ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4856/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

Паламарчук Є.П. представник позивача (поза межами приміщення суду)

Акулов Є.В. представник відповідача (в залі суду)

прокурор Міщук Н.П. (в залі суду)

розглянувши апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року у справі №904/4856/24 (суддя Фещенко Ю.В.)

за позовом Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Приватного науково-виробничого підприємства "Лібра" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні та повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" (далі - відповідач), в якій просив суд:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 площею 0,0836 га, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" звільнити земельну ділянку шляхом знесення будівлі та споруди самочинного будівництва: нежитлової будівлі - торгівельного павільйону (загальною площею 142,3 кв. м за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110);

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" на об`єкт нерухомого майна (нежитлову будівлю), площею 142,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в проведену 11.02.2021 рішенням державного реєстратора Волос О.В. Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (індексний номер рішення 110) шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 110;

- скасувати за ТОВ "БКФ Нове Місто" державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0035 площею 0,0836 га, що розташована за адресою м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.02.2021 року вперше проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), будинок 71в, площею 142,3 кв. м за Приватним Науково-виробничим підприємством "Лібра".

Реєстрація проведена державним реєстратором прав на нерухоме майно Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Волос О.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110).

Підставою для державної реєстрації права власності стали наступні документи: технічний паспорт, виданий 03.02.2021, договір купівлі-продажу будівлі площею 146,9 кв. м від 25.03.1998, що укладений між ПП виробничо-будівельна фірма "Маконі-Сервіс" (продавець) та Приватним Науково-виробничим підприємством "Лібра".

Надалі, 10.03.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "БКФ Нове Місто" на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна" приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Рисіною С.В. зареєстровано право власності на самочинно збудований торгівельний павільйон - нежитлову будівлю, площею 142,3 кв. м, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 71в.

Підставою для здійснення державної реєстрації права власності стали наступні документи: акт приймання-передачі нерухомого майна зареєстрований в реєстрі за №№ 667,668, виданий 10.03.2021 Приватним науково-виробничим підприємством "Лібра" та ТОВ "БКФ Нове Місто" й посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Рисіною С.В.

В реєстраційній справі міститься також договір купівлі-продажу приміщення від 25.03.1998, предметом якого є нежитлова будівля площею 146,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, 71в, що укладений між Приватним підприємством Виробничо-будівельна фірма Маконі-Сервіс (продавець) та Приватним науково-виробничим підприємством "Лібра" (покупець). Документом, що підтверджує право власності на будівлю у Акті приймання-передачі майна до статутного капіталу визначено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 244667427 від 17.02.2021, виданий Глеюватською сільською радою Криворізького району.

Відповідно до зазначеного акту від 10.03.2021 встановлено, що ПНВП "Лібра" передало у власність ТОВ "БКФ Нове Місто" нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в загальною площею 142,3 кв. м. При цьому фактично спірний об`єкт не існував на час набуття права власності на нього та державної реєстрації права власності на нього, а його незаконне будівництво розпочато у 2021 році, що підтверджується даними Державного космічного агентства України Національного центру управління та випробувань космічних засобів.

Так, за даними супутникового моніторингу земельної ділянки за адресою: по вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова) біля будинку № 46 в Металургійному районі міста Кривого Рогу за період з 2003 по 2021 рік, де зараз розташовується спірна нежитлова будівля (торгівельний павільйон), відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна.

Прокурор зазначав, що державна реєстрація прав не є підставою набуття прав, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права, необхідним є перш за все встановлення підстав набуття прав, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення прав, такої підстави закон не передбачає (відповідна позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 29.08.2019 у справі №910/10984/18. Однак, відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів наданих для будівництва за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в у Металургійному районі міста (офіційний сайт: https://admin.econstruction.gov.ua/tech_admin_in/view=0).

З огляду на викладене встановлено, що торгівельний павільйон за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в в Металургійному районі міста є об`єктом самочинного будівництва.

Прокурор також вказував на порушення земельного законодавства, яке підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 09.11.2021 № 1340-ДК/1343/АП/09/01-21 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Так, відповідно до Акту перевірки стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:07:0035 в ході державного контролю було встановлено, що на вказаній земельній ділянці площею 0,0836 га розташована одноповерхова будівля в завершальній стадії будівництва. Право власності на будівлю та право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:07:0035 в реєстрі речових прав не зареєстровано та в національній кадастровій системі не визначено. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:07:0035 використовується невстановленими особами для будівництва та обслуговування будівель торгівлі без рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель № 1 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Дубенко О.А. зазначеним Актом встановлено самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :02:07:0035 площею 0,0836 га, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, 71-в. Але, Криворізькою міською радою поза процедурою земельних торгів та всупереч статті 134 Земельного кодексу України приймається рішення № 975 від 24.11.2021 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду". При цьому, станом на день укладання договору оренди земельної ділянки - об`єкт нерухомості - торгівельний павільйон, вже був на ній розміщений. Отже, споруджений на земельній ділянці об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом з огляду на те, що він споруджений на земельній ділянці, що на час будівництва не була відведена для цієї мети, також беручи до уваги те, що об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Таким чином, вищевказані обставини у своїй сукупності підтверджують факт, що спірний об`єкт розміщено на земельній ділянці державної форми власності, яка ніколи для будівництва та розміщення торгового павільйону не виділялась, збудовано без відповідних погоджуючих та дозвільних документів, чим порушуються права власника земельної ділянки - територіальної громади міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради - щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва, та підриваються основи державної діяльності у сфері розвитку благоустрою населених пунктів, соціальноекономічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, грубо нівелюється рівність усіх перед законом, порядок і правила забудови населених пунктів та за відсутності поновлення прав територіальної громади провокує усе більшого числа забудовників до самочинного будівництва.

Прокурор зазначав, що з огляду на викладені обставини справи вказаний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час, за змістом положень частин 1, 2, 4 статті 376, статті 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, Криворізька міська рада наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним ефективним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.

Також, у позовній заяві прокурором вказано про підстави звернення із вказаним позовом до суду.

23.12.2024 року від позивача та відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди, в якій позивач та відповідач просили суд:

- затвердити мирову угоду між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" від 20.12.2024 року у справі № 904/4856/24 за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ТОВ "БКФ Нове Місто" про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 та припинення володіння нерухомим майном за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в;

- закрити провадження по справі № 904/4856/24 за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ТОВ "БКФ Нове Місто" про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 та припинення володіння нерухомим майном за адресою: Дніпропетровськ область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в.

Від прокуратури надійшли заперечення проти затвердження мирової угоди (вх. суду № 59573/24 від 25.12.2024 року), в яких прокурор заперечує проти затвердження мирової угоди та посилається на таке:

- зміст мирової угоди від 20.12.2024 року очевидно суперечить закону та порушує права та охоронювані законом інтереси мешканців територіальної громади м. Кривого Рогу, оскільки самочинною забудовою міста торговими павільйонами, безпідставною реєстрацією права власності на них та отримання відповідачем земельної ділянки за пільговою процедурою поза конкурсом, без проведення земельних торгів під його розміщення, територіальну громаду фактично позбавлено можливості користуватись та розпоряджатися цією земельною ділянкою, грубо знівельовано рівність усіх перед законом та порядок і правила забудови населених пунктів, що провокує усе більше число забудовників до самочинного будівництва;

- подана ТОВ "БКФ Нове Місто" та міською радою мирова угода за своєю суттю є лише проєктом, оскільки відсутні відомості про її затвердження на пленарному засіданні міської ради; ніяких пленарних засідань сесії міської ради з цього питання не розглядалися та не приймалися, що підтверджується листом юридичного управління № 12-54681/19/1325 від 22.11.2024 року;

- укладання мирової угоди начальником юридичного управління Виконкому Криворізької міської ради за відсутності рішення міської ради не може розцінюватися як воля територіальної громади (аналогічний правовий висновок у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі № 911/15/19);

- начальник юридичного управління Виконкому Криворізької міської ради фактично перебрав на себе повноваження, вказане питання відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" може бути розглянуто виключно на пленарному засіданні міської ради;

- враховуючи, що мирова угода від 20.12.2024 року у справі № 904/4856/24 суперечить закону (статті 14, 19 Конституції України, статті 3, 376, 228 Цивільного кодексу України, статті 134, 135 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України") та порушує права чи охоронювані законом інтереси мешканців територіальної громади міста Кривого Рогу, прокурор просить суд відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної 20.12.2024 року між ТОВ "БКФ Нове Місто" та Криворізькою міською радою;

- щодо посилання відповідача на ухвалу Верховного Суду від 10.12.2024 року у справі №904/3912/23 прокурор зазначає, що ухвала Верховного Суду від 10.12.2024 року у справі №904/3912/23 не містить висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, а тільки процесуальне рішення суду за наслідками розгляду мирової угоди.

Прокурор звертає увагу, що мирова угода з боку ТОВ "БКФ Нове Місто" підписана Присяжнюком Віктором Юрійовичем. Із загальнодоступних джерел відомо, що Присяжнюк Віктор Юрійович до 2020 року був депутатом Криворізької міської ради від партії "Опозиційний Блок" (посилання на декларацію на сайті НАЗК https://public.nazk.gov.ua/documents/ca1bf038-3837-4273-acdb-931e0803193f). Враховуючи вказану інформацію, наявні об`єктивні підстави вважати, що Криворізька міська рада шляхом укладання незаконної мирової угоди намагається легалізувати самочинне будівництво та заволодіння земельною ділянкою в обхід процедури земельних торгів особами, які є наближеними до керівництва міста. Також мирова угода від імені міської ради підписана начальником юридичного управління Виконкому Криворізької міської ради Кудіним М.В. Рішенням Виконкому Криворізької міської ради №1393 від 01.11.2024 року створено комісію з перевірки фактів, викладених у зверненнях органів прокуратури, у сфері земельних відносин, головою якої є Кудін М.В. Тобто, у період функціонування комісії, яка повинна була надати висновок щодо наявності порушень законодавства та завдання майнової шкоди територіальній громаді міста, її голова підписав мирову угоду, відповідно до умов якої визнається право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що може свідчити про прийняття рішення в умовах конфлікту інтересів та зловживання своїми правами.

Прокурор вказує, що укладання мирової угоди у даній справі фактично створить прецедент необов`язковості дотримання вимог містобудівного та земельного законодавства, що неминуче спровокує інших осіб на здійснення самочинного будівництва на підставі документів, що можуть містити неправдиві відомості. Тим більше, що така мирова угода несе в собі корупційні ризики, оскільки фактично керівник юридичного управління Виконкому Криворізької міської ради (особа, що підписала мирову угоду з боку міської ради) одноособово буде вирішувати чи підписувати мирову угоду з конкретною особою, чи наполягати на знесенні самочинно збудованого нерухомого майна.

Вважає, що вказана мирова угода суперечить вимогам законодавства, порушує правила здорової економічної конкуренції, провокує збільшення кількості числа випадків незаконної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, укорінення правового нігілізму серед населення, а також мирова угода спрямована на захист майнових інтересів особи, пов`язаної з керівництвом міської ради, а не територіальної громади, що свідчить про зловживання правом з боку міської ради щодо укладання мирової угоди.

25.12.2025 року від позивача та відповідача надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди (вх. суду № 59609/24 від 25.12.2024 року), в якій позивач та відповідач просять суд:

- затвердити мирову угоду між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" від 20.12.2024 року у справі № 904/4856/24 за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ТОВ "БКФ Нове Місто" про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 та припинення володіння нерухомим майном за адресою: Дніпропетровськ область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в;

- закрити провадження по справі № 904/4856/24 за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ТОВ "БКФ Нове Місто" про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 та припинення володіння нерухомим майном за адресою: Дніпропетровськ область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року у справі №904/4856/24 задоволено спільні заяви Криворізької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" про затвердження мирової угоди у справі №904/4856/24.

Затверджено мирову угоду від 20.12.2024 року, укладену між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" по справі №904/4856/24, у наступній редакції:

"Мирова угода

у справі № 904/4856/24

м. Кривий Ріг 20 грудня 2024 року

Криворізька міська рада (далі - позивач) (юридична адреса: 50101, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Молодіжна, будинок 1; ідентифікаційний код 33874388), в особі Кудіна Максима Вікторовича, що діє на підставі довіреності, іменована надалі позивач, з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто" (далі по тексту - ТОВ "БКФ Нове Місто" та/або відповідач) (юридична адреса: 50093, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Лісового, будинок 34; ідентифікаційний код 34488530, в особі директора Присяжнюка Віктора Юрійовича, що діє на підставі Статуту, іменоване надалі відповідач, з іншої сторони, (спільно іменовані надалі Сторони а окремо Сторона), уклали цю Мирову угоду у справі № 904/4856/24 про наступне:

1. З метою врегулювання господарського спору у справі № 904/4856/24 за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до відповідача ТОВ "БКФ Нове Місто" про скасування державної реєстрації права оренди, усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:007:0035 та припинення володіння нерухомим майном за адресою: Дніпропетровськ область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в, що розглядається Господарським судом Дніпропетровської області, Сторони досягли взаємоприйнятної домовленості відносно предмету спору по справі № 904/4856/24.

2. На земельній ділянці з кадастровим номером :02:007:0035, розташовується об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля загальною площею 142,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровськ область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня Димитрова), 71в, реєстраційний номер 110, власником якого є ТОВ "БКФ Нове Місто" відповідно до Акту прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ "БКФ Нове Місто" (ідентифікаційний код 34488530), посвідченого приватним нотаріусом Рисіною С.В. - 10.03.2021, та зареєстрованого в реєстрі за номером: 667,668.

3. Криворізька міська рада не заперечує про надання земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0035 в оренду ТОВ "БКФ Нове Місто", яка вже перебуває в оренді ТОВ "БКФ Нове Місто" під нерухоме майно, та не заперечує проти права власності на майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "БКФ Нове Місто".

4. ТОВ "БКФ Нове Місто" зобов`язується протягом 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди сплачувати Криворізькій міській раді орендну плату за земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0035, на якій розміщено нерухоме майно, визначене у пункті 2 Мирової угоди, у подвійному розмірі та з передплатою на 6 (шість) місяців (звичайний розмір орендної плати встановлений договором оренди земельної ділянки).

5. Після спливу 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди відповідач зобов`язується сплачувати позивачу оренду плату відповідно до умов укладеного договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору, яким буде визначено розмір орендної плати чи іншого платежу (земельного податку) за земельну ділянку під нерухомим майном, визначеного у пункті 2 цієї Мирової угоди.

6. Протягом 30 днів з моменту затвердження цієї Мирової угоди Господарським судом Дніпропетровської області ТОВ "БКФ Нове Місто" зобов`язується перерахувати на розрахунковий рахунок Криворізької південної окружної прокуратури грошові кошти на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання органами прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Криворізької міської ради, позовної заяви, в тому числі і добровільного перерахування сум судового збору, щодо яких судом вже прийняті рішення про їх стягнення.

7. Сторони гарантують та підтверджують, що з дня затвердження Господарським судом Дніпропетровської області цієї Мирової угоди та після виконання всіх умов цієї Мирової угоди Сторони не матимуть і не заявлятимуть в майбутньому одна до одної жодних вимог, претензій, позовів тощо з приводу предмету, спору та правовідносин, що випливають та/або пов`язані з цією справою.

8. Сторони цієї Мирової Угоди дійшли згоди, що у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань визначених пунктом 3 Мирової Угоди, ухвала про затвердження мирової угоди у справі № 904/4856/24 є виконавчим документом згідно із статтею 193 Господарського процесуального кодексу України, та у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" передається для примусового стягнення в органи ДВС.

9. Сторони заявляють, що ані в процесі укладення цієї Мирової угоди, ані в процесі виконання її умов не були, не будуть, і не можуть бути порушені права та охоронювані законом інтереси будь-яких третіх осіб. Сторони підтверджують, що ця Мирова угода укладена з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і стосуються виключно прав та обов`язків сторін, а умови цієї Мирової угоди не суперечать закону, є виконуваними та такими, що не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

10. Сторони з Мировою угодою ознайомлені та заперечень не мають. Наслідки укладення цієї Мирової угоди та її затвердження передбачені статтями 192, 193 та 231 Господарського процесуального кодексу України Сторонам відомі та зрозумілі. Представники Сторін, що підписали цю Мирову угоду, уповноважені на її підписання/укладання.

11. Ця Мирова угода набуває чинності з дня її затвердження Господарським судом Дніпропетровської області і є обов`язковою для Сторін по справі.

12. Цю Мирову угоду укладено у трьох примірниках: один примірник залишається у позивача, другий - у відповідача, третій - в матеріалах справи № 904/4856/24.

РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН

Криворізька міська рада Товариство з обмеженою

50101, Дніпропетровська область, відповідальністю "БФК Нове Місто"

місто Кривий Ріг, вулиця Молодіжна, 1 50093, Дніпропетровська область,

ідентифікаційний код 33874388 м. Кривий Ріг, вул. Лісового, будинок 34

тел. 0564-92-13-05 ідентифікаційний код 34488530

ел. пошта: тел. 097-755-21-71

____________ Максим Кудін _____________ Віктор Присяжнюк".

Закрито провадження у справі № 904/4856/24 за позовом Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "БКФ Нове Місто", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Приватного науково-виробничого підприємства "Лібра", про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні та повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Повернуто з Державного бюджету України на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, м. Дніпро, 49044, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800; ідентифікаційний код 02909938) частину сплаченого судового збору у сумі 3 633 грн. 60 коп., перераховану згідно з платіжною інструкцією № 3523 (внутрішній номер 377731995) від 28.10.2024 року, яка знаходиться в матеріалах справи.

Зазначено, що ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 25.12.2024 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України; що ухвала є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання у строк до 26.12.2027 року.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що дана мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін щодо предмету спору, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних інтересів інших осіб.

Щодо заперечень прокурора проти затвердження мирової угоди суд зазначив, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2024 року по справі №904/3912/23 були встановлені повноваження на підписання мирової угоди з боку представника позивача Кудіна М.В.

Представник позивача, обставини справ, предмети спору у справах №904/3912/23 і №904/4856/24 є ідентичними. Саме наведеною ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2024 року затверджено мирову угоду між Криворізькою міською радою та ТОВ "Векта Лайн" та, відповідно, встановлені обставини правомірності укладення такої угоди та повноваження представника позивача на підписання мирової угоди.

Також суд першої інстанції вказав, що постановою Верховного Суду від 22.05.2024 року залишено без змін ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 року у справі №922/436/22, якою затверджено мирову угоду, укладену між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг", закрито провадження у справі. У вказаній справі №922/436/22 позов подано керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг" про визнання незаконним та скасування рішення з одночасним припиненням права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги у справі № 922/436/22 були обґрунтовані самочинним будівництвом на самовільно зайнятій земельній ділянці.

З урахуванням критеріїв подібності, визначених у пунктах 39, 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 року у справі №233/2021/19, суд першої інстанції зробив висновок, що правовідносини у справі №904/4856/24 є подібними правовідносинам у справах №904/3911/23 та №922/436/22.

Вказав, що Верховний Суд у справі №922/436/22, залишаючи без змін ухвалу апеляційного господарського суду, якою затверджено мирову угоду між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк Інвест Холдинг" та закрито провадження у справі, зазначив, що мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. Крім того, Верховний Суд з посиланням на приписи ст. 376 ЦК України зазначив, що знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. При цьому Верховний Суд у справі №922/436/22 зазначив, що керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова подав позов в інтересах власника земельної ділянки Харківської міської ради. Водночас, висловленим при укладенні мирової угоди волевиявленням Харківська міська рада погодилася з будівництвом відповідачем на земельній ділянці житлового комплексу та з подальшим оформленням прав на земельну ділянку в установленому порядку. Враховуючи правові наслідки надання власником земельної ділянки згоди на її використання та можливість у подальшому визнання права власності на об`єкт, Верховний Суд у справі №922/436/22 з огляду на приписи ст. ст.375 та 376 ЦК України визнав надмірними доводи керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про необхідність знесення самочинного будівництва.

Отже, суд в оскаржуваній у цій справі ухвалі врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.05.2024 року у справі №922/436/22 і в ухвалі від 10.12.2024 року у справі №904/3912/23 і застосував їх при вирішенні спору по справі №904/4856/24.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури оскаржив її в апеляційному порядку.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Дніпропетровської області, стягнути з відповідача у справі судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржуваною ухвалою фактично легалізовано самочинне будівництво, оскільки відповідно до п. 3 мирової угоди Криворізька міська рада не заперечує проти права власності на спірне майно.

При цьому, мирова угода не містить жодних умов про знесення самочинно збудованого об`єкту, що виключає виконання мирової угоди щодо основних позовних вимог прокуратури про знесення самочинно збудованого торгівельного павільйону, як виконавчого документу в порядку ст. 193 ГПК України, та унеможливлює звернення в подальшому до суду з позовом про знесення самочинно збудованого торгівельного павільйону.

Апелянт зазначає, що надані прокурором докази свідчать про протиправну, самочинну забудову відповідачем земельної ділянки комунальної форми власності без належних на те підстав та дозвільних документів щодо її забудови.

Скаржник наголошує, що законодавством чітко передбачено порядок відведення та надання в оренду земельних ділянок, у тому числі з метою їх забудови, до якого не входить визнання міською радою права власності будь-яких осіб на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна та "не заперечення" щодо надання земельних ділянок в оренду замість вирішення цього питання на пленарному засіданні.

Також, на переконання прокурора, факт державної реєстрації права власності без наявності відповідних правових підстав, передбачених законодавством, не тягне за собою легітимізацію самочинно збудованого майна та набуття права власності на таке майно. Право власності на такий об`єкт, як на об`єкт нерухомого майна, не належить жодній особі, що виключає будь-яку добросовісність набуття на нього права власності.

Вказує, що згідно з приписом частини другої статті 376 ЦК України відповідач не набув право власності на спірний самочинно збудований об`єкт, вказане унеможливлює набуття ним земельної ділянки під цим об`єктом у неконкурентний спосіб на підставі ч. 2 ст. 134 ЗК України;

Також прокурор зазначає, що відповідачу було достовірно відомо, що на час підписання акту приймання-передачі внеску у статутний фонд та здійснення реєстрації права власності на нього, торгівельний павільйон за адресою вул. Героїв АТО, 71В у м. Кривому Розі не існував, а отже станом на березень 2021 року підприємство не могло набути на неконкурентних умовах (без проведення земельних торгів) в оренду земельну ділянку.

Апелянт наголошує, що зміст мирової угоди від 20.12.2024 року суперечить закону та порушує права та охоронювані законом інтереси мешканців територіальної громади м. Кривого Рогу, оскільки самочинною забудовою міста торговим павільйоном, безпідставною реєстрацією права власності на нього та отримання відповідачем земельної ділянки за пільговою процедурою поза конкурсом, без проведення земельних торгів під їх розміщення, територіальну громаду фактично позбавлено можливості користуватись та розпоряджатися належною їй землею.

Криворізька міська рада згідно відзиву на апеляційну скаргу просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування зазначає, що скориставшись своїми процесуальними правами та керуючись інтересами територіальної громади міста, спрямованими на забезпечення надходження до бюджету коштів у вигляді збільшеного розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, у даній справі між сторонами було укладено відповідну мирову угоду.

Позивач звертає увагу, що мирова угода від 20.12.2024 року укладена між позивачем та відповідачем та підписана від імені позивача повноважним представником Кудіним М.В. (повноваження представника Криворізької міської ради підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та засвідчена печаткою позивача, від імені відповідача Віктором Присяжнюком, та засвідчена печаткою.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, умови мирової угоди стосуються прав та обов`язків учасників справи щодо предмета позову. На підставі частини першої статті 192 ГПК України сторони погодили умови укладеної між ними (сторонами) угоди. Мирова угода укладена в інтересах учасників справи та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Погодження умов мирової угоди між Криворізькою міською радою та ТОВ "БКФ Нове Місто" є достатніми для її затвердження.

На переконання відповідача, Криворізька міська рада наділена повноваженнями щодо укладання мирової угоди у цій справі, а в свою чергу прокуратура позбавлена відповідних повноважень на укладання мирової угоди у будь-якій справі, де вона діє в інтересах Криворізької міської ради.

Відповідач звертає увагу, що у п.4 мирової угоди від 20.12.2024 року по справі №904/4856/24 зазначено, що ТОВ "БКФ Нове Місто" зобов`язується протягом 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди сплачувати Криворізькій міській раді орендну плату за земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0035, на якій розміщено нерухоме майно, визначене у пункті 2 Мирової угоди, у подвійному розмірі та з передплатою на 6 (шість) місяців (звичайний розмір орендної плати, встановлений договором оренди земельної ділянки).

Тобто, укладання вказаної угоди несе за собою очевидну вигоду для міської ради.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2025 року у справі № 904/39/24, за аналогічних обставин спору, переглядаючи правильність застосування судом апеляційної інстанції положень статей 192, 193 Господарського процесуального кодексу України при затвердженні мирової угоди, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 922/436/22, зазначив, що одним зі способів вирішення господарського спору (в контексті прояву принципу диспозитивності в господарському процесі) є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову.

Згідно ст. ст. 192, 193 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, що дозволяє добросовісній стороні без зайвого звернення до суду вимагати примусового її виконання.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення. У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/661/20.

Мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін.

До основних завдань та переваг мирової угоди належать процесуальна економія, спрощення роботи суду, можливість сторонам самостійно врегулювати основні питання, пов`язані із захистом порушених прав, за умови комплексного врахування інтересів всіх сторін.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закриття провадження у справі є наслідком затвердження судом мирової угоди у позовному провадженні, відтак процесуальні дії щодо затвердження судом мирової угоди між сторонами спору та закриття у зв`язку з цим провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку і не можуть розглядатися окремо одна від одної.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії (ч.3 ст.192 Господарського процесуального кодексу України).

Надавши учасникам справи право на врегулювання спору між собою на засадах диспозитивності, законодавець в той же час визначив межі реалізації такого права, дотримання яких є обов`язковим і для учасників правовідносин, і для суду.

Повноваження суду щодо ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди також є обмеженими та передбачають можливість відмови у затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду у вказаних випадках.

Укладення мирової угоди як способу реалізації процесуальних прав є правом сторони, яке, в свою чергу, згідно процесуального закону неможливо реалізувати, якщо такі дії суперечать законодавству або це призводить до порушення чиїхось прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 375 Цивільного кодексу України передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього ж кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Тобто для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття в експлуатацію; 3) державна реєстрація. Без виконання цих умов особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст.376 Цивільного кодексу України, згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені ст.ст. 27, 29-31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст. ст. 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п.5 ч.5 ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною восьмою статті 39 вказаного Закону передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1328цс15, у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 року у справі № 501/1256/17.

Зміст положень ст. 376 Цивільного кодексу України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16, від 15.11.2023 року у справі № 916/1174/22).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 822/2149/18, від 08.12.2021 року у справі № 520/3777/18 знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор просив усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (Димитрова), будинок 71в, кадастровий номер :02:007:0035 площею 0,0836 га, шляхом знесення будівлі та споруди самочинного будівництва: нежитлової будівлі - торгівельного павільйону (загальною площею 142,3 кв. м за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (стара назва - Димитрова), 71в (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110);

Тобто, прокурор стверджує суду, що будівлю було побудовано самочинно з огляду на відсутність будь-яких прав на земельну ділянку під цим будівництвом.

У даній справі прокурором пред`явлено позов в інтересах власника земельної ділянки Криворізької міської ради, яка висловленим при укладенні мирової угоди волевиявленням погодилася з визнанням права власності за відповідачем на побудовану на цій ділянці нежитлову будівлю.

За таких обставин та з огляду на норми ст.ст. 375 та 376 Цивільного кодексу України колегія суддів вважає доводи прокурора про знесення самочинного будівництва надмірними, враховуючи правові наслідки надання власником земельної ділянки згоди на її використання.

Як уже зазначалося, обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор у даній справі стверджував про те, що у спірних правовідносинах мала місце безпідставна передача земельної ділянки в оренду з порушенням законодавчо встановленої процедури, без проведення земельних торгів, під самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, що, на його думку, спричинило порушення права територіальної громади на дотримання законного порядку володіння, користування і розпорядження землями комунальної власності, належної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вимог містобудівного законодавства.

При цьому прокурор фактично прагне усунути допущені Радою, на його переконання, порушення земельного законодавства через знесення самочинно збудованого нерухомого майна, не пропонуючи інших способів приведення спірних правовідносин у відповідність до закону. Так, прокурор не заявляє жодних вимог про приведення спірних правовідносин у правове поле іншим чином, окрім знесення нерухомого майна.

Враховуючи встановлені обставини та підстави заявленого позову, колегія суддів вважає релевантним для розгляду справи № 904/4856/24 правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 922/436/22, щодо надмірності вимоги про знесення самочинного будівництва у разі погодження при укладенні мирової угоди власником земельної ділянки будівництва на ній.

Аналогічна позиція щодо застосування судом апеляційної інстанції ст.ст. 192, 193 Господарського процесуального кодексу України за тотожних обставин викладена Верховним Судом у постанові від 14.05.2025 року у справі № 904/39/24 та у постанові 04.06.2025 року у справі № 904/19/24.

У даній справі сторони мирової угоди, укладеної у суді першої інстанції, погодили факт існування об`єкта нерухомого майна та врегулювали спірні правовідносини шляхом компромісу, чим фактично досягли врегулювання спору, що за встановлених судами обставин не суперечить інтересам територіальної громади та не порушує вимог чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що оскаржувана ухвала прийнята без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.04.2021 року у справі № 911/15/19, від 18.12.2024 року у справі № 907/825/22, від 24.01.2020 року у справі № 911/5310/14, від 15.11.2023 року у справі № 916/1174/22, від 20.07.2022 року у справі № 923/196/20 є безпідставними, оскільки у жодній із перелічених справ спірні правовідносини не були подібними тим, що мають місце у справі № 904/4388/24.

Справи, на які посилається прокурор, суттєво відрізняються за предметом і підставами позовних вимог, встановленими фактичними обставинами, змістом правовідносин та їх матеріально-правовим регулюванням, від справи, судове рішення в якій переглядається. Крім того, більшість висновків, на які посилається скаржник, стосуються розгляду справи по суті позовних вимог та оцінки матеріально-правових аспектів спору.

Щодо доводів апелянта про відсутність у Кудіна Максима Вікторовича повноважень на підписання від імені Криворізької міської ради мирової угоди, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Так, повноваження представника позивача Кудіна Максима Вікторовича підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань та довіреністю від 13.12.2024 року №12/26/540, якою начальнику юридичного управління виконкому міської ради Кудіну Максиму Вікторовичу надано право, зокрема, на укладення мирової угоди. Наведені документи не містять даних щодо обмеження права вказаної особи підписувати та подавати мирові угоди. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім цього, колегія суддів враховує, що Верховний Суд ухвалою від 10.12.2024 року у справі № 904/3912/23 (спір про повернення земельних ділянок шляхом знесення самочинного будівництва) затвердив мирову угоду між міською радою та товариством, яка зі сторони позивача також була підписана Кудіним Максимом Вікторовичем. Відтак, суд касаційної інстанції у тій справі підтвердив повноваження вказаної особи на підписання мирових угод від імені Ради у подібних правовідносинах.

З урахуванням фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами, з огляду на норми законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Ухвалу місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 року у справі №904/4856/24 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 17.09.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков