ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. Справа№ 910/2333/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судових засідань : Гончаренка О.С.

за участю представників сторін

від позивача: Сарасека Ю.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор Ринку»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025, повний текст якого складений 15.05.2025,

у справі № 910/2333/25 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор ринку»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Альянс-Групп»

про стягнення 2 108 925,42 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Акціонерне товариство "Оператор ринку" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Альянс-Групп" про стягнення 2 108 925,42 грн, з яких: 1 908 565,34 грн збитків, завданих порушенням відповідачем строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН, у вигляді неотриманого податкового кредиту, 165 925,33 грн інфляційних втрат та 34 434,75 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення взятих на себе за договором купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» №580/01РДН зобов`язань, Правил РДН/ВДР та вимог Податкового кодексу України, відповідач не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН за січень 2022 року на суму ПДВ 1 908 565,34 грн, у зв`язку з чим позивачу були спричинені збитки в сумі неотриманого податкового кредиту у розмірі 1 908 565,34 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано 165 925,33 грн інфляційних втрат та 34 434,75 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 озов задовольнити частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Альянс-Групп" на користь Акціонерного товариства "Оператор ринку" 1 908 565,34 грн збитків та 22 902,78 грн судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд зазначив, що оскільки податкова накладна не була зареєстрована відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач не мав правових підстав для включення сплаченої ним суми ПДВ у загальному розмірі 1 908 565,34 грн, до податкового кредиту.

Порушення відповідачем умов договору та вимог податкового законодавства в частині виконання обов`язку реєстрації в ЄРПН податкової накладної має наслідком понесення позивачем збитків у сумі неотриманого податкового кредиту в розмірі 1 908 565,34 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши, що наявні всі чотири елементи складу цивільного правопорушення, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 908 565,34 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з відшкодування збитків у розмірі 1 908 565,34 грн, строк виконання якого не встановлений. Також суд зазначив, що таке зобов`язання боржник повинен виконати у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, зазначив, що позивачем не надано суду доказів пред`явлення відповідачу вимоги про сплату суми завданих збитків, тому вимоги про стягнення нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України за несплату такої суми не можуть бути задоволені судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Оператор Ринку» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині відмови у стягненні 165 925,33 грн інфляційних втрат та 34 434,75 грн 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що всупереч сталої позиції Верховного Суду, судом зроблено хибний висновок щодо відсутності строку виконання зобов`язань, що стало підставою для неправильного застосування норм матеріального права, а саме статті 530 ЦК України зокрема, замість застосування частини першої застосовано частину другу статті 530 ЦК України.

Скаржник зауважує, що судом не застосовано пункт 198.6 статті 198 ПК України, положення Законів України № 3219 та № 1914 для визначення строку порушення грошового зобов`язання, що виникло з факту втрати права позивачем на нарахування податкового кредиту з 06.07.2024, яке вже АТ «Оператор ринку» не можливо відновити.

Також апелянт вказує, що його позбавлено права на захист майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат АТ «Оператор ринку» від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від ТОВ «Бізнес Альянс Групп» за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати АТ «Оператор ринку», що є порушенням статті 612 та частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, апелянт наголошує, що судом звільнено від відповідальності ТОВ «Бізнес Альянс Групп» за завдані АТ «Оператор ринку» збитки, що є порушенням частини першої статті 625 ЦК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. на лікарняному апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 залишено без руху.

03.06.2025 від Акціонерного товариства «Оператор Ринку» надійшла заява про усунення недоліків з доказами надсилання копії апеляційної скарги відповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 та призначено її розгляд на 30.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 на 08.09.2025.

Явка сторін у судове засідання

Представник відповідача у судове засідання 08.09.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Вказаний факт належного повідомлення підтверджується конвертами №327, №284, які повернуто Північному апеляційному господарському суді з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення терміну зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки, судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Враховуючи те, що явка учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати дану справу.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 08.09.2025 наполягала на задоволенні апеляційної скарги, просила рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині відмови у стягненні 165 925,33 грн інфляційних втрат та 34 434,75 грн 3% річних.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/2333/25 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2021 між Акціонерним товариством "Оператор ринку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Альянс-Групп" було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» №580/01РДН (далі договір) за типовою формою, наведеною в додатку 2 до Правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку (далі Правила РДН/ВДР), затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №308.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1.6.2 глави 1.6 розділу І Правил РДН/ВДР укладення договорів про купівлю-продаж електричної енергії на РДН/ВДР здійснюється через програмне забезпечення ОР. Таким програмним забезпеченням АТ «Оператор ринку» є система XMtrade®/PXS.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 1 Закону та пункту 2.3.1 глави 2.3 розділу ІІ Правил РДН/ВДР договори про купівлю-продаж електричної енергії на РДН та ВДР укладаються в електронній формі.

Вищезазначений договір підписано шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів уповноважених осіб позивача та відповідача.

Як вказує позивач та підтверджується матеріалами справи, за договором відповідач у січні 2022 року реалізував на РДН електричну енергію на загальну суму 11 451 392,02 грн, у тому числі ПДВ 1 908 565,34 грн, про що свідчить акт купівлі-продажу електричної енергії на РДН від 31.01.2022.

Листом від 01.02.2022 № 02-21/327 зазначений акт направлявся позивачем на адресу відповідача для його підписання, однак відповідне поштове відправлення було повернуто підприємством поштового зв`язку без вручення отримувачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 4.6 договору учасник та ОР зобов`язані надавати податкові накладні складені та зареєстровані в ЄРПН відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 4.3.9 глави 4.3 розділу ІV Правил РДН/ВДР передбачено, що учасники РДН/ВДР та ОР складають податкові накладні в електронній формі та реєструють їх у ЄРПН з дотриманням вимог чинного податкового законодавства України.

Пунктом 5.2 договору закріплено обов`язок учасника виконувати зобов`язання, визначені Правилами РДН/ВДР.

Як вказує позивач, у порушення взятих на себе за договором зобов`язань, Правил РДН/ВДР та вимог ПК України, відповідач не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН за січень 2022 року на суму ПДВ 1 908 565,34 грн, у зв`язку з чим позивачу були спричинені збитки в сумі неотриманого податкового кредиту в розмірі 1 908 565,34 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що податкова накладна не була зареєстрована відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому останній не мав правових підстав для включення сплаченої ним суми ПДВ в загальному розмірі 1 908 565,34 грн, до податкового кредиту.

Порушення відповідачем умов договору та вимог податкового законодавства в частині виконання обов`язку реєстрації в ЄРПН податкової накладної має наслідком понесення позивачем збитків у сумі неотриманого податкового кредиту в розмірі 1 908 565,34 грн.

Суд першої інстанції встановив, що наявні всі чотири елементи складу цивільного правопорушення та дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 908 565,34 грн.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України та зазначив, що позивачем не надано суду доказів пред`явлення відповідачу вимоги про сплату суми завданих збитків.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 165 925,33 грн інфляційних втрат та 34 434,75 грн 3% річних, з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

30.12.2021 між АТ «Оператор ринку» та ТОВ «Бізнес Альянс Групп» укладено договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» № 580/01РДН (далі договір) за типовою формою наведеною у додатку 2 до Правил РДН/ВДР.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Бізнес Альянс Групп» у січні 2022 реалізовано на РДН електричну енергію на загальну суму 11 451 392,02 грн, у тому числі ПДВ 1 908 565,34 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії на РДН від 31.01.2022.

Пунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 44 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом. У разі якщо операції, визначені цим пунктом, мають безперервний або ритмічний характер постачання, платники податку: покупцям - платникам податку можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому отримано кошти, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усієї суми отриманих коштів протягом такого місяця.

Абзацом шістнадцятим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, а саме для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Отже, граничний термін складання податкової накладної за реалізовану

електричну енергію в січні 2022 року на підставі пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України є 31.01.2022; граничний термін реєстрації податкової накладної за реалізовану електричну енергію в січні 2022 року на підставі абзацу шістнадцятого пункту 201.10 статті 201 ПК України є 15.02.2022.

Таким чином, ТОВ «Бізнес Альянс Групп», враховуючи вищезазначені положення Податкового кодексу України, мало скласти податкову накладну за реалізовану електричну енергію в січні 2022 року 31.01.2022 та зареєструвати її в ЄРПН 15.02.2022.

Однак, підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (з урахуванням змін, внесених Законом України № 3219) встановлено, що тимчасово, до 1 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупинявся перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім окремих строків, визначених цим пунктом.

Крім того, пунктом 102.9 статті 102 розділу II Податкового кодексу України, який діяв до 01.08.2023, було передбачено, що у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного, надзвичайного стану в Україні, зупинявся перебіг строків, визначених ПКУ, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених Податковим кодексом України.

З огляду на зазначене, на період з 24.02.2022 до 01.08.2023 перебіг строків, визначених Податкового кодексу України, призупинявся. Починаючи з 01.08.2023, перебіг строків, визначених Податковим кодексом України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, поновлено.

Законом № 1914 внесено зміни до абзаців четвертого-шостого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, згідно з якими термін, протягом якого покупець може включити до податкового кредиту суми ПДВ, не віднесені до податкового кредиту у звітному періоді, в якому виникло право на включення таких сум до податкового кредиту, зменшено з 1095 календарних днів до 365 календарних днів з дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

Тому, колегія суддів звертає увагу, що перебіг строків для формування податкового кредиту (365 календарних днів з дати складання податкової накладної) відновлюється з 01.08.2023.

Однак, в оскаржуваному рішенні, Господарський суд міста Києва цитує пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України у попередній редакції, хоча до правовідносин сторін має застосовуватись пункт 198.6 статті 198 ПКУ в редакції Закону № 1914.

Відтак, передбачене пунктом 198.6 статті 198 ПК України право АТ «Оператор ринку» використати податковий кредит для зменшення податкового зобов`язання за реалізовану електричну енергію в січні 2022 року протягом 365 днів з дати складення податкової накладної, з урахуванням призупинення строків з 24.02.2022 до 01.08.2023, остаточно втрачено 06.07.2024.

Водночас, загальний термін позовної давності встановлено статтями 257 глави 19 розділу V ЦК України та 102 глави 9 розділу II ПКУ тривалістю у три роки (1095 календарних днів).

Отже, податкова накладна може бути зареєстрована в ЄРПН не пізніше 1095 календарних днів з дати складання такої податкової накладної. Водночас, відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Враховуючи, внесені Законом № 3219 зміни до Податкового кодексу України, граничний термін включення АТ «Оператор ринку» до податкового кредиту суми податку на додану вартість сплив 06.07.2024.

Оскільки ТОВ «Бізнес Альянс Групп» встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкової накладної не виконало в межах визначеного Законом № 3219 строку для включення до податкового кредиту, АТ «Оператор ринку» не змогло скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 1 908 565,34 грн, що свідчить про факт втрати права позивачем на нарахування податкового кредиту з 06.07.2024 і це право не може бути відновлено.

Отже, до 06.07.2024 відповідач мав виконати свій обов`язок в частині реєстрації податкової накладної за реалізовану електричну енергію в січні 2022 року на загальну суму 1 908 565,34 грн.

Тому висновки суду першої інстанції, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з відшкодування збитків у розмірі 1 908 565,34 грн, строк виконання якого не встановлений, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, з якими також погоджується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05 вересня 2024 року у справі № 914/2524/21.

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 відступила, зокрема, від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц про те, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3 % річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням (пункт 75).

Також у пункті 82 постанови від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що позивачка, у справі за позовом про відшкодування завданої їй майнової шкоди, обґрунтовуючи загальний грошовий розмір завданої їй шкоди, могла ставити питання про стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди.

Під час розгляду цієї справи № 910/2333/25, колегію суддів встановлено, що відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних, що викликало неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка є збитками позивача.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 914/2524/21, Верховний Суд зокрема зазначив, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. З набранням чинності рішення суду про стягнення збитків у боржника виникло зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння збитків. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно вимога АТ «Оператор ринку» про нарахування, передбачені статтею 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних втрат, які є складовою відшкодування завданих позивачеві збитків, є правомірною, виходячи з правової позиції Верховного Суду, що викладена в його постановах від 05.09.2024 у справі № 914/2524/21 та від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21.

Отже, вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому висновки суду щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є помилковими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 924/159/14 (910/6053/19) зробив висновок, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, момент порушення грошового зобов`язання виник з факту втрати права позивача на нарахування податкового кредиту з 06.07.2024, яке вже неможливо відновити, що і є фактом завдання відповідачем збитків

позивачу у розмірі 1 908 565,34 грн.

Згідно з вимогами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Нарахування 3% річних у розмірі 34 434,75 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 165 925,33 грн на збитки АТ «Оператор ринку» здійснило з наступного дня після факту завдання збитків відповідачу, тобто з 07.07.2024 та до моменту подачі позовної заяви.

Перевіривши проведені позивачем нарахування, колегією суддів встановлено, що вони є арифметично, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню у розмірі 34 434,75 грн - 3% річних та у розмірі 165 925,33 грн інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи позивача щодо нарахування 3% річних у розмірі 34 434,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 165 925,33 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, наявними у матеріалах справи, а відповідач у свою чергу не надав доказів на спростування вищенаведених обставин; не надав доказів щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; а також не надав доказів оплати проведених позивачем нарахувань.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим та зробленим без належного врахування обставин справи та оцінки належних доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34 434,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 165 925,33 грн. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 підлягає скасуванню в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача 3% річних у розмірі 34 434,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 165 925,33 грн, з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 слід залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор Ринку» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у частині стягнення 3% річних у розмірі 34 434,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 165 925,33 грн задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Альянс-Групп" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, нежитлове приміщення 27; ідентифікаційний код 40462611) на користь Акціонерного товариства "Оператор ринку" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43064445) 3% річних у розмірі 34 434 (тридцять чотири тисячі чотириста тридцять чотири) грн 75 коп та інфляційних втрат у розмірі 165 925 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) 33 коп, 2 404 (дві тисячі чотириста чотири) грн 32 коп судового збору за розгляд позовної заяви у суді першої інстанції та 3 606 (три тисячі шістсот шість) грн 48 коп судового збору за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 у справі № 910/2333/25 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/2333/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 11.09.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім