ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3697/24(916/28/25)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: Є.В. Пирожок

від відповідача-1 (Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження»): не з`явився

від відповідача-2 ( ОСОБА_1 ): не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 (суддя Т.Г. Деркач, м.Одеса, повне рішення складено 23.05.2025)

у справі №916/3697/24(916/28/25)

за позовом: розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження»

до відповідача-2: ОСОБА_1

про визнання договору іпотеки недійсним

в межах справи №916/3697/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження»

про банкрутство,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Коротка історія справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 у справі №916/3697/24 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» (надалі також Товариство); визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції» в сумі 2560142,00 грн та витрати у сумі 24224,00 грн, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича.

Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» арбітражний керуючий Пирожок Євгеній Віталійович звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 27.09.2021, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 27.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» в особі директора ОСОБА_1 (іпотекодавцем) укладено з ОСОБА_1 (сином директора, іпотекодержателем) спірний договір іпотеки, згідно з яким передано в іпотеку майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження». В свою чергу, вказаним договором іпотеки забезпечувалося виконання основного зобов`язання за договором позики від 27.09.2021, укладеним між ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_1 (позикодавцем), відповідно до умов якого виконання договору позики забезпечувалося майновою порукою (іпотекою) Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження».

Таким чином, як вказував позивач, юридична особа, якою керував батько, зобов`язалася відповідати всім своїм майном за зобов`язанням третьої особи перед кредитором, який є сином директора цієї юридичної особи. На переконання розпорядника майна, реальною метою укладення договорів позики та іпотеки є створення штучної заборгованості третьої особи ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , та як наслідок, надалі - переходу права власності на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження».

На думку позивача, договір іпотеки є фраудаторним, оскільки наявні наступні ознаки, визначені статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства:

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» до відкриття провадження у справі про банкрутство взяло на себе зобов`язання, внаслідок чого воно стало неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» взяло на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» взяло на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» уклало договір із заінтересованою особою.

08.01.2025 Господарським судом Одеської області постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/28/25, яку вирішено розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження в межах справи про банкрутство №916/3697/24 із присвоєнням справі №916/3697/24(916/28/25) з повідомленням сторін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 відмовлено розпоряднику майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» арбітражному керуючому Пирожку Євгенію Віталійовичу у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» та ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним у справі №916/3697/24(916/28/25). Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн покладено на розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича.

Рішення суду мотивоване тим, що підстави для визнання фраудаторним оскаржуваного договору іпотеки від 27.09.2021 відсутні, оскільки першочерговою умовою для визнання договору фраудаторним є встановлення факту вчинення такого правочину після виникнення зобов`язань перед кредиторами, а в даному випадку оскаржуваний правочин укладено до виникнення зобов`язання у боржника перед конкурсним кредитором.

При цьому суд зазначив, що не лише укладення оскаржуваного правочину вплинуло на об`єктивні та суб`єктивні фактори, що зумовили збитковість господарської діяльності божника, а й інші, що є не менш значущими, що фактично і спричинили звернення кредитора до суду про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», а доводи позивача про неспівмірність доходів ОСОБА_1 та суми за договором позики, зобов`язання повернення якої забезпечено оспорюваним договором іпотеки, та про відсутність економічної доцільності укладання договорів позики та іпотеки, є другорядними, оскільки першочерговим є визначення, чи укладений правочин, який оспорюється, в період настання виконання боржником зобов`язання перед кредитором з погашення заборгованості.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» арбітражний керуючий Пирожок Євгеній Віталійович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3697/24(916/28/25) скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

-суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, не врахував самостійний характер підстав для визнання правочинів недійсними, передбачених частиною другою цієї статті, та помилково поширив на них вимогу щодо обов`язкового доведення завдання шкоди кредитору;

-суд першої інстанції не надав належної оцінки факту укладення оспорюваного договору із заінтересованою особою - учасником та сином директора боржника і в умовах очевидного конфлікту інтересів, залишивши поза увагою доводи розпорядника майна про те, що хоча формально рішення про укладення іпотечного договору було прийнято загальними зборами учасників, фактичне волевиявлення на укладання договору з боку боржника було виражене відповідачем-2 ( ОСОБА_1 ), який, як основний учасник (99,416%), мав вирішальний вплив на прийняття рішень Товариства і одночасно став його іпотекодержателем, тобто волевиявлення іпотекодавця та іпотекодержателя фактично було сконцентровано в одній особі, що ставить під сумнів добросовісність укладення такого правочину та його відповідність інтересам самого боржника та його кредиторів;

-суд першої інстанції не врахував відсутності будь-якої економічної доцільності (ділової мети) оспорюваного договору для боржника, адже такий правочин створив для боржника значні майнові ризики втрати активів без будь-якого зустрічного надання компенсаторного активу, а реальною метою укладення такого договору могло бути виведення активів боржника на користь пов`язаної особи;

-суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що оспорюваний договір призвів до неплатоспроможності боржника, що є окремою підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та свідчить про його фраудаторний характер;

-суд першої інстанції формально підійшов до оцінки доказів щодо фінансової спроможності позикодавця та реальності основного зобов`язання.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована судом 11.06.2025 за вх.№2479/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3697/24(916/28/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3697/24(916/28/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

23.06.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3697/24(916/28/25). Встановлено відповідачам строк до 15.07.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказаною ухвалою суду від 30.06.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3697/24(916/28/25) поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.09.2025 о 10:00 год.

Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, а також не реалізували своє право участі у судовому засіданні апеляційної інстанції, про дату, час та місце проведення якого були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників відповідачів.

Заслухавши представника апелянта, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.09.2021 засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» були:

- ОСОБА_1 (розмір частки 18724 грн);

- ОСОБА_3 (розмір частки 10476 грн);

- ОСОБА_1 (розмір частки 4970800 грн), який був кінцевим бенефіціарним власником вказаної юридичної особи (тип бенефіціарного володіння прямий вирішальний вплив; відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу - 99,42).

Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» станом на 27.09.2021 був ОСОБА_1 .

Відповідно до фінансової звітності малого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» за 2021 рік чисті активи Товариства станом на 31.12.2021 складають 120,5 тис. грн (рядок 1495 балансу).

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2021 відбулися загальні збори засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» (протокол №б/н від 24.09.2021), на яких були присутні наступні засновники (учасники): ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

На вказаних загальних зборах прийнято рішення передати в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», а саме: цілісний майновий комплекс, реєстраційний номер нерухомого майна 101, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, а також надати директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» ОСОБА_1 дозвіл та всі необхідні повноваження на укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» іпотечного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», як іпотекодавцем, та ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики. За прийняття відповідних рішень учасники проголосували одноголосно.

27.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» в особі директора ОСОБА_1 , як іпотекодавцем/майновим поручителем, та ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки, відповідно до пункту 2 якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» передало в іпотеку ОСОБА_1 цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 0,7373 га, кадастровий номер земельної ділянки :16:003:0011, що складається з:

Адмінбудівля, А площею 30,8 м.кв., М`ясо-молочний павільйон, Б площею 378,4м.кв, Склад, В, Е, Ж, С, Т, У; Смотрове приміщення, Г; Компресорна, Д; Приміщення для охорони, Л; Кафе, К; Навіси, О, П, Р, Щ, Є, Ю, Я; Торгівельний павільйон, М, Н, Ф, Х, Ц, Ч, Ш, 1Б, 1В; Торгівельний павільйон, 1Г, 1Д, 1Е, 1Ж, 1З, 1И, 1К; Торгівельний павільйон, 1Л, 1М, 1Н, 1О, 1П, 1Р, 1С; Торгівельний павільйон, 1Т, 1У, 1Ф, 1Х, 1Ц, 1Ч; Торгівельний павільйон, 1Щ, 1Ш, 1Є, 1Ю, 1Я, 2Ф, 2Б; Торгівельний павільйон, 1В, 2Г, 2Д, 2Е, 2Ж, 2З, 2И; Торгівельний павільйон 2К, 2Л, 2М, 2Н, 2О, 2П, 2Р; Торгівельний павільйон, 2С, 2Т, 2У, 2Ф, 2Х, 2Ц, 2Ч; Торгівельний павільйон, 2Ш, 2Щ, 2Є, 2Ю, 2Я, 3А, 3Б; Торгівельний павільйон, 3В, 3Г, 3Д, 3Е, 3Ж, 3З,3 И; Торгівельний павільйон, 3К, ЗЛ, 3М, 3Н, 3О, 3П, 3Р; Торгівельний павільйон, 3С, 3Т, 3У, 3Ф, 3Х, 3Ц, 3Ч; Торгівельний павільйон, 3Ш, 3Щ, 3Є, 3Ю, 3Я, 4А, 4Б; Торгівельний павільйон, 4В, 4Г, 4Д, 4Е, 4Ж, 4З, 4И; Торгівельний павільйон 4К, 4Л, 4Ь, 4Н, 4О, 4П, 4Р; Торгівельний павільйон, 4С, 4Т, 4У, 4Ф, 4Х, 4Ц, 4Ч; Торгівельний павільйон, 4Ш, 4Щ, 4Є, 4Ю, 4Я, 5А, 5Б; Торгівельний павільйон, 5В, 5Г, 5Д, 5Е, 5Ж, 5З, 5И; Торгівельний павільйон, 5К, 5Л, 5М, 5Н, 5О, 5П, 5Р; Торгівельний павільйон, 5С, 5Т, 5У, 5Ф, 5Х, 5Ц ,5Ч; Торгівельний павільйон, 5Ш, 5Щ, 5Є, 5Ю, 5Я, 6А ,6Б; Торгівельний павільйон, 6В, 6Г, 6Д, 6Е, 6Ж, 6З, 6И; Торгівельний павільйон, 6К, 6Л, 6М, 6Н, 6О, 6П, 6Р; Торгівельний павільйон, 6С, 6Т, 6У, 6Ф, 6Х, 6Ц, 6Ч; Торгівельний павільйон, 6Ш, 6Щ, 6Є, 6Ю, 6Я, 7А, 7Б; Торгівельний павільйон, 7В, 7Г, 7Д, 7Е, 7Ж, 7З, 7И; Торгівельний павільйон, 7К,7У; Фонтан питний, №1, сміттєзбірник №2; Огорожа, №3-9; Мостіння, №1, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», , на праві приватної власності, право власності зареєстровано 01.09.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 101, номер запису про право власності 43794495.

Згідно із пунктом 3 іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки становить 5994000,00 грн.

Договір посвідчено 27.09.2021 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., зареєстровано в реєстрі за №1909.

Державну реєстрацію обтяження здійснено 27.09.2021, що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Основне зобов`язання, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» передало в іпотеку предмет іпотеки, виникло на підставі договору позики від 27.09.2021, який було укладено між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником).

За умовами договору позики ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 5994000,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 225000,00 доларів США, строком до 27.03.2022.

Згідно з розпискою від 27.10.2021 ОСОБА_2 на виконання договору позики отримав від ОСОБА_1 5994000,00 грн (225000 доларів США в еквіваленті).

В матеріалах справи наявні відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 за період - 4 квартал 2011 року - 3 квартал 2021 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 08.01.2025 у даній справі, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області Управління державної рєєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом від 22.01.2025 №3199/06.3-29 надав відповідь, відповідно до якої згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження №1573 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області; батьком зазначений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.10.2021 засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» є ОСОБА_4 (розмір частки 2500000,00 грн) та ОСОБА_5 (розмір частки 2500000,00грн), керівником Товариства є ОСОБА_4 (дата призначення (набуття повноважень): 01.10.2021.

За наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 відкрито провадження у справі №916/3697/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження»; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції» в сумі 2560142 грн та витрати у сумі 24224 грн; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича.

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» було відкрито у зв`язку із наявністю безспірної заборгованості перед ініціюючим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції» у розмірі 2560142,00 грн, яка виникла внаслідок невиконання боржником зобов`язань щодо сплати орендної плати за період з листопада 2021 року по 31.12.2023 включно за договором оренди нерухомого майна від 29.10.2021, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції» (орендодавець) передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» (орендарю) в оренду нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Карбишева, буд. 19, загальною площею 1312,9 кв.м. Факт прийняття у платне строкове користування нерухомого майна підтверджується актом приймання-передачі від 01.11.2021.

За результатами аналізу фінансово-господарського стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, складеного розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» станом на 15.12.2024, зроблено такі висновки:

-фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» характеризується неплатоспроможністю, коли задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе не інакше, як через застосування однієї з процедур, передбачених Кодексом;

-ознаки фіктивного банкрутства підприємства не встановлені;

-ознаки доведення посадовими особами боржника до банкрутства не встановлені;

-ознаки приховування банкрутства не встановлені;

-на дату складання звіту господарським судом визнані безспірні, не забезпечені майном вимоги кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» на загальну суму 2584,0 тис. грн, що менше вартості необоротних активів за даними балансу в сумі 5047,7 тис. грн;

-виявлена угода про передачу майна боржника в іпотеку за акцесорним зобов`язанням, що має ознаки фрадауторності;

-при обчисленні економічних показників не було враховано заборгованість акцесорного характеру (боржник є майновим поручителем за зобов`язанням третьої особи); неврахування акцесорного зобов`язання пов`язано з невідображенням її у первинній бухгалтерській та статистичній звітності, оскільки відображення відбувається фактично в момент виконання зобов`язання боржником;

-якщо врахувати всю заборгованість (відповідно до затвердженого реєстру вимог кредиторів та акцесорну), загальна сума її буде складати 8578 тис. грн, що значно перевищує розмір всіх оборотних та необорних активів боржника. Також треба враховувати той факт, що дійсна ринкова вартість всіх активів на момент продажу буде значно нижча, оскільки майно боржника знаходиться в зоні ведення активних бойових дій;

-тому визначальним фактором для вирішення подальшої процедури банкрутства є доведення або не доведення фраудаторності акцесорного зобов`язання в розмірі 5990 тис. грн;

-у випадку доведення фактору фраудаторності акцесорного зобов`язання, вартість всіх активів боржника (5,5 млн. грн) удвічі перевищує загальний розмір вимог кредиторів (2,6 млн. грн), що, в свою чергу, може дозволити відновити платоспроможність шляхом відкриття процедури санації, пошуку інвестицій, реструктуризації заборгованості, продажу частини майна, тощо;

-якщо не доводити факт фраудаторності акцесорного зобов`язання, загальна вартість активів боржника значно менша загального розміру вимог кредиторів, що унеможливлює відновлення платоспроможності. Як наслідок, після реалізації всіх необоротних активів буде погашена лише частина вимог заставного кредитора, що є пов`язаною особою з боржником.

За результатами аналізу фінансово-господарського стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, складеного розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» станом на 10.04.2025, зроблено аналогічні висновки, проте в доповнення до аналізу від 15.12.2024 розпорядником майна було зазначено, що ознаки доведення посадовими особами боржника до банкрутства за період з 01.10.2021 по 31.12.2024 не встановлені; встановлені ознаки доведення до банкрутства колишнім директором.

Також згідно з аналізом фінансово-господарського стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» (станом на 10.04.2025):

-у 2023 році боржник не працював, доходів не отримував, падіння показника чистого доходу у порівнянні з передвоєнним періодом становить 2360,1 тис. грн, а тому результатом діяльності виявився збиток у розмірі 1583,2 тис. грн;

-власний капітал за 2022-2023 роки порівняно з 2021 роком скоротився на 3872,7 тис.грн за рахунок збитків, отриманих у період окупації;

-підприємство має ознаки поточної неплатоспроможності станом на кінець 2022 року;

-показники рівня забезпечення зобов`язань кредиторів знизилися у 2022-2023 роках. Чисті активи, хоч і мають позитивне значення, проте мають менше значення показника зареєстрованого капіталу;

-в будь-якому випадку на діяльність у 2022-2023 вплинула військова агресія росії проти України, зокрема, варто узяти до уваги, що м. Херсон перебувало в тимчасовій окупації до 11.11.2022, і станом на сьогодні перебуває в зоні активних бойових дій;

-довгострокові зобов`язання боржника відсутні; водночас сума короткострокових зобов`язань збільшилася за 2022-2023 роки на 74,95 % - з 70,9 тис. грн до 4048,4 тис. грн за рахунок збільшення заборгованості за товари, роботи, послуги;

-у підприємства відсутні залишки запасів, склад оборотних активів дебіторська заборгованість;

-за даними АТ КБ «Приватбанк» станом на 04.09.2024 у боржника відсутні кошти на рахунках;

-у 2022-2023 роках боржник не мав власних оборотних коштів, показники ліквідності не відповідають нормативним;

-за результатами діяльності у 2021 році отримано прибуток, а в 2022 та 2023 роках збитки;

-на отримання збитків у 2022-2023 роках порівняно з 2021 роком вплинула військова агресія росії, яка в цілому в Україні призвела до втрати 29,2 % реального ВВП.

За результатами фінансового аналізу, з урахуванням того, що акцесорні зобов`язання (майнова порука у цьому випадку) відображаються в звітності лише в момент їх виконання боржником, тобто, загальна вартість активів є значно меншою загального розміру кредиторів, арбітражний керуючий дійшов висновків, що визначальним є визнання договору іпотеки фраудаторним, що може надалі, у разі задоволення позову, бути одним з факторів відкриття процедури санації.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Аналіз положень Кодексу з процедур банкрутсва дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

Так, частинами першою, другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено апеляційним судом, у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/3697/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження».

Предметом апеляційного перегляду у цій справі №916/3697/24(916/28/25) постало питання наявності/відсутності підстав для визнання недійсним в межах справи про банкрутство правочину за участю боржника.

Позовна заява подана арбітражним керуючим в порядку, визначеному статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а правовою підставою позивач визначив частини першу і другу статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В силу положень частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №908/1194/18).

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 Цивільного кодексу України).

Частиною п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Положення статті 204 Цивільного кодексу України визначають презумпцію правомірності правочину та передбачають, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 зазначеного кодексу.

Так, частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом наведеної норми вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 910/6393/20.

В частині першій статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що, зокрема, підтверджується висновками, сформульованими в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19(910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі №910/2920/20(910/14219/20).

Водночас інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад контрагентів боржника (постанова Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011(913/45/20)). Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб. Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють таке провадження від позовного. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів, у межах справи про банкрутство, і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19)).

Законодавство про банкрутство містить спеціальні та додаткові, порівняно з нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і вони застосовуються, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

До специфічних способів захисту суб`єктів у справах про банкрутство віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

Частини перша статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначає, що господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відтак, положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 Цивільного кодексу України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №910/6179/17.

Отже, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільного кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Строк, встановлений у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), становить так званий «підозрілий період», у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника (пункт 25 постанови Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №906/43/22 (906/366/22)).

На відміну від вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду, протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними (зокрема, постанови Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №908/3549/16, від 04.04.2023 у справі №906/43/22 (906/343/22), від 22.02.2024 у справі №909/69/22 (909/118/23)).

В контексті розгляду спору у даній справі, Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19) висловила наступні висновки.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

-момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

-контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

-щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Таким чином, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/2030/19(905/2445/19) дійшла висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Водночас, категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 Цивільного кодексу України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.

Отже, кредитор як особа, в якої наявний інтерес у справі про банкрутство - збільшення ліквідаційної маси боржника та задоволення за рахунок неї його грошових вимог до боржника та розпорядник майна боржника, мають право на звернення до суду з заявою про визнання недійсним правочину боржника, який було вчинено до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів (подібний за змістом висновок щодо права кредитора на оскарження правочину боржника викладений у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №904/1907/15).

Кодекс України з процедур банкрутства є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень Цивільного кодексу України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20).

Категорія фраудаторності у процедурі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами. Тому можливість оспорення правочину боржника у межах справи про банкрутство є одним із юридичних інструментів гарантування збільшення ліквідаційної маси боржника та як результат захисту інтересів кредиторів шляхом максимально можливого задоволення їх вимог.

Південно-західний апеляційний господарський суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Слід наголосити, що свобода договору, передбачена статтями 6, 627 Цивільного кодексу України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Отже, закріплений Цивільним кодексом України принцип свободи договору має співвідноситися із принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється на сферу виконання зобов`язань та на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають тою межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Порушення вимог принципу справедливості, добросовісності і розумності має бути пов`язаним із негативними наслідками (відмова у захисті права, визнання правочину недійсним, визнання недійсними окремих умов договору тощо).

Застосування принципу правової презумпції сумнівності правочинів та майнових дій боржника при дослідженні угод боржника, що мають сумнівний характер з точки зору відповідності їх чесним звичаям у підприємницькій діяльності, є обов`язковим (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена в постанові від 30.01.2019 у справі №910/6179/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступні висновки щодо виявлення ознак фраудаторного правочину у справі (постанова від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, провадження № 12-60гс21):

-порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України) може бути самостійною підставою недійсності правочину;

-фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору;

-визначення поняття фраудаторних правочинів в Цивільному кодексі України відсутнє, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах;

-правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом;

-метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства;

-договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16;

-учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів;

-укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів. Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі;

-Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним нормативним актом, у якому поєднуються норми матеріального та процесуального права, що регулюють неплатоспроможність, а за відсутності відповідного регулювання за цим Кодексом застосовуються загальні приписи Господарського процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативних актів (частина шоста статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

У цій справі з позовом у межах справи про банкрутство звернувся розпорядник майна, який обґрунтовував свої вимоги тим, що оспорюваний договір є фраудаторним, укладеним на шкоду кредиторам та боржнику, вчиненим із заінтересованою особою, без економічної доцільності для боржника, за обставин сумнівності основного зобов`язання (договору позики), зокрема, через неспівмірність доходів позикодавця (відповідача-2) сумі наданої позики та з порушенням законодавчих обмежень щодо готівкових розрахунків.

Як зазначалося вище, 27.09.2021 між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 5994000,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 225000,00 доларів США, строком до 27.03.2022.

За умовами оскаржуваного договору іпотеки від 27.09.2024, Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» в особі директора ОСОБА_1 , як іпотекодавцем/майновим поручителем, та ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки, відповідно до пункту 2 якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» передало в іпотеку ОСОБА_1 цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 0,7373 га, кадастровий номер земельної ділянки :16:003:0011

Оцінюючи спірний договір іпотеки на предмет наявності ознак фраудаторного правочину та підстав для визнання його недійсним відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, апеляційний суд встановив, що іпотекодавцем за спірним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», від імені якого, на час укладення правочину, діяв засновник і керівник Товариства - ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також встановив, що іпотекодержателем за договором іпотеки від 27.09.2021 був ОСОБА_1 , який на дату укладення договору іпотеки одночасно був:

-засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» з часткою у розмірі 99,42%,

-позикодавцем за договором позики від 27.09.2021,

-а також сином засновника та директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - ОСОБА_1 .

Колегією суддів також з`ясовано, що ОСОБА_1 брав участь у прийнятті рішення (протокол загальних зборів Товариства №б/н від 24.09.2021) про передачу в іпотеку ОСОБА_1 нерухомого майна, що належить Товариству, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, та надання повноважень директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» ОСОБА_1 на укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» іпотечного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» та ОСОБА_1 , що вказує на наявність у ОСОБА_1 повноважень щодо безпосереднього управління Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження», в тому числі укладення будь-яких правочинів.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.

Таким чином, враховуючи, що боржник уклав спірний договір із ОСОБА_1 , на користь якого було передано майно боржника в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, за яким ОСОБА_1 виступав позикодавцем, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є сином засновника і директора боржника ( ОСОБА_1 ) та мажоритарним учасником боржника, з огляду на що мав повноваження здійснювати управлінський вплив на боржника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 в розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства є заінтересованою особою стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження».

У цій справі варто звернути увагу на те, що добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок сформульовано в пункті 10.28. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі №909/436/20, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20). Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що належними доказами не підтверджено та судом апеляційної інстанції не встановлено жодної економічної доцільності та очевидної економічної мети укладення оспорюваного договору з боку боржника. Боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки передав в іпотеку своє майно для забезпечення виконання зобов`язання третьої особи - ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 . При цьому сам боржник жодних майнових благ чи зустрічного задоволення за цим правочином не отримав. Такі дії боржника не свідчать про добросовісність та розумність дій боржника під час укладення ним оспорюваного договору.

Також спірний договір укладено 27.09.2021 - протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (19.09.2024), тобто у підозрілий період.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз частин першої та другої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє дійти висновку про те, що її структура визначає різні умови застосування підстав для визнання правочину недійсним.

Так, відповідно до частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.

Натомість частиною другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів.

Тобто саме по собі вчинення правочину із заінтересованою особою має наслідком його недійсність.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №925/1577/20(925/287/23), від 02.04.2024 у справі №910/862/22(910/5477/23), від 24.04.2024 у справі №925/1577/20(925/288/23), від 23.04.2024 у справі №925/1577/20 (925/129/23).

Суд першої інстанції, аналізуючи питання завдання шкоди, вказав про відсутність у боржника на момент укладення договору іпотеки (27.09.2021) грошових зобов`язань перед ініціюючим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Приморські інвестиції» (зобов`язання перед яким виникли за договором оренди від 29.10.2021), і що першочерговою умовою для визнання договору фраудаторним є встановлення факту вчинення такого правочину після виникнення зобов`язань перед кредиторами, а в даному випадку оскаржуваний правочин укладено до виникнення зобов`язання у боржника перед конкурсним кредитором.

Однак суд не врахував, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Водночас у даному випадку передача всього майнового комплексу в іпотеку для забезпечення боргу третьої особи без будь-якої вигоди для боржника сама по собі є дією, що завдає шкоди його майновим інтересам, зменшує вартість його активів (обтяженням) та потенційно унеможливлює задоволення вимог інших кредиторів, які можуть виникнути. Внаслідок укладення такого договору виконання грошових зобов`язань боржника перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, адже загальна вартість активів боржника значно менша загального розміру вимог кредиторів, про що зазначалося арбітражним керуючим у наданих суду звітах про аналіз фінансово-господарського стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження».

При цьому слід зазначити, що протягом строку, що складає трохи більше одного місяця після укладення спірного договору, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» повністю змінився склад засновників та керівник.

Отже, враховуючи сукупність встановлених апеляційним судом обставин цієї справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність у спірного договору іпотеки ознак фраудаторного правочину, відтак й про визнання його недійсним відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Іншим доводам скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів оцінку не надає, оскільки встановлені у цій справі обставини є достатніми підставами для визнання спірного договору недійсним.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною першою 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду з підстав нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3697/24(916/28/25) скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, яким позов розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича задовольнити.

4.Визнати недійсним іпотечний договір від 27.09.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №1909.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» () на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211,20 грн /одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок/ витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 1816,80 грн /одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок/ витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Сільхозтехвідродження» - арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211,20 грн /одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок/ витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 1816,80 грн /одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок/ витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повну постанову складено 11.09.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран