ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

11 вересня 2025 року Справа № 922/3276/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Охорона і безпека-Київ" (адреса: 02144, м. Київ, вул. Гмирі Бориса, буд. 9В, кв. 255; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баларуф" (адреса: 61064, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 123; )
про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Охорона і безпека-Київ" звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Баларуф" 8231,90 грн заборгованості за договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи ТОВ "Охорона і безпека-Київ" № W9436/1B від 26.01.2022.

Крім того, заявник просить суд стягнути з боржника судовий збір у сумі 242,24 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, витрат на відправлення роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення боржника про розірвання договору в розмірі 52,90 грн та витрат на відправлення боржнику заяви про видачу судового наказу в розмірі 193,50 грн.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

До того ж грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З викладеного вбачається, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за заявою особи, якій належить таке право вимоги.

Разом з тим, процесуальними нормами чинного законодавства України не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та судових витрат на професійну правничу допомогу за подання заяви про видачу судового наказу, що вбачається з наступного.

Частинами 1 та 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, на підставі положень ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частини друга і третя зазначеної статті встановлюють, що повинно бути зазначено в заяві і що до заяви додається.

Так, розділ II ГПК України не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 129 ГПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів у тому числі ст. 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини першої статті 13 ГПК України.

Отже, питання щодо стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу адвоката, не є безспірним, також і з огляду на наявність у боржника права оспорювати суму заявлених стягувачем витрат на правничу допомогу.

Водночас, принципом розгляду справи в наказному провадженні є суто безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат, а саме правничої допомоги, та додаткових витрат у даному разі - відсутні.

До того ж, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Отже, стягнення заявником з боржника витрат на професійну правову допомогу за договором про надання правової допомоги з адвокатом (договір про надання юридичних послуг) № 08/08 від 08.08.2024, укладеним між фізичною особою-підприємцем Матарикіною Світланою Петрівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Охорона і безпека-Київ", а також витрат на відправлення роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення боржника про розірвання договору в розмірі 52,90 грн та витрат на відправлення боржнику заяви про видачу судового наказу в розмірі 193,50 грн суперечить самій суті наказного провадження.

При цьому суд звертає увагу заявника на зміст ч. ч. 1-2, ст. 156 ГПК України, згідно з якими після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Тобто, з викладеного вбачається обов`язок направлення копії заяви про видачу судового наказу на адресу боржника не стягувачем а судом.

З огляду на викладене вимоги заявника про покладення на боржника витрат на направлення копії заяви про видачу судового наказу не можуть вважатися обгрунтованими з огляду на відсутність необхідності в направленні такої заяви.

Так само не можуть вважатися обгрунтованими вимоги заявника про покладення на боржника роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення боржника про розірвання договору, оскільки таке відправлення не може вважатися необхідним, а відповідно і правомірність включення витрат на направлення до судових витрат також є спірною. Зазначене додатково свідчить про неможливість видачі судового наказу щодо даної вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Частинами 2-3 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, витрат на відправлення роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення боржника про розірвання договору в розмірі 52,90 грн та витрат на відправлення боржнику заяви про видачу судового наказу в розмірі 193,50 грн.

Керуючись ст. 13, 123, 124, 148, 152, 153, 161, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Охорона і безпека-Київ" у видачі судового наказу в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баларуф" витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, витрат на відправлення роз`яснення адвоката як додаткового повідомлення боржника про розірвання договору в розмірі 52,90 грн та витрат на відправлення боржнику заяви про видачу судового наказу в розмірі 193,50 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в строки та порядку, передбаченому ст. ст. 254-257 ГПК України з урахуванням п. 4 Прикінцевих положень ГПК України та п. 17.5 перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.