РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025Справа № 910/6427/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського»

до Попова Дмитра Володимировича

про стягнення 3 471,13 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» до Попова Дмитра Володимировича про стягнення 3471,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 222/5644 про відшкодування сплати податку на землю, витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 11.10.2010, в частині здійснення оплати експлуатаційних витрат у розмірі 2163,00 грн та податку на землю у розмірі 1308,13 грн за період з вересня 2022 року по листопад 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

У зв`язку з тим, що відповідачем за даним позовом визначено фізичну особу, підприємницьку діяльність якої було припинено 16.12.2020, суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 постановив звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (03151, м.Київ, просп. Повітряних Сил, 41) із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Попова Дмитра Володимировича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

06.06.2025 до суду від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь про те, що фізична особа Попов Дмитро Володимирович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрованим в Солом`янському районі міста Києва не значиться.

Враховуючи надану Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідь щодо відсутності відомостей про реєстрацію гр. Попова Дмитра Володимировича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в Солом`янському районі міста Києва, суд постановив ухвалу від 09.06.2025 про звернення до Державної міграційної служби України (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 9) із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - Попова Дмитра Володимировича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

18.06.2025 до суду від Державної міграційної служби України надійшла відповідь на запит суду, у якій вказано, що Попова Дмитра Володимировича знято з реєстрації 05.05.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, з отриманої від органів реєстрації місця проживання (перебування) інформації не вдалося встановити актуальної адреси місця проживання (перебування) фізичної особи Попова Дмитра Володимировича , у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 10 ст. 176 ГПК України здійснив повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті Судової влади України, а також направив копію ухвали про відкриття провадження у справі № 910/6427/25 на зазначену в позові адресу відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, конверт із копією ухвали суду від 23.06.2025, який направлявся на адресу відповідача, повернувся до суду не врученим, причиною повернення вказано «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні ГПК України.

Враховуючи викладене вище, оскільки судом вжито всіх можливих заходів про повідомлення відповідача про розгляд справи, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.06.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

11.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Дмитром Володимировичем (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5644 (надалі - Договір оренди).

Відповідно до умов Договору оренди, відповідачу було надано в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежилого приміщення загальною площею 10,0 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна, 39, у холі на першому поверсі будівлі навчального корпусу №19, що перебуває на балансі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (балансоутримувач), що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 11.10.2010.

Відповідно до пункту 3 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (чинної на дату укладення Договору оренди) до плати за оренду не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язується надавати орендарю державне підприємство, на балансі якого перебуває майно.

З метою забезпечення утримання приміщень та відшкодування витрат позивача на утримання приміщень на виконання пункту 5.12 Договору оренди, 11.10.2010 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 222/5644 про відшкодування сплати податку на землю, витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (надалі - Договір № 222/5644).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 222/5644 відповідач сплачує позивачу комунальні витрати, експлуатаційні платежі та відшкодування податку на землю за користування приміщенням, що знаходиться на балансі НТУУ «КПІ» та передане в оренду на підставі Договору оренди.

Балансоутримувач забезпечує виконання робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням майна та прилеглої прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт, відшкодовує податок на землю пропорційно займаній ним площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором (п. 1.3. Договору № 222/5644).

Пунктом 2.1. Договору № 222/5644 передбачено, що орендар щомісячно сплачує балансоутримувачу комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, експлуатаційні витрати та відшкодування податку на землю. Сума експлуатаційних витрат та відшкодування податку на землю визначається балансоутримувачем на підставі норм чинного законодавства та складає 126,13 грн (з урахуванням ПДВ 20%).

Оплата за послуги, передбачені п. 2.1. Договору № 222/5644 може змінюватися залежно від цін і тарифів у відповідності з чинним законодавством України.

Про зміну розміру оплати за послуги, передбачені пунктом 2.1 Договору № 222/5644, позивач повідомляє відповідача, надаючи відповідні розрахунки (п. 2.3 Договору № 249/6094).

Згідно з п. 2.4 Договору № 222/5644 перерахування плати здійснюється відповідачем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним, на розрахунковий рахунок позивача.

Пунктом 2.8 Договору № 222/5644 передбачено, що у випадку закінчення (дострокового припинення) дії цього Договору відповідач сплачує належні до сплати платежі, визначені у пункті 2.1 Договору, а також пеню, зазначену в пункті 2.6 Договору, виходячи із строку фактичного користування майном до дня підписання акту прийому-передачі приміщення з орендне користування.

Відповідно до п. 8.1 Договору № 222/5644, останній укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 11.10.2010 до 11.10.2011 включно.

Пунктом 8.2 Договору № 222/5644 передбачено, що в разі пролонгації Договору № 5644 про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11.10. 2010, даний Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Договір оренди було продовжено до 11.10.2020, що підтверджується листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 21.10.2019 № 30-06/8529.

Позивач зазначає, що орендоване майно відповідач за актом приймання-передавання і досі не повернув, а також не сплатив експлуатаційні витрати у розмірі 2163,00 грн та не відшкодував податок на землю у розмірі 1308,13 грн за період з вересня 2022 року по листопад 2023 року, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України, визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач, у період з вересня 2022 року по листопад 2023 року, не сплатив експлуатаційні витрати та не відшкодував податок на землю, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до Розрахунку плати за експлуатаційні витрати, відшкодування витрат за комунальні послуги за податок на землю (наданий позивачем до позовної заяви) розмір експлуатаційних витрат складав 144,20 грн на місяць.

Матеріалами справи встановлено, що всупереч положенням чинного законодавства та умовам Договору № 222/5644, експлуатаційні витрати за період з вересня 2022 року по листопад 2023 року відповідач не сплатив. Як наслідок, за обумовлений період у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за експлуатаційні витрати в розмірі 2163,00 грн, яка відповідачем не спростована.

Відповідно до Розрахунків плати за експлуатаційні витрати, відшкодування витрат за комунальні послуги за податок на землю від 01.01.2022, від 01.01.2023 розмір податку на землю складав 78,57 грн та 90,35 грн на місяць відповідно.

Відтак, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з відшкодування податку на землю, у період з вересня 2022 року по листопад 2023 року, становить 1308,13 грн, яка відповідачем не спростована.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами заборгованість відповідача за Договором № 222/5644 складає 3471,13 грн.

Доказів сплати відповідачем заборгованості чи відсутності підстав для її сплати сторонами до матеріалів справи не надано.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 222/5644 в загальному розмірі 3471,13 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Попова Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (03056, м. Київ, проспект Берестейський, 37; ідентифікаційний код 02070921) 3 471 грн 13 коп. заборгованості та 3 028 грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 09.09.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко