,44 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 3; № 234 від 24.12.2023 на суму 1 503 795,41 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 4.

Водночас, враховуючи те, що відповідачем не надано документів, які підтверджують закупівлю ним матеріалів, устаткування, обладнання тощо, за цінами, які відповідають середнім регіональним цінам, а не лише договору, замовником здійснено перевірку актів № 1 за жовтень 2023 року, № 2 за листопад 2023 року та № 3 і № 4 за грудень 2023 року встановлено завищення вартості 11 окремих будівельних матеріалів.

При цьому, за доводами скаржника, розрахунок завищених витрат позивачем здійснювався з урахуванням цін на матеріали, устаткування, обладнання, що наявні у мережі інтернет, адже такі ціни є ринковими. Крім того, ринкові ціни на матеріали, устаткування, обладнання є вищими, аніж можуть бути середні регіональні ціни.

Окрім цього апелянт зазначив, що пунктом 3.7 договору сторони передбачили, що при виявлені в актах приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (за формою КБ-3) у будь-який час невідповідностей чинному порядку визначення вартості будівництва, проєктно-кошторисній документації, обсягам або якості фактично виконаних робіт, інших недоліків (дефектів) тощо, загальна вартість виконаних робіт підлягає уточненню (шляхом коригування відповідних актів приймання виконаних будівельних робіт та/або компенсації надмірно сплачених коштів) з моменту виявлення зазначених невідповідностей.

Водночас, з метою встановлення та підтвердження експертом, факту закупівлі підрядником (відповідачем) будівельних матеріалів та обладнання, що перевищують середні ціни на даний вид товару (будівельних матеріалів, обладнання) у Західному регіоні та були включені у наступних актах виконаних робіт №1, №2, №3, №4, позивачем одночасно з поданням позовної заяви, було подано клопотання про проведення товарознавчої експертизи.

Однак, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції позивачу було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення товарознавчої експертизи. А суд першої інстанції взагалі не з`ясував, чи дійсно матеріали, обладнання, устаткування, що використовувались при проведенні будівельно монтажних робіт закуповувались відповідачем за цінами, що не перевищують середні ціни по Західному регіону.

А тому скаржник просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 по справі №910/15749/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України задовольнити у повному обсязі.

5. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та наведених у ньому доводів

Відповідач «ДСС Солюшинс» погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, таким що прийнято при повному і всебічному з`ясуванні обставин справи та дослідженні доказів, вважає що судом здійснено правильне застосування норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою що не містить підстав для скасування рішення, а тому відповідач викладає свій відзив на апеляційну скаргу з наведеними нижче обґрунтуваннями.

Відповідно до п. 3.2. договору: договірна ціна по об`єкту є твердою і становить 9 229 512,07 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 26 червня 2024 року №04-24, сторони уточнили обсяг фінансування, внесли зміни до пункту 3.2 договору, виклавши його в новій редакції: «Договірна ціна по об`єкту є твердою і становить 8 560 909,31 грн». Таким чином, сторонами було узгоджено тверду договірну ціну та визначено обсяги і строки виконання робіт.

На виконання умов договору підрядником (відповідачем) виконано роботи (поставлено матеріали) на суму 8 560 909,31 грн, які прийняті замовником (позивачем) за актами №№ 1-4 та оплачені останнім без зауважень, тобто без порушень умов договору та відступів від його положень, що вірно встановлено рішенням суду першої інстанції із поданих сторонами доказів та пояснень. Указані вище обставини не оспорювались та визнавались сторонами в ході судового розгляду в суді першої інстанції, а тому не підлягають повторному доказуванню в апеляційному суді.

Сторона також зазначила, що відповідача визначено переможцем тендеру з ціновою пропозицією на суму 9 229 512,07 грн., тобто на 213 тис. грн. нижче прогнозованої вартості закупівель, а в подальшому, з урахуванням додаткової угоди № 04-24, ціну було додатково знижено до рівня 8 560 909,31 грн., тобто на 900 тис. грн. нижче прогнозованої вартості закупівель.

А тому вважає, що наведені вище обставини щодо порядку і способу визначення ціни та укладання договорів між сторонами спору, порядку їх виконання, прийняття і оплати робіт нижче прогнозованої вартості ціни виключають можливість їх завищення. При цьому, судом першої інстанції надано вірну оцінку стандартам доказування в господарському судочинстві, і належним чином обґрунтовано своє рішення відповідно до таких стандартів.

Окрім цього, відповідач зазначив, що, подаючи апеляційну скаргу, позивач не наводить обставин, які згідно ст. 277 ГПК України надають підстави для скасування прийнятого рішення. Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з рішенням суду і оспорювання ухвали про відмову у призначенні експертизи, яка позивачем окремо не оскаржувалась і прямим предметом оскарження у даній справі не являється.

А тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 27 березня 2025 року у справі № 910/15749/24, а саме рішення залишити без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.09.2023 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі Головний центр, позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСС СОЛЮШИОНС» (далі відповідач, підрядник) укладено договір № 34-23 на проведення будівельно-монтажних робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт покрівлі погребу, за ген. планом будівля 17/115 (інв. № 101310088) ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 » (далі договір).

Договірна ціна по об`єкту є твердою і становить 9 229 512,07 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1 538 252,01 грн, а саме: обсяг фінансування на 2023 рік складає 9 229 512,07 грн.

Додатковою угодою від 26.06.2024 № 04-24 сторони уточнили обсяг фінансування, дійшли згоди щодо внесення змін до пункту 3.2 договору та виклали його в наступній редакції:

« 3.2 Договірна ціна по об`єкту є твердою і становить 8 560 909,31 грн, в тому числі ПДВ 1 426 818,22 грн, а саме: - обсяг фінансування на 2023 рік складає 8 560 909,31 грн, у тому числі ПДВ 1 426 818,22 грн; - обсяг фінансування на 2024 рік складає 00,00 грн».

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 04-24 від 26.06.2024) визначено, що роботи, які є предметом цього договору, повинні бути виконані підрядником в період з дня підписання цього договору до 31 серпня 2024 року, відповідно до Графіку виконання робіт (додаток 3). Об`єкт повинен бути переданий експлуатуючій організації не пізніше 30 вересня 2024 року.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, на виконання умов договору підрядником виконано роботи на суму 8 560 909,31 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт, а саме: акт № 1 за жовтень 2023 року (далі - акт № 1); Акт № 2 за листопад 2023 року (далі - акт № 2); акт № 3 за грудень 2023 року (далі - акт № 3); акт № 4 за грудень 2023 року (далі - акт № 4).

Замовником оплачено виконані роботи в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 152 від 12.10.2023 на суму 3 578 365,44 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 1; № 166 від 06.11.2023 на суму 2 674 023,02 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 2; № 196 від 06.12.2023 на суму 804 725,44 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 3; № 234 від 24.12.2023 на суму 1 503 795,41 грн оплата за виконані роботи згідно акту № 4.

Як вказує позивач у позові, в ході здійснення перевірки підписаних актів: № 1 за жовтень 2023 року, № 2 за листопад 2023 року та № 3 і № 4 за грудень 2023 року встановлено завищення вартості 11 окремих будівельних матеріалів, а саме по позиціях: - згідно акту № 1 - поз.: 7/7, 8/8, 20/20, 21/21, 24/24, 27/27; згідно акту № 2 - поз.: 22, 33, 34, 37, 44, 46, 56, 61, 66, 70, 72, 77, 78, 81, 89, 91; - згідно акту № 3 - поз.: 84, 89; - згідно акту № 4 - поз: 6, 8, 13, 15, 36, 38, 43, 45, 68, 72, 77, 87, 92, 100, 105, 113, 118, 141, 152, 166, 212.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до статті 857 названого Кодексу робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Щодо доводів скаржника про виконання обов`язку за договором за завищеними цінами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалось раніше, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем вказано, що відповідач завищив ціни на матеріали, а саме «Гідроізоляційна суміш Polimin GI-4», «Склосітка панцерна Ceresit CT-327», «Склосітка фасадна армуюча Ceresit CT-325», «Утеплювач пінополістірол екструзійний XPS-150 мм», «Георешітка чарунка 200х200», «Плита мінераловатна 150 мм щільність 145 кг/м3», «Плита мінераловатна з базальтового волокна 105 кг/м3, товщиною 100 мм», «Профільований лист НС-35», «Руберойд Бітумакс ЕКП», «Сітка металева 150х150х5», «Тротуарна мілкоштучна плитка 45 мм», визначені в актах №№ 1-4. При цьому інформацію про ціни позивач взяв з мережі Інтернет, з даних, наявних у відкритому доступі, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 1 172 958,77 грн.

Водночас, згідно з п. 5.4.3 договору сторони передбачили, що підрядник зобов`язаний закуповувати матеріали, устаткування, обладнання тощо у вітчизняних виробників, за цінами, які не можуть бути вищими цін (тарифів), визначених у договірній ціні (додаток 1), та середніх регіональних цін. У разі відсутності необхідних матеріалів (або аналогічних матеріалів не нижчої якості) у вітчизняних виробників, необхідні матеріали закуповуються підрядником в іноземних виробників виключно після попереднього письмового узгодження з замовником технічних характеристик, ціни, виробника та постачальника відповідних матеріалів, устаткування, обладнання тощо.

Так, сторони пунктом 3.7 договору встановили, що при виявленні в актах приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (за формою КБ-3) у будь який час невідповідностей чинному порядку визначення вартості будівництва, проектно-кошторисній документації, обсягам або якості фактично виконаних робіт, інших недоліків (дефектів) тощо, загальна вартість виконаних робіт підлягає уточненню (шляхом коригування відповідних актів виконаних робіт/та або компенсації надмірно сплачених коштів) з моменту виявлення зазначених невідповідностей.

Пунктом 5.4.3 договору сторони передбачили, що підрядник зобов`язаний закуповувати матеріали, устаткування, обладнання тощо, у вітчизняних виробників, за цінами, які не можуть бути вищими цін (тарифів), визначених в договірній ціні (додаток 1) та середніх регіональних цін. У разі відсутності необхідних матеріалів (або аналогічних матеріалів не нижчої якості) у вітчизняних виробників, необхідні матеріали закуповуються підрядником в іноземних виробників виключно після попереднього письмового узгодження з замовником технічних характеристик, ціни, виробника та постачальника відповідних матеріалів, устаткування, обладнання тощо.

У пункті 5.4.10 договору сторонами узгоджено, що у разі виявлення замовником (в т. ч., із залученням третіх осіб) або державними контролюючими органами обсягів робіт, які не виконані (неякісно виконані), але включені в акти виконаних будівельних робіт, та/або неправильно застосованих розцінок, підрядник знімає з виконання дані роботи та відшкодовує замовнику їх вартість.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи скаржника про завищені ціни, зазначає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено належними доказами в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України, що ціни на матеріали перевищували ціни, погоджені сторонами в договірній ціні, або середні регіональні ціни. Крім того, необґрунтовані є посилання апелянта на ціни на матеріали з мережі Інтернет, оскільки вартість на матеріалів систематично змінюються. Крім того, інформація про ціни в мережі Інтернет не є тотожною до середніх регіональних цін.

В даному аспекті суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів скаржника з посиланням на подання клопотання про призначення судової експертизи, оскільки позивач не був позбавлений самостійно замовити проведення експертизи та надати суду висновок відповідно до ст. 101 ГПК УКраїни. Водночас, вказане клопотання до суду апеляційної інстанції не заявлялось. А суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для такого призначення в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 99 ГПК України з власної ініціативи.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 922/3816/19.

При цьому, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що умови, викладені в договорі, були визначені та погоджені сторонами. Договір містить умови про предмет, ціну та строк його дії (умови, що є обов`язковими відповідно до ст. 180 ГК України), інші умови, жодна з яких не суперечить чинному законодавству.

У свою чергу, відповідачем виконано роботи (поставлено матеріали) на погоджену договірну ціну з урахуванням додаткової угоди № 04-24 від 26.06.2024. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони не заперечують, що зобов`язання за договором виконані відповідно до умов укладеного між ними договору, у зв`язку з чим факт виконання договору, прийняття даних робіт та їх повна оплата свідчать про відсутність порушення господарського зобов`язання.

Таким чином, підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень акти приймання виконаних будівельних робіт та їх оплата свідчать про те, що позивач погодився з виконаними відповідачем роботами та оплатив їх вартість в повному обсязі у відповідності до умов договору підряду. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Таким чином, сторони, укладаючи договір, за власним волевиявленням, дійшли до згоди щодо всіх істотних його умов; вартість робіт була встановлена за взаємною згодою сторін, відображена в договорі з зазначенням, що ціна є динамічною, з огляду на що в подальшому сторони дійшли згоди зменшити договірну ціну; договір був виконаний обома сторонами, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт та платіжні доручення; при прийнятті робіт за договором позивачем не було заявлено ні про порушення обсягу виконаних робіт, ні про недоліки виконаних робіт, ні про неналежну якість чи порушення строків виконання.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з вимогами пункту 77 Загальних умов укладення та виконання договорів в капітальному будівництві, затверджених постановою КМУ від 01.08.2005 №668, передбачено, що з метою контролю за відповідністю робіт та матеріальних ресурсів установленим вимогам замовник забезпечує здійснення технічного нагляду за будівництвом у порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 4.3. договору контроль здійснюється представниками замовника під час технічного нагляду за об`єктом, прийняття виконаних робіт, контрольних обмірів, а також перевірки форм КБ-2в та КБ-3. Для здійснення перевірки замовник має право вимагати належним чином завірені копії документів підрядника, пов`язаних з придбанням матеріалів/робіт та виконанням робіт. Замовник зобов`язаний повідомляти підрядника про виявлені недоліки (дефекти) та порушення в роботах (на поштову та/або електронну адресу) (пункт 5.2.4. договору).

Тобто фактично позивач як і безпосередньо перед прийняттям робіт, так і в ході виконання робіт мав змогу виявити всі наявні недоліки та дефекти роботи, якщо такі дійсно існували.

Однак, у ході виконання договору підряду позивач не заявляв про будь-які недоліки у роботах, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, натомість, акти приймання виконаних будівельних робіт підписані без заперечень та зауважень зі сторони позивача й оплачені.

А тому підстав для застосування норм матеріального права щодо неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору (зокрема, ст. 610 ЦК України) судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції через необґрунтованість в розумінні ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника фактично направлені на переоцінку правильно встановлених обставин справи, а тому відхиляються через безпідставність. Підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.

Щодо поданої відповідачем заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

11.06.2025 відповідачем було подано письмові пояснення, в яких зазначено про очікування понести додаткові судові витрати (на правничу допомогу) у розмірі 30 000,00 грн. До вказаних пояснень було долучено договір про надання юридичних послуг від 17.01.2025; додаткову угоду № 2 до договору про надання юридичних послуг від 17.01.2025; квитанція № 737 від 26.05.2025.

За умовами укладеного між відповідачем та адвокатським об`єднанням «Міжнародний адвокатський альянс» договору замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов`язання про надання замовнику за плату юридичних послуг, в порядку та на умовах визначених договором та додатками до нього (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору вартість послуг виконавця за договором складається з розміру сум, зазначених у рахунках-фактури, що виставляються виконавцем замовнику для оплати. Оплата послуг виконавця за договором здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури (факсом, поштою, електронною поштою чи нарочно) шляхом перерахування коштів на безготівковий рахунок виконавця.

Згідно з п. 4.3 договору у випадку, якщо виконавець представляє інтереси замовника в судах, замовник додатково сплачує гонорар, розмір якого визначається за домовленістю сторін або шляхом укладання додаткової угоди.

Додатковою угодою № 2 від 16.05.2025 сторонами погоджено про представництво інтересів відповідача у даній справі в суді апеляційної інстанції, а також погоджено вартість гонорару - 30 000,00 грн.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками, зокрема: зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20).

Відповідно до статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону).

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, що підтверджується змістом поданих письмових пояснень у даній справі.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає наступне.

Відповідно до акту наданих послуг № 16 від 08.04.2025, надання професійної правничої допомоги у справі № 910/15749/24 включало надання наступних послуг: дослідження та аналіз правової позиції Позивача, викладеної у апеляційній скарзі по справі Nє 910/15749/24; дослідження та аналіз правової позиції рішення Господарського суду м. Києва від 27.03.2025 по справі № 910/15749/24; надання консультативного висновку щодо доцільності та позиції відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/15749/24 за результатами аналізу рішення і скарги; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 910/15749/24; складання та подання заяви про долучення доказів судових витрат; дослідження та аналіз правової позиції позивача, викладеної у запереченнях проти розміру судових витрат по справі № 910/15749/24; складання та подання пояснень щодо розмірі судових витрат та суті спору по справі № 910/15749/24; участь в судових засіданнях Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/15749/24.

Інша сторона подала письмові заперечення щодо розміру витрат, які просив стягнути відповідач, та просила зменшити їх розмір.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідження та аналіз правової позиції позивача, викладеної у апеляційній скарзі по справі №910/15749/24; дослідження та аналіз правової позиції рішення Господарського суду м. Києва від 27.03.2025 по справі № 910/15749/24; надання консультативного висновку щодо доцільності та позиції відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/15749/24 за результатами аналізу рішення і скарги фактично є процесом підготовки відзиву на апеляційну скаргу та виконується адвокатом в процесі його підготовки та написання. Виокремлення вказаних послуг, за які сторона просить стягнути витрати на адвокатські послуги є необґрунтованим. Вказана правова позиція зазначена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20.

Більше того, стягнення витрат на подання заяви про долучення доказів судових витрат є неправомірним з огляду на усталену практику Верховного Суду. Аналогічні позиції викладено у таких постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі № 911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі № 911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21. У зазначених постанові та додаткових постановах Верховний Суд зазначив, що витрати на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення не підлягають відшкодуванню, оскільки така заява, відповідно до вимог частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, фактично є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги. Суд враховує положення ч. 4 ст. 236 ГПК України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням того, що ціна позову складається лише із стягнення лише суми авансу у розмірі (1 172 958,77 грн), що не потребує здійснення складних арифметичних розрахунків, матеріали справи не є об`ємними, враховуючи принципи розумності, співмірності та адекватності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром адвокатських витрат, які підлягають стягненню з позивача є 10 000,00 грн (за фактично підготовлений відзив на апеляційну скаргу та участь у судових засіданнях).

А тому заява відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню на суму 10 000,00 грн. У решті подану заяву слід залишити без задоволення. Суд апеляційної інстанції в цій частині частково враховує доводи іншої сторони про часткову необґрунтованість заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Водночас, підстав для зменшення розміру судових витрат суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позовних вимог, та правильне застосування як норм матеріального, так і норм процесуального права.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 126, 129, 269, 270, ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ

1. Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/15749/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/15749/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ДСС СОЛЮШИОНС про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, місто Київ, вул. Ялтинська, будинок 11, код 23311317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДСС СОЛЮШИОНС (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 256, код 34809519) 10 000 (десять тисяч) грн. витрат на професійна правничу допомогу. В решті заяву залишити без задоволення.

5. Видачу наказу доручити місцевому господарському суду.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич