ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

09 вересня 2025 року м.ТернопільСправа № 921/282/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у попередньому судовому засіданні заяву без номера від 04.07.2025 (вх.№4889) ОСОБА_1 , с. Великий Ліс Коростенського району Житомирської області

про визнання грошових вимог до боржника

у справі

за заявою Фізичної особи-підприємця Гудовича Дмитра Андрійовича, місто Кам`янець-Подільський Хмельницької області

до боржника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Мединівське", місто Тернопіль

про банкрутство

за участю представників:

ініціюючого кредитора: не з`явився;

кредитора: Святецький Д.В., адвокат, ордер серії ВХ №1100626 від 04.07.2025;

боржника: Талалай А.С., адвокат, ордер серії ВХ №1104213 від 21.08.2025;

розпорядника майна боржника: арбітражний керуючий Ярош В.Ю., Свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №169 від 19.02.2013.

Обставини справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі про банкрутство Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "МЕДИНІВСЬКЕ", місто Тернопіль за заявою ініціюючого кредитора - Фізичної особи-підприємця Гудовича Дмитра Андрійовича, місто Кам`янець-Подільський Хмельницької області; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Яроша Василя Юрійовича (Свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №169 від 19.02.2013); попереднє засідання у справі призначено на 26.08.2025 (з урахуванням ухвали суду від 16.07.2025), яке відкладалося на 09.09.2025.

На офіційному вебпорталі судової влади України 09.06.2025, в порядку ч.9 ст.39 КУзПБ, опубліковано повідомлення №76298 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "МЕДИНІВСЬКЕ".

04.07.2025 через систему "Електронний суд" ЄСІТС до господарського суду звернулася ОСОБА_1 з заявою без номера від 04.07.2025 (вх.№4889) про визнання грошових вимог до боржника в загальному розмірі 2 091 039,80грн (в тому числі сплачений судовий збір за подання заяви в розмірі 4 844,80грн) із визначенням черговості їх погашення.

Заявлені грошові вимоги обґрунтовані договором позики, укладеним в письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким останньому передано грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Дане основне зобов`язання забезпечено договором поруки, де поручителем виступило ПОП "МЕДИНІВСЬКЕ".

Вказує, що ні позичальник, ні поручитель не виконали своїх зобов`язань, кошти не повернуті, тому, оскільки кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, в повному обсязі, нею заявлено грошові вимоги до боржника у справі, який поручився перед кредитором за порушення позичальником - ОСОБА_2 зобов`язань.

Представник ОСОБА_1 в попередньому судовому засіданні підтримав заявлені грошові вимоги з підстав, наведених у заяві. Зазначив, що кошти в позику ймовірно надавалися в іноземній валюті, гривневий еквівалент розміру якої заявлено до боржника як поручителя за договором позики, виходячи з офіційного курсу Національного банку України.

Розпорядником майна боржника в попередньому судовому засіданні надано пояснення та зазначено про визнання в повному обсязі заявлених вимог, з огляду на презумпцію правомірності правочину.

Представник боржника в попередньому судовому засіданні грошові вимоги кредитора визнав в повному обсязі.

В судовому засіданні оголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвалу.

Розглянувши в попередньому засіданні заяву про визнання кредиторських (грошових) вимог та документи, додані до заяви, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

У ч.1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори з вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше, ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку, з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

У межах строку, встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про визнання кредиторських (грошових) вимог до боржника в розмірі 2 086 195 грн. з підстав невиконання зобов`язань за договором позики. Окрім того, кредитором заявлено до відшкодування 4 844грн 80коп. судового збору, сплаченого ним за подання заяви кредитора.

З"ясовано, що 10 березня 2021 року між ОСОБА_1 як Позикодавцем та ОСОБА_2 як Позичальником укладено договір позики, відповідно до мов якого Позикодавець зобов`язався передати у власність Позичальника, а Позичальник - прийняти у власність грошові кошти в розмірі 1 387 155 грн, еквівалент якої, за згодою сторін на дату укладення договору становить 50 000 доларів США згідно курсу Національного банку України (27,7431 грн за 1дол. США (п.1 договору позики)).

Згідно з п.2 договору позики, вказана у пункті 1 цього договору сума грошових коштів особисто отримана Позичальником від Позикодавця до підписання цього договору у повному обсязі.

Відповідно до п.3 договору позики, зазначену у пункті 1 цього договору суму грошових коштів Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві в повному обсязі в гривні, еквівалент якої на момент повернення в доларах США буде становити 50 000 доларів США у термін до 10 березня 2025 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Також договором передбачено можливість повернення грошової суми Позичальником достроково (п.4 договору позики).

Пунктом 5 договору позики визначено, що виконання Позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено готівкою.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (п.8 договору позики).

Пунктом 10 договору позики сторони підтвердили, що: договір спрямований на реальне настання правових правових наслідків , що обумовлені ним; волевиявлення сторін на його укладення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; сторони не обмежені у праві укладати правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, які перешкоджають усвідомленню значення своїх дій та розуміють природу правочину, його правові наслідки.

Цей договір, за домовленістю сторін, являється борговим документом (п.11 договору позики).

Зміст ст.638-640, 653, 654, 1046, 1049-1051 Цивільного кодексу України сторонам зрозумілий (п.14 договору позики).

Договір позики підписаний обома його сторонами, про що свідчить наявність їх власноручних підписів на договорі.

До матеріалів заяви кредитором також долучено копію розписки від 10 березня 2021 року, за змістом якої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердив, що на виконання договору позики від 10 березня 2021 року особисто отримав 10 березня 2021 року від ОСОБА_1 у позику кошти (готівкою) у розмірі 1 387 155 (один мільйон триста вісімдесят сім тисяч сто п"ятдесят п"ять) гривень, еквівалент якої, за згодою сторін на дату укладення договору, становить 50 000 (п"ятдесят тисяч) доларів США згідно курсу НБУ 27,7431 грн/дол. США та зобов`язався їх повернути у строк до 10 березня 2025 року. Кошти перераховано ним особисто та жодних претензій майнового та немайнового характеру до Позикодавця у ОСОБА_2 не має.

Суд відзначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Відповідні висновки викладені в постанові судової палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 902/221/22.

Таким чином, суд вважає, що наявні докази розписка та договір позики є належними, відтак кредитором документально підтверджено отримання ОСОБА_2 позики в сумі 1 387 155 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав - позику не повернув у визначений п.1, 6 договору позики строк - до 10.03.2025.

Станом на дату попереднього судового засідання суду, в якому розглядається заява кредитора жодних підтверджуючих доказів повного чи часткового виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання за договором позики учасниками справи не надано і судом такі не здобуто.

Відповідно до ст. 546, 553, 554 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

10 березня 2021 року відбулися загальні збори учасників Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства «МЕДИНІВСЬКЕ», на яких взяли участь всі учасники підприємства, розмір часток яких становить 100% голосів, а саме: ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 27.06.1997 Заводським РВ ММУ УМВС країни в Миколаївській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), розмір частки в статутному капіталі ПОСП «Мединівське» якого складає 45%, що становить 26782 грн 20 коп.; ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 19.09.1996 Драбівським РВ УМВС країни в Черкаській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), розмір частки в статутному капіталі ПОСП «Мединівське» якого складає 52%, що становить 30948 грн 35 коп.; ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 22.10.1997 Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області України в Житомирській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), розмір частки в статутному капіталі ПОСП «Мединівське» якого становить 3%, що становить 1785 грн 49 коп.

На порядку денному вирішувалося питання про погодження укладення підприємством договору поруки. ОСОБА_2 зазначив, що у разі укладення договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань ним перед ОСОБА_1 , він виконуватиме повноваження керівника підприємства без оплати та не буде вимагати такої оплати протягом 5 років з дня укладення договору позики, а тому просив укласти договір поруки, за яким би Підприємство поручилося за виконання ОСОБА_2 як Боржником його обов`язку за договором позики від 10 березня 2021 року в розмірі 1 387 155 грн, що станом на дату укладення договору позики еквівалентно 50 000 доларів США згідно курсу НБУ 27,7431 грн за 1 дол. США до 10 березня 2025 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Рішенням загальних зборів учасників Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства «МЕДИНІВСЬКЕ», оформленим Протоколом без номера від 10 березня 2021 року вирішено укласти договір поруки з ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 10 березня 2021 року в розмірі 1 387 155 грн, за умови виконання ОСОБА_2 повноважень керівника без оплати протягом 5 років з дня укладення договору та відсутності претензій за попередні періоди. Також збори уповноважили ОСОБА_2 на підписання договору поруки від імені підприємства.

10 березня 2021 року між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «МЕДИНІВСЬКЕ», як Поручителем та ОСОБА_1 як Кредитором укладено договір поруки, відповідно до умов якого Підприємство поручилося перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 свого обов`язку за договором позики від 10 березня 2021 року, укладеним між Кредитором та Боржником (п.1 договору поруки).

Відповідно до п.2 договору поруки у разі порушення Боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

Згідно з договором позики Боржник зобов`язався повернути Кредитору позику в розмірі 1 387 155 грн, що еквівалентно 50 000 доларів США згідно курсу НБУ 27,7431 грн/дол. США до 10 березня 2025 року (п.3 договору поруки).

Згідно з п.3 договору поруки, у разі одержання вимоги Кредитора Поручитель зобов`язаний повідомити про це Боржника, а в разі пред`явлення до нього позову подати клопотання про залучення Боржника до участі у справі. Якщо Поручитель не повідомить Боржника про вимогу Кредитора і сам виконає зобов`язання, Боржник має право висунути проти вимоги Поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги Кредитора.

Відповідно до п.5 договору поруки після виконання Поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, Кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок Боржника.

До Поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права Кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Згідно з п.6 договору поруки, порука припиняється:

- з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди Поручника, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

- якщо після настання строку виконання зобов`язання Кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване Боржником або Поручителем;

- у разі переведення боргу на іншу особу, якщо Поручитель не поручився за нового боржника;

- якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя;

- після заміни Боржника, якщо Поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим Боржником.

Договір вступив в силу з моменту підписання сторонами, і діє до моменту повного виконання зобов`язань за договором позики, вказаним в п.1 даного договору, або до настання одного з випадків передбачених п. 6 даного договору (п.8 договору поруки).

За змістом п.9 договору поруки, сторони домовились укласти цей договір у вигляді простої письмової форми.

Положення Цивільного кодексу України не містять прямої норми, яка встановлює обов`язковість нотаріального посвідчення саме для договору поруки, укладеного між юридичною та фізичною особою, тому суд доходить висновку, що таке посвідчення не є обов`язковим, оскільки для даного виду договорів достатньо письмової форми.

Договір поруки від 10.03.2021 укладений «МЕДИНІВСЬКЕ» (юридичною особою) та ОСОБА_1 (фізичною особою). На його укладення та підписання уповноважено ОСОБА_2 , про що засновниками підприємства прийнято рішення, оформлене Протоколом загальних зборів Учасників ПОСП «Мединівське» від 10 березня 2021 року. Даним протоколом уповноважено директора ОСОБА_2 на підписання договору поруки, що свідчить про дотримання внутрішніх корпоративних процедур, але не вказує на необхідність його нотаріального посвідчення, адже згідно з п.9 договору поруки, сторони домовились укласти його простій письмовій формі.

Згідно із статтею 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

При цьому, частиною першою статті 209 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 218 та частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У статті 547 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договір поруки, укладений між сторонами, вчинено в письмовій формі.

Отже, такий договір, з огляду на презумпцію правомірності правочину, є дійсний та підлягає до обов"язкового виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За правилами ст. 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на дату укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Як було зазначено вище, договором поруки сторонами передбачено строк виконання зобов`язання за основним договором боржником до 10 березня 2025 року, а тому право заявити вимоги до поручителя позикодавець вправі до 10.09.2025 (п.6 абз.4 договору поруки). Заяву про визнання кредиторських вимог подано кредитором до поручителя 04.07.2025, тобто в строк, коли порука не припинилася.

Суд зазначає, що обов`язок виконання господарського зобов`язання у вигляді сплати грошових коштів, виникає не з моменту вчинення дій кредитора щодо стягнення заборгованості з боржника, а з моменту визначеного відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Долучені кредитором до заяви докази свідчать, що позика боржником не повернута.

Отже, станом на 04.07.2025 (дата звернення кредитора до суду із заявою) взяті боржником та поручителем зобов"язання перед Позикодавцем не виконані.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, оскільки зобов`язання позичальником ОСОБА_2 перед кредитором ОСОБА_1 не виконані, тому поручитель (ПОСП «МЕДИНІВСЬКЕ») як солідарний боржник відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник.

Щодо валюти виконання грошового зобов`язання, то слід зазначити, що умовами договору позики (пункт 1) визначено, що Позикодавець передає грошові кошти у власність Позичальника, а Позичальник їх приймає. Це відповідає суті договору позики, де позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сума позики за договором визначена у національній валюті України (гривнях) в сумі 1 387 155 грн, а за згодою сторін, визначено еквівалент цієї суми в розмірі 50 000 доларів США за курсом Нацбанку України у перерахунку 27,7431 грн/дол. США.

Слід зауважити, що хоча сума позики визначена сторонами у гривнях, еквівалент долара США є значущим. Це вказує на можливе індексування суми повернення за курсом на момент фактичного повернення, що і було використано кредитором у розрахунках заявлених кредиторських вимог.

Окрім того, критично важливими є умови пункту 3 договору позики, оскільки ними не тільки підтверджено зобов`язання повернення, але й чітко встановлено механізм перерахунку суми боргу в гривні за курсом долара США на момент повернення, забезпечуючи реальну вартість позики для кредитора.

У пункті 3 договору позики мова йде про раніше визначену суму у розмірі 1 387 155 грн, що була еквівалентна 50 000 доларів США на дату укладення договору за курсом НБУ 27,7431 грн/дол. США. Позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути цю суму Позикодавцеві ОСОБА_1 в повному обсязі. Це підтверджує, що все тіло позики підлягає поверненню. Найважливішим аспектом цього пункту є умова про повернення коштів в гривні, еквівалент якої на момент повернення буде становити 50 000 доларів США. Це означає, що повернення має бути здійснене в національній валюті України гривні, але сума в гривні, яку необхідно повернути, не є фіксованою сумою 1 387 155 грн., вона повинна бути розрахована як гривневий еквівалент 50 000 доларів США за офіційним курсом на момент повернення.

Аналогічні умови повернення суми позики розглянуто на загальних зборах боржника та погоджено укладення договору поруки підприємством та його умови (п. 1 договору).

Така умова договору захищає інтереси Позикодавця від знецінення гривні, що відповідає нормі статті 524 Цивільного кодексу України, якою передбачено можливість визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті. Саме на цій правовій підставі кредитор у поданій заяві здійснив розрахунок суми основного боргу, враховуючи курс НБУ на дату подання заяви (41,7239 грн/дол. США), що становить 2 086 195 грн 00 коп.

Наведений розрахунок суми кредиторських вимог також узгоджується з нормою частини 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви з грошовими вимогами до боржника, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що грошові вимоги ОСОБА_1 документально та нормативно обґрунтовані і підлягають визнанню в розмірі 2 086 195 грн 00 коп.

Відповідно до положень частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Аналіз норм статей 45, 47 КУзПБ свідчить про те, що з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника провадження у справі про банкрутство є таким, що фактично настав, строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, і незалежно від настання строку їх виконання, кредитори за такими зобов`язаннями зобов`язані заявити грошові вимоги до боржника у справу про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, так як протилежне матиме наслідком втрату такими вимогами статусу конкурсних і їх включення до реєстру як вимог шостої черги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/18739/16, від 29.03.2021 у справі № 913/479/18.

Суд зазначає, що у практиці Верховного Суду сформовано та усталено правові висновки стосовно розгляду господарськими судами кредиторських вимог, відповідно до яких зокрема визначено, що у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

З приводу розміру заявлених кредитором вимог ані боржник, ані розпорядник майна не висловили заперечень.

Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими кредиторські вимоги на суму 2 086 195 грн 00 коп. боргу за договором позики, котрі підлягають визнанню та внесенню до Реєстру вимог кредиторів Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "МЕДИНІВСЬКЕ" до вимог четвертої черги.

Згідно ч.1 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (витрати на оплату судового збору, витрати на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням суду за рахунок їхніх коштів тощо), відшкодовуються першочергово.

Таким чином, витрати на оплату судового збору в сумі 4844,80грн, сплачені згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 04.07.2025, підлягають включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів як витрати кредитора, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 45, 47, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 12, 129, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву без номера від 04.07.2025 (вх.№4889) ОСОБА_1 , с.Великий Ліс Коростенського району Житомирської області, про визнання грошових вимог до боржника, - задовольнити.

2. Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий 24 січня 2000 року Коростенським МРВ УМВС в Житомирській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) до боржника - Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "МЕДИНІВСЬКЕ" (вул.Чумацька, будинок 2, квартира 287, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 02137690) в розмірі 2 091 039грн 80коп., з яких:

- 2 086 195 грн 00 коп. боргу за договором позики підлягають внесенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів;

- 4 844грн 80коп. судового збору підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Ухвали, постановлені господарським судом у справі про банкрутство набирають законної сили з моменту їх прийняття та можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повну ухвалу складено 12.09.2025.

Суддя Н.О. Андрусик