УХВАЛА

м. Київ

09.09.2025Справа № 910/11224/25

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши матеріали

позовної заяви Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест»

про відшкодування за договорами на закупівлю товару 3 301 190,00 грн збитків, 231 083,30 грн штрафу, 594 214,20 пені, 3% річних грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест» про відшкодування за договорами на закупівлю товару 3 301 190,00 грн збитків, 231 083,30 грн штрафу, 594 214,20 пені, 3% річних, а усього 4 126 487,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договорами на закупівлю товару №22-121 від 10.11.2022, № 22-126 від 24.11.2022, № 22-134 від 14.12.2022 у частині повної та своєчасної поставки пального.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку щодо необхідності направлення позовної заяви за територіальною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровського області, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що адресою місцезнаходження відповідача є: 49600, місто Дніпро, вулиця Мандриківська, будинок 47, офіс 206/2.

Відповідно до ч. 5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці. Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

Згідно з частиною 1 статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Суд зазначає, що укладені між сторонами правочини, за своєю правовою природою є договорами поставки, положення якого врегульовано главою 54 Цивільного кодексу України.

Виходячи з правової природи договору поставки та приписів статті 712 Цивільного кодексу України, місцем виконання відповідного договору є місце поставки товару.

Положенням п.5.4 договорів на закупівлю товару №22-121 від 10.11.2022, № 22-126 від 24.11.2022, № 22-134 від 14.12.2022 передбачено місце поставки, а саме, товар поставляється по талонам (товарними партіями) в автомобільний транспорт покупця з резервуарів автозаправних станцій (АЗС) продавця. Перелік АЗС та їх місце знаходження визначаються у додатку, що є невід`ємною частиною даного договору. Протягом дії даного договору сторони мають право змінювати перелік АЗС, шляхом внесення відповідних змін до додатку, що є невід`ємною частиною даного договору.

Так, у додатках № 2 до вказаних договорів наведений перелік АЗС на яких відпускається товар по облікових картках (талонах) учасника, кожний з яких включає по 1 402 АЗС, що розташовані у Вінницькій, Волинській, Дніпропетровській, Житомирській, Закарпатській, Запорізькій, Івано-Франківській, Кіровоградській, Львівській, Миколаївській, Одеській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській, Чернівецькій, Чернігівській областях.

Виходячи з аналізу умов договору суд дійшов висновку, що специфіка договірних правовідносин не передбачає, що його виконання можливе лише тільки в певному місці.

Більше того, суд зазначає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених за непоставлений товар, а також пені, штрафу та 3% річних за несвоєчасну поставку товару, тобто, спір у цій справі не стосується виконання зобов`язання із поставки (видачі) товару в якомусь конкретному місці.

Відтак, з огляду на те, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів за непоставлений товар та сплати штрафних санкцій не є такими, що можуть виконуватись лише в певному місці, а поставка (видача) товару за договорами на закупівлю товару №22-121 від 10.11.2022, № 22-126 від 24.11.2022, № 22-134 від 14.12.2022 мала здійснювалась у кількох місцях, відсутні підстави для застосування положення частини 5 статті 29 ГПК України, натомість підсудність цієї справи має визначатися згідно зі статтею 27 ГПК України, тобто за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача.

Отже, оскільки у даному випадку спірні правовідносини не мають особливостей щодо виконання зобов`язань у чітко визначеному місці, то переданий на вирішення спір має бути розглянутий за загальними правилами підсудності, тобто, у суді за місцезнаходженням відповідача - у Господарському суді Дніпропетровської області.

Суд звертає увагу також на те, що статтею 279 Господарського процесуального кодексу України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде у подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що дана позовна заява подана з порушенням приписів статті 27 Господарського процесуального кодексу України та не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва, а матеріали позовної заяви підлягають передачі на розгляд до Господарському суду Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 27, 31, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтекс Інвест» відшкодування за договорами на закупівлю товару 3 301 190,00 грн збитків, 231 083,30 грн штрафу, 594 214,20 пені, 3% річних грн і додані до неї документами передати за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, буд.1, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49027).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Я.А.Карабань