ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. Справа№ 910/1647/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 09.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 (повний текст складено і підписано 01.07.2025)

у справі № 910/1647/25 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

про стягнення заборгованості у розмірі 8 912 454,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення, нарахованих за період з 17.11.2023 по 31.01.2024 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати, наданих у період з червня по жовтень 2023 року послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 від 01.01.2019, інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн. та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, а також звернувся до суду першої інстанції з заявою про відстрочення виконання, в якій просив у випадку задоволення позовної заяви, відстрочити виконання рішення суду у цій справі строком на один рік.

У обґрунтування вказаної заяви відповідач послався на те, що:

- наслідком вторгнення Російської Федерації в Україну та ведення бойових дій та постійних обстрілів було прийняття ряду нормативно-правових актів в енергетичній галузі України, які іншим чином врегульовують правовідносини на ринку електричної енергії, ніж вони були до повномасштабної збройної агресії. Зокрема на відповідача було покладено додаткові обов`язки постачальника універсальних послуг та встановлено заборону нарахування штрафних санкцій. Таким чином відповідач законодавчо позбавлений можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами, в тому числі промисловістю, за спожиту електричну енергію, за яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», в свою чергу, сплатило та сплачує в період споживання такої електричної енергії споживачами;

- окрім порушення робочого процесу самого Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», такого ж впливу зазнають і споживачі, здійснення їх звичайної господарської діяльності та життєдіяльності, умов проживання громадян, що проявляється, як у вигляді пошкоджень об`єктів споживачів, так і щодо перебування людей у бомбосховищах;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» робить все можливе для оплати за послуги з передачі та сплачує заборгованість (якщо вона виникає) за послуги з передачі одразу як є така можливість;

- сума, що стягується у даній справі не є боргом за надані послуги за договором, проте на сьогоднішній день у відповідача немає фінансової можливості виконати рішення суду у повному обсязі, оплата усієї суми є неможливою для Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» на даний час.

Позивач проти задоволення вказаної заяви заперечив, пославшись на те, що:

- для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення;

- відповідачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності;

- тяжка економічна ситуація в країні, спричинена військовою агресією, носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як позивач, так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 позов задоволено повністю, а також задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про відстрочення виконання рішення суду та відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/1647/25 на один рік, тобто до 05.06.2026.

При розгляді спору сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджене несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку по оплаті наданих позивачем у спірні періоди послуг, з огляду на що позивач має право на стягнення 3 % та інфляційних втрат у визначених позивачем сумах.

Задовольняючи заяву відповідача про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

- з початком військової агресії держава Україна фактично поклала на групу ДТЕК вцілому та Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» зокрема додаткові обов`язки, виконання яких є необхідним для забезпечення населення електроенергією, обороноздатності нашої країни, підтримання нормального функціонування економіки нашої держави в умовах війни;

- при цьому, як вбачається із офіційного сайту групи ДТЕК, з початку повномасштабного російського вторгнення група ДТЕК виділила близько 800 млн. гривень на підтримку Збройних Сил України та гуманітарну допомогу. Компанія безкоштовно забезпечила електроенергією військових, лікарні та об`єкти критичної інфраструктури в Києві, Дніпропетровській та Донецькій областях на майже 350 млн гривень; відновила електропостачання для 7,2 мільйонів споживачів у регіонах, постраждалих від бойових дій країни-агресора;

- суду та всій країні в цілому відомо про докладання компаніями групи ДТЕК неймовірних зусиль для відновлення енергозабезпечення населення після ракетних обстрілів та направленість ударів на енергетичні об`єкти;

- суд також розуміє ключову роль і Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» для забезпечення країни електроенергією. Проте Національна енергетична компанія «Укренерго» приватне акціонерне товариство зі 100% акцій у власності держави, що належить до сфери управління Міністерства енергетики України. Статус Національної енергетичної компанії «Укренерго» дозволяє компанії залучати грантові кошти від Євросоюзу (Євросоюз виділив «Укренерго» 100 млн євро грантових коштів на відновлення та захист), від урядів інших країни («Укренерго» залучило через KfW 15 млн євро грантових коштів Європейського Союзу для реконструкції підстанцій після масованих російських атак по енергетиці України; «Укренерго» залучило 30,4 млн євро від уряду Німеччини для підвищення надійності роботи української енергетичної інфраструктури тощо). В свою чергу група ДТЕК (DTEK Group) найбільший приватний національний інвестор, якому складніше отримувати підтримку як від нашої держави, так і від інших країн.

При цьому суд першої інстанції врахував:

- що, запровадження на території України воєнного стану не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення, при цьому, збройна агресія РФ мала негативний вплив як на відповідача, так і на позивача, майно якого також піддається постійним ворожим обстрілам та наслідки російської агресії тягнуть за собою завдання великих розмірів збитків обом сторонам у справі, однак, за переконанням суду, ненадання відстрочки виконання рішення у даній справі може призвести до загрози настання негативних наслідків для кінцевих споживачів, оскільки наразі першочерговим є спрямування коштів на відновлення енергетичної інфраструктури та забезпечення нормальної життєдіяльності населення;

- обставини повного погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 695 171 850,20 грн., в той час як спір між сторонами стосується лише наслідків несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, які у випадку їх належного та вчасного виконання могли і не настати. При цьому, відповідною заявою про відстрочення виконання рішення суду відповідач лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити у майбутньому повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 частково, а саме в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 на один рік, тобто до 05.06.2025.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при постановленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- відповідачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо);

- при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів. Поряд з цим, тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як позивач так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. При цьому, господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Позивач не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір. Також, відповідач не надано жодних доказів ймовірного погашення останнім заборгованості в майбутньому;

- тяжке фінансове становище підприємства не є надзвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, а є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер, як для боржника так і для стягувача. Підприємництво є ініціативною діяльністю. Це означає, що зайняття підприємницькою діяльністю є добровільним вчинком. Жоден державний орган, недержавна організація, посадова особа не можуть примусити до зайняття підприємницькою діяльністю. Проте це не означає, що особа не може бути примушена до виконання добровільно взятих на себе зобов`язань (наприклад, за договором, укладеним в процесі провадження підприємницької діяльності) або зобов`язань, що передбачені державою і випливають зі здійснення особою підприємницької діяльності;

- надання відстрочки виконання рішення суду, буде порушувати принцип «справедливої рівноваги» та «справедливого балансу» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечитиме положенням чинного законодавства, які визначають обов`язковість виконання судових рішень протягом розумних строків;

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 справа № 910/1647/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. у встановленому порядку

16.07.2025 до суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в додатках до якої міститься платіжна інструкція № В-5471 від 15.07.2025 про сплату 2 422,40 грн., в призначенні платежу вказано: «судовий збір за апеляц.скаргою.ск НЕК «Укренерго» на рішення Господ.суду м. Києва від 05.06.2025 у справі 910/1647/25 Північн.АГС».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/1647/25 призначено до розгляду на 09.09.2025 об 11:00 хв., матеріали справи № 910/1647/25 витребувано у Господарського суду міста Києва.

24.07.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

18.08.2025 до суду від відповідача надійшли пояснення по суті апеляційної скарги якім заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції.

Станом на 09.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», у якому просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 5 848 356,67 грн. та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн. нараховані за період з 17.11.2023 по 31.01.2024 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати, наданих у період з червня по жовтень 2023 року послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 від 01.01.2019.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, а також звернувся до суду першої інстанції з заявою про відстрочення виконання, в якій просив у випадку задоволення позовної заяви, відстрочити виконання рішення суду у цій справі строком на один рік.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 позов задоволено повністю, а також задоволено заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду та відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/1647/25 на один рік, тобто до 05.06.2026.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік, тобто до 05.06.2026, а відтак, враховуючи, що рішення щодо розгляду спору сторін по суті, а саме в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн., 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн. та судового збору апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення щодо розгляду спору сторін по суті, а саме в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн., 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн. та судового збору.

Щодо вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено вище, відповідач звернувся до суду першої інстанції з заявою про відстрочення виконання, в якій просив у випадку задоволення позовної заяви, відстрочити виконання рішення суду у цій справі строком на один рік.

Правові позиції сторін щодо вказаної заяви детально викладені вище.

Суд першої інстанції задовольнив вказану заяву, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

За змістом положень ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Колегія суддів зазначає про те, що розстрочення та відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки / розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Особа, яка подала заяву про відстрочку / розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі, а також повідомити суд, що така обставина зникне за час на який здійснена відстрочка виконання рішення.

Судом першої інстанції цілком вірно встановлено, що:

- відповідач входить до групи ДТЕК (DTEK Group) диверсифікованого енергетичного холдингу найбільшого приватного національного інвестора та інтегрованої європейської енергетичної компанії;

- підприємства групи ДТЕК виробляють електроенергію на сонячних, вітрових та теплових електростанціях, добувають вугілля та природний газ, здійснюють трейдинг енергоресурсами на українському та міжнародному ринках, розподіляють електроенергію та управляють інфраструктурою електромереж, постачають електроенергію споживачам та пропонують рішення з енергоефективності і розвивають мережу швидких зарядних станцій для електромобілів;

- загальновідомість фактів військової агресії проти України, критичне погіршення ситуації в енергосистемі України з жовтня 2022 року, ракетні обстріли об`єктів критичної інфраструктури є загальновідомими обставинами, що в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказуванню;

- не потребують доказуванню і обставини встановлення державою Україна специфічного регулювання в енергетичній галузі України через військову агресію проти України з метою забезпечення споживачів доступною електроенергією, зокрема встановлення мораторію на застосування штрафних та оперативно-господарських (відключення / обмеження споживання електричної енергії) санкцій до споживачів за порушення ними своїх грошових зобов`язань перед постачальниками комунальних послуг (електроенергії) і покладення на відповідача обов`язків постачальника універсальних послуг;

- таким чином, держава Україна фактично поклала на групу ДТЕК вцілому та відповідача зокрема додаткові обов`язки, виконання яких є необхідним для забезпечення населення електроенергією, обороноздатності нашої країни, підтримання нормального функціонування економіки нашої держави в умовах війни.

Слід окремо зауважити і на тому, що, як вбачається із офіційного сайту групи ДТЕК, з початку повномасштабного російського вторгнення група ДТЕК виділила близько 800 млн. гривень на підтримку Збройних Сил України та гуманітарну допомогу. Компанія безкоштовно забезпечила електроенергією військових, лікарні та об`єкти критичної інфраструктури в Києві, Дніпропетровській та Донецькій областях на майже 350 млн. гривень; відновила електропостачання для 7,2 мільйонів споживачів у регіонах, постраждалих від бойових дій країни-агресора. При цьому загальновідомим є і те, що компанії групи ДТЕК докладають неймовірних зусиль для відновлення енергозабезпечення населення після ракетних обстрілів та направленість ударів на енергетичні об`єкти.

При цьому, суд першої інстанції цілком вірно наголосив на обізнаності ключової роль і позивача для забезпечення країни електроенергією, проте цілком слушно зауважив на тому, що:

- Національна енергетична компанія «Укренерго» приватне акціонерне товариство зі 100% акцій у власності держави, що належить до сфери управління Міністерства енергетики України;

- статус Національної енергетичної компанії «Укренерго» дозволяє компанії залучати грантові кошти від Євросоюзу (Євросоюз виділив «Укренерго» 100 млн. євро грантових коштів на відновлення та захист), від урядів інших країни («Укренерго» залучило через KfW 15 млн євро грантових коштів Європейського Союзу для реконструкції підстанцій після масованих російських атак по енергетиці України; «Укренерго» залучило 30,4 млн євро від уряду Німеччини для підвищення надійності роботи української енергетичної інфраструктури тощо);

- натомість група ДТЕК (DTEK Group) найбільший приватний національний інвестор, якому складніше отримувати підтримку як від нашої держави, так і від інших країн.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, запровадження на території України воєнного стану не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення, при цьому, збройна агресія РФ мала негативний вплив як на відповідача, так і на позивача, майно якого також піддається постійним ворожим обстрілам та наслідки російської агресії тягнуть за собою завдання великих розмірів збитків обом сторонам у справі, однак, ненадання відстрочки виконання рішення у даній справі може призвести до загрози настання негативних наслідків для кінцевих споживачів, оскільки наразі першочерговим є спрямування коштів на відновлення енергетичної інфраструктури та забезпечення нормальної життєдіяльності населення.

При вирішенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення слід врахувати обставини повного погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 695 171 850,20 грн., спір сторін стосується лише наслідків несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, які у випадку їх належного та вчасного виконання могли і не настати. При цьому, відповідною заявою про відстрочення виконання рішення суду відповідач лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити у майбутньому повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі строк відстрочення виконання рішення на 12 місяців, у тому числі зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників відносин у сфері енергетики, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

При цьому, передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.

Також суд першої інстанції цілком вірно виснував, що затримка в отриманні позивачем коштів за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором не призведе до значних збитків для позивача.

З огляду на вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду та відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/1647/25 на один рік, тобто до 05.06.2026. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/1647/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

О.В. Тищенко