УХВАЛА

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 904/4642/24

провадження № 12-43гс25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ємця А. А.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи

за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 (колегія суддів: Кощеєв І. М. (головуючий), Верхогляд Т. А., Дармін М. О.) та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 (суддя Красота О. І.)

у справі за позовом керівника Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро світ»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрінт»,

про зобов`язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження земельними ділянками і повернути земельні ділянки шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки,

УСТАНОВИЛА:

1. У жовтні 2024 року керівник Криворізької центральної окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (далі - позивач, Міськрада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро світ» (далі - відповідач, ТОВ «Дніпро світ»), за участю третьої особи, в якому просив:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Міськради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою:

з кадастровим номером :08:305:0071 площею 0,0030 га та повернути земельну ділянку шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва - торговельного павільйону продовольчих та непродовольчих товарів площею 27,8 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-К (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110);

з кадастровим номером :08:305:0070 площею 0,0147 га та повернути земельну ділянку шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва - торговельного павільйону продовольчих та непродовольчих товарів площею 60,10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-Л (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110);

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Дніпро світ» на об`єкти нерухомого майна:

торговельний павільйон продовольчих та непродовольчих товарів площею 27,8 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-К, проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Рисіною С. В. (номер відомостей про речове право 44252246), шляхом внесення до державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 110;

торговельний павільйон продовольчих та непродовольчих товарів площею 60,10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-Л, проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Рисіною С. В. (номер відомостей про речове право 42429656), шляхом внесення до державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 110;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ «Дніпро світ» на земельну ділянку з кадастровим номером :08:305:0071 площею 0,0030 га, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-К, та на земельну ділянку з кадастровим номером :08:305:0070 площею 0,0147 га, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-Л.

2. Позов з посиланням, зокрема, на ст. 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мотивований тим, що відбулася безпідставна передача в оренду земельних ділянок з порушенням законодавчо встановленої процедури, без проведення земельних торгів під самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, факт чого підтверджується судовим рішенням у справі № 32/5005/5257/2012, які до того ж знаходяться в межах міського історичного ареалу, чим порушені права територіальної громади міста на дотримання законного порядку користування та розпорядження земельними ділянками комунальної власності, належної реєстрації речових прав на нерухоме майно на них, дотримання законодавства у сфері забудови населених пунктів.

3. У січні 2025 року позивач та відповідач з метою врегулювання спору подали до суду першої інстанції спільні заяви про затвердження мирової угоди, в яких просили затвердити мирову угоду від 16.01.2025між ними та закрити провадження у справі.

4. Відповідно до змісту мирової угоди Міськрада не заперечує проти надання спірних земельних ділянок в оренду ТОВ «Дніпро світ», які вже перебувають в його оренді під нерухоме майно, та проти права власності товариства на торговельний павільйон продовольчих та непродовольчих товарів площею 60,10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Поштовий, 48-Л(п. 4).

Натомість ТОВ «Дніпро світ» зобов`язується протягом 36 місяців з моменту затвердження мирової угоди сплачувати орендну плату за земельні ділянки, на яких розміщене спірне нерухоме майно, в подвійному розмірі від суми, визначеної в договорах оренди, та з передоплатою на 6 місяців (п. 5), після чого зобов`язується сплачувати позивачу орендну плату відповідно до умов договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору, яким буде визначено розмір орендної плати чи іншого платежу за земельну ділянку під нерухомим майном (п. 6).

Сторони гарантували не мати та не заявляти в майбутньому одна одній жодних вимог, претензій, позовів щодо предмета спору та правовідносин, що пов`язані зі справою (п. 8), визначивши, що мирова угода вчиняється на підставі взаємних поступок, її умови стосуються виключно прав та обов`язків сторін, не порушують охоронювані законом інтереси будь-яких третіх осіб, чинне законодавство та є виконуваними (п. 10).

У преамбулі мирової угоди вказано, що вона зі сторони Міськради вчиняється Кудіним М. В., який діє на підставі довіреності (виданої секретарем Міськради - в. о. міського голови), а зі сторони ТОВ «Дніпро світ» - директором Букреєвим О. С., який діє на підставі статуту.

5. Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 28.01.2025, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025, зокрема, затвердив мирову угоду, укладену між Міськрадою та ТОВ «Дніпро світ» 16.01.2025, у редакції її сторін. Як наслідок, закрив провадження у справі № 904/4642/24.

6. Суди виходили з того, що мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін щодо предмета спору, не суперечить чинному законодавству, не порушує охоронюваних законом інтересів інших осіб, укладена в інтересах сторін, а повноваження Кудіна М. В. на її підписання встановлені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС) в ухвалі від 10.12.2024 у справі № 904/3912/23, якою суд касаційної інстанції затвердив подібну мирову угоду між Міськрадою та ТОВ «Векта лайн» (директор Букреєв О. С.), а отже, підтвердив правомірність укладення такої угоди.

7. У поданій у травні 2025 року касаційній скарзі прокурор,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також наявність підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати постанову апеляційного суду від 16.04.2025 та ухвалу суду першої інстанції від 28.01.2025, справу направити до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

Скаржник зазначив, що суди неправильно застосували статті 5, 13, 14 Конституції України, статті 3, 13, 15, 16, 178, 228, 324, 328, 376 ЦК України, статті 116, 134, 152, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 1, 2, 6, 10, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порушили статті 2, 4, 11, 20, 45, 50, 55, 192 ГПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, прокурор вказав на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі № 911/5310/14, від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 10.04.2020 у справі № 344/4319/16-а, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 07.04.2021 у справі № 911/15/19, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 31.01.2023 у справі № 640/8728/21, від 08.03.2023 у справі № 199/2943/20, від 21.03.2023 у справі № 914/3014/20, від 14.11.2023 у справі № 521/1193/21, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 04.01.2024 у справі № 680/1009/16-ц, від 29.01.2024 у справі № 587/517/21, від 07.02.2024 у справі № 306/947/20, від 14.02.2024 у справі № 523/8263/20, від 13.03.2024 у справі № 522/3835/22, від 05.04.2024 у справі № 420/5521/19, від 05.06.2024 у справі № 521/13158/19, від 11.06.2024 у справі № 910/12441/18, від 03.07.2024 у справі № 925/752/23, від 28.08.2024 у справі № 521/14346/20, від 04.09.2024 у справі № 910/8317/23, від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22, від 18.12.2024 у справі № 907/825/22, щодо питання застосування наведених норм матеріального та процесуального права.

За узагальненими доводами касаційної скарги:

- умови мирової угоди протирічать суті спору та правовій природі позову, суперечать закону, порушують охоронювані законом інтереси інших осіб, оскільки самочинною забудовою міста торговельними павільйонами, в тому числі в межах історичного ареалу міста, безпідставною реєстрацією права власності на них та отриманням відповідачем земельних ділянок за спрощеною процедурою поза конкурсом, без проведення земельних торгів під їх розміщення, територіальну громаду міста позбавлено можливості користування та розпорядження спірними земельними ділянками, знівельовано рівність перед законом, порядок і правила забудови населених пунктів;

- суди проігнорували пряму заборону органам, які мають право звертатися до суду в інтересах інших осіб, на укладення мирової угоди, що вбачається з приписів ч. 2 ст. 55 ГПК України;

- особа (начальник юридичного управління), яка підписала мирову угоду від імені Міськради, не мала на це повноважень з огляду на зміст мирової угоди, яка стосується й питання регулювання земельних відносин, у взаємозв`язку з пунктами 28, 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Крім того, на думку прокурора, наявні ознаки підписання Кудіним М. В. мирової угоди від імені позивача в умовах конфлікту інтересів, оскільки він є головою комісії з перевірки фактів, викладених у зверненнях органів прокуратури, у сфері земельних відносин.

Також прокурор заперечив проти релевантності до спірних правовідносин застосованих судами попередніх інстанцій висновків КГС ВС в ухвалі від 10.12.2024 у справі № 904/3912/23, оскільки, зокрема, у вказаній справі спір не стосувався земельних ділянок історичного ареалу міста і рішення суду, яким встановлені преюдиційні обставини самочинного будівництва, відсутнє.

У контексті наведеного скаржник вважає, що:

- затвердження мирової угоди надає відповідачу можливість користуватися земельними ділянками комунальної власності в історичному ареалі міста, отриманими у неконкурентний спосіб у порядку абз. 2 ч. 2 ст. 134 ЗК України, на підставі зареєстрованого права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості, не дивлячись на встановлені прокуратурою порушення вимог чинного законодавства, наявність преюдиційного судового рішення у справі № 32/5005/5257/2012, яким встановлено протиправність будівництва торговельних павільйонів;

- оскаржуваними судовими рішеннями порушено принцип остаточності судового рішення та вдруге легалізовано самочинне будівництво, обставини протиправності якого встановлені судовим рішенням у справі № 32/5005/5257/2012, що унеможливлює повторний перегляд вказаних обставин у цій справі.

8. КГС ВС ухвалою від 26.05.2025 відкрив касаційне провадження у цій справі.

9. 20.06.2025 прокурор подав до КГС ВС клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми та необхідністю відступити від висновків суду касаційної інстанції, викладених у справах № 904/3912/23, № 904/39/24, № 904/19/24, й сформулювати такі правові висновки:

- у справах про знесення об`єкта самочинного будівництва, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, в історичному ареалі історично населеного місця, не відведеній для його розміщення, не може бути затверджена у судовому порядку мирова угода, зміст якої суперечить вимогам ст. 376 ЦК України;

- не може бути затверджена у судовому порядку мирова угода, якою вирішується питання регулювання земельних відносин, без попереднього її розгляду і затвердження на пленарному засіданні органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

- не може бути затверджена у судовому порядку мирова угода, стороною якої виступає орган місцевого самоврядування, яка не сприяє захисту інтересів територіальної громади, не передбачає жодних поступок для територіальної громади, а надає переваги лише суб`єкту господарювання.

Прокурор вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено вирішення питань регулювання відносин щодо земель комунальної власності та щодо затвердження ставок земельного податку шляхом видачі виконуючим обов`язки міського голови довіреності на підписання від імені міської ради начальником юридичного управління угод з відповідними умовами, за яких міська рада не заперечує щодо надання земельних ділянок комунальної власності суб`єктам господарювання під розміщення самочинно збудованих торговельних павільйонів.

10. КГС ВС ухвалою від 08.07.2025 передав справу № 904/4642/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, покликаючись на приписи ч. 3 ст. 302, ч. 1 ст. 303 ГПК України.

11. Вказана ухвала мотивована наявністю підстав для відступу від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі - КЦС ВС) у постанові від 02.04.2025 у справі № 132/50/24 щодо питання застосування статей 192, 193 ГПК України, які за змістом збігаються із статтями 207, 208 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 123, 124, 134 ЗК України в контексті (не)можливості вирішення питань регулювання земельних відносин при укладенні у судовій справі мирової угоди уповноваженим представником міської ради без відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначила, що у справі № 132/50/24 предметом позову були вимоги про визнання права комунальної власності на самочинно збудовані фізичною особою будівлі та споруди на землі, яка перебуває у комунальній власності Міської ради, обґрунтовані посиланням, зокрема, на ст. 376 ЦК України.

У постанові від 02.04.2025 у названій справі КЦС ВС за наслідками перегляду ухвали суду апеляційної інстанції про затвердження мирової угоди, за умовами якої Міська рада зобов`язалась вжити заходів, зокрема, щодо оформлення права користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, посилаючись на приписи ст. 124, ч. 1 ст. 134 ЗК України, зазначив, що лише після проведення земельних торгів у формі аукціону укладається відповідний договір, а тому взятий Міською радою у мировій угоді обов`язок щодо надання в оренду земельної ділянки саме відповідачу у справі без проведення земельних торгів виходить за межі її повноважень, суперечить закону, посилює соціальну нерівність та непрозорий перерозподіл землі.

При цьому КЦС ВС фактично виходив з того, що правовою основою для вирішення питань регулювання земельних відносин (у тому числі і під час укладення мирових угод) є саме рішення органу місцевого самоврядування.

Проте така правова позиція КЦС ВС суперечить висновкам КГС ВС в ухвалі від 10.12.2024 у справі № 904/3912/23, підтриманим цим же судом у постановах від 14.05.2025 у справі № 904/39/24 та від 04.06.2025 у справі № 904/19/24, щодо можливості вирішення питань регулювання земельних відносин шляхом підписання у судовій справі мирової угоди уповноваженим представником міської ради без відповідного рішення органу місцевого самоврядування (і відповідної передбаченої земельним законодавством процедури), з якою погоджується колегія суддів у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для передачі справи на її розгляд з огляду на таке.

12. Відповідно до ч. 3 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Отже, визначальним та пріоритетним для вирішення питання про прийняття справи до провадження Великою Палатою Верховного Суду є визначення подібності правовідносин у відповідних справах, яку слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий критерій (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

13. Як визначив прокурор у касаційній скарзі, з чим погодилася колегія суддів КГС ВС в ухвалі про передачу, спірним питанням у цій справі є, зокрема, наявність / відсутність у Кудіна М. В. (начальника юридичного управління) повноваження на підписання від імені Міськради мирової угоди, умови якої стосуються й питання регулювання земельних відносин, без попереднього ухвалення на пленарному засіданні органу місцевого самоврядування відповідного рішення на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

14. Зі змісту оскаржуваних судових рішень у справі № 904/4642/24 вбачається, що суди попередніх інстанцій дослідили наявність у Кудіна М. В. відповідних повноважень, за наслідками чого, посилаючись на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, копію довіреності та ухвалу КГС ВС від 10.12.2024 у справі № 904/3912/23 про затвердження в суді касаційної інстанції подібної мирової угоди, підписаної від імені Міськради також Кудіним М. В., виснували, що мирова угода у справі, яка розглядається, підписана уповноваженими особами.

Далі суди попередніх інстанцій декларативно вказали на відсутність підстав, визначених ч. 5 ст. 192 ГПК України (ч. 5 ст. 207 ЦПК України), для відмови у затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду, що також оспорює прокурор в касаційній скарзі.

15. Водночас зміст постанови від 02.04.2025 у справі № 132/50/24 свідчить, що висновки КЦС ВС про скасування ухвали апеляційного суду про затвердження мирової угоди між Міською радою та фізичною особою й направлення справи до апеляційного суду для розгляду ґрунтуються на невідповідності умов мирової угоди вимогам чинного законодавства України щодо порядку передачі в оренду земельної ділянки комунальної власності, що є однією з підстав для відмови у затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України (ч. 5 ст. 192 ГПК України).

16. Зазначена постанова КЦС ВС не містить висновків щодо питання застосування ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у взаємозв`язку зі статтями 207, 208 ЦПК України (статті 192, 193 ГПК України) та статтями 123, 124, 134 ЗК України в контексті, визначеному КГС ВС в ухвалі про передачу, а саме: «(не)можливості вирішення питань регулювання земельних відносин при укладенні у судовій справі мирової угоди уповноваженим представником міської ради без відповідного рішення органу місцевого самоврядування», оскільки зі встановлених апеляційним судом обставин справи № 132/50/24 вбачається, що мирова угода з фізичною особою укладена Міською радою в особі міського голови, уповноваженого на її підписання відповідним рішенням сесії Міської ради, відповідно питання наявності / відсутності у підписанта мирової угоди відповідних повноважень не було предметом касаційного розгляду цивільної справи.

17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 32/563, аналізуючи положення, зокрема, статей 116, 122, 124, 134 ЗК України, уже вказувала, що прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про передачу в користування (оренду) земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є необхідною умовою для передачі такої земельної ділянки в оренду.

Тобто в будь-якому випадку земельні ділянки комунальної власності передаютьсяв оренду на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, але за приписами ст. 134 ЗК України це відбувається або за результатами земельних торгів, або в окремих випадках, передбачених законом, коли торги не проводяться.

18. Разом з тим у цивільній справі № 132/50/24 на момент укладення мирової угоди між органом місцевого самоврядування та фізичною особою не існувало орендних земельних правовідносин, а Міська рада в мировій угоді зобов`язалась вжити заходів, зокрема, щодо оформлення права користування земельною ділянкою та укладення договору оренди земельної ділянки, що й послугувало підґрунтям для висновків КЦС ВС про вихід Міською радою за межі своїх повноважень щодо надання в оренду земельної ділянки комунальної власності конкретно визначеній фізичній особі без проведення земельних торгів, як це передбачено ч. 1 ст. 134 ЗК України, що є відмінним від обставин справи № 904/4642/24, відповідно до яких між Міськрадою та ТОВ «Дніпро світ» на дату підписання мирової угоди орендні земельні правовідносини існували на підставі відповідного договору, укладеного за результатами ухвалення рішення органу місцевого самоврядування з посиланням, зокрема, на ст. 124, абз. 2 ч. 2 ст. 134 ЗК України, що й оспорює прокурор, враховуючи предмет та підстави позову.

19. КГС ВС в ухвалі про передачу не виклав проблемного правозастосування при вирішенні справ саме у подібних правовідносинах, в яких суди різних юрисдикцій чи інстанцій сформували б різну практику щодо комплексного застосування статей 192, 193 ГПК України (статей 207, 208 ЦПК України), ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 123, 124, 134 ЗК України. До того ж не навів аргументів, чому визначене в ухвалі про передачу правове питання не може бути вирішене самим КГС ВС під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень.

20. Згідно із ч. 1 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Питання застосування норм матеріального та процесуального права вирішує суд касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень. Отже, з огляду на викладене в цій ухвалі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в цій справі передане питання, яке може бути вирішене КГС ВС як належним судом.

22. Підсумовуючи викладене, враховуючи відмінність правовідносин у справах № 904/4642/24 та № 132/50/24 за змістовим критерієм та те, що КЦС ВС у постанові від 02.04.2025 у цивільній справі не формулював висновку щодо питання застосування норм матеріального та процесуального права у визначеному в ухвалі про передачу контексті, від якого просить відступити колегія суддів КГС ВС, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи № 904/4642/24 на її розгляд, тому цю справу разом з касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури слід повернути відповідній колегії КГС ВС для розгляду на підставі приписів ч. 6 ст. 303 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика ПалатаВерховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу № 904/4642/24 разом з касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Ємець
Судді:О. О. БанаськоМ. В. Мазур
О. Л. Булейко С. О. Погрібний
І. А. ВоробйоваН. С. Стефанів
О. А. ГубськаТ. Г. Стрелець
Л. Ю. КишакевичО. В. Ступак
В. В. Король І. В. Ткач
С. І. КравченкоВ. Ю. Уркевич
О. В. КривендаН. В. Шевцова