ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа № 910/1600/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.09.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025

повний текст рішення складено 02.06.2025

та

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025

повний текст додаткового рішення складено 09.06.2025

у справі № 910/1600/25 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

про визнання недійсним одностороннього правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс (відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач заявою від 09.01.2025 № 1/1 вчинив односторонній правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог, який суперечить вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1600/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст судових рішень та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/1600/25 позов задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що докази, які підтверджують наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто грошових зобов`язань зі сплати 130 225,51 грн. попередньої оплати за рахунком на оплату товару від 23.12.2021 № 819 як на момент вчинення спірного одностороннього правочину від 09.01.2025 № 1/1, так і на момент розгляду справи, у матеріалах справи відсутні. Суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс до позивача із заявою від 09.01.2025 № 1/1 відповідач не був кредитором за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про стягнення 130 225,51 грн. заборгованості за товар згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтування відповідача в частині наявності у позивача грошових зобов`язань зі сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс грошових коштів у розмірі 130 225,51 грн. зводяться до односторонніх дій, які здійснювались виключно самим відповідачем без надання належних доказів. При цьому, включення до заяви від 09.01.2025 № 1/1 вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс про стягнення 32 261,00 грн. з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 910/13218/23 не спростовують висновків суду про недійсність одностороннього правочину.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про розподіл судових витрат у справі № 910/1600/25 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто 15 000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям співмірності та пропорційності, тому використовуючи свої дискреційні повноваження та керуючись принципом розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25, 20.06.2025, 23.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/1600/25 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довів відсутності у нього зобов`язань з попередньої оплати товару за рахунком № 819 від 23.12.2021, не довів спірності зарахованих зустрічних зобов`язань, тоді як станом на момент вчинення оскаржуваного правочину 09.01.2025 строк виконання зобов`язань згідно рахунку № 819 від 23.12.2021 є таким, що настав. Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення зводяться до того, що докази понесення судових витрат на правову допомогу подано позивачем з порушенням ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, за відсутності підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було підстав для часткового покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс у справі № 910/1600/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/1600/25.

17.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1600/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1600/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025, та призначено розгляд справи на 04.09.2025.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно виставленого 23.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс рахунку на оплату № 819 на суму 186 025,21 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто перерахувало за товар 55 800,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 260 від 23.12.2021.

З рахунку на оплату № 819 від 23.12.2021 вбачається, що поставці підлягав товар: матриці OR-TAS 660 ф.6,0/85-41 для дерева в кількості 1штука за ціною 124 685,42 грн. без ПДВ; обичайка TAS в кількості 2 штуки за ціною 15 167,92 грн. без ПДВ, вартість обох обичайок складає 30 335,84 грн. без ПДВ. Загальна сума товару складає 186 025,51 грн. з ПДВ.

У рахунку на оплату № 819 від 23.12.2021 також зазначено, що оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки; повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі; товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом за наявності довіреності та паспорта.

06.01.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Преміум Авто рахунок на оплату № 6 на суму 298 080,00 грн., у відповідності до якого поставці підлягав товар: матриця OGM 1.5 D 8/0/85 для лушпиння у кількості 4 штуки.

10.01.2022 платіжною інструкцією № 324 Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто перерахувало за товар 298 080,00 грн.

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс передало Товариству з обмеженою відповідальністю Преміум Авто матрицю OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння, компресія 85 мм, серійний номер GD 30976, виробництва Компанії General Dies SRL (Італія), на загальну суму 74 520,00 грн.

У зв`язку з непоставкою у повному обсязі попередньо оплаченого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс про стягнення 298 080,00 грн. попередньої оплати за договором поставки від 06.01.2022, укладеним у спрощений спосіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2023 у справі № 910/13218/23 в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Господарський суд міста Києва виходив з того, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто строк виконання Товариством з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс обов`язку з поставки товару є таким, що не настав, тому вимоги про стягнення попередньої оплати у розмірі 298 080,00 грн. є передчасними.

Додатковим Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 у справі № 910/13218/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс витрати на правничу допомогу в розмірі 32 261,00 грн.

30.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс з вимогою про поставку матриць OGM 1,5 D 8,05/85 для лушпиння у кількості 3 (трьох) штук.

У відповідь на цю вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс 27.12.2023 листом повідомило про передання Товариству з обмеженою відповідальністю Преміум Авто товару згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819 засобами поштового зв`язку.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто повторно звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс з вимогою про поставку матриць OGM 1,5 D 8,05/85 для лушпиння у кількості 3 (трьох) штук.

12.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з листом, яким вимагало прийняти та оплатити товар згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819, а також підписати видаткові накладні на поставку вказаного товару.

15.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс повторно звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з листом, яким вимагало прийняти та оплатити товар згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819, а також підписати видаткові накладні на поставку вказаного товару.

11.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з претензією про оплату товару згідно рахунку від 23.12.2021 № 819 на суму 130 225,51 грн.

При цьому, судом встановлено, що 15.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Преміум Авто звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс з претензією № 15/08 про повернення попередньої оплати в розмірі 279 360,00 грн. згідно рахунків на оплату від 23.12.2021 № 819 та від 06.01.2022 № 6.

09.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з заявою № 1/1 від 09.01.2025, якою повідомило про зарахування однорідних вимог в сумі 130 225,51 грн. згідно з рахунком від 23.12.2021 № 819 по відношенню вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на суму 223 560,00 грн. з повернення суми попередньої оплати згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6, та однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто на суму 32 261,00 грн. з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 910/13218/23 по відношенню до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на суму 223 560,00 грн. з повернення суми попередньої оплати в розмірі 223 560,00 грн. за товар згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6.

Не погодившись з правомірністю зарахуванням зустрічних однорідних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Спір у даній справі виник з приводу наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1, відповідно до якої повідомило про зарахування однорідних вимог в сумі 130 225,51 грн. згідно з рахунком від 23.12.2021 № 819 по відношенню вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на суму 223 560,00 грн. з повернення суми попередньої оплати згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6, та однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто на суму 32 261,00 грн. з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 910/13218/23 по відношенню до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс на суму 223 560,00 грн. з повернення суми попередньої оплати в розмірі 223 560,00 грн. за товар згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6.

Отже, заява Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Колегія суддів зазначає, що за змістом приписів статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Аналіз положень статті 601 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 917/258/20, від 30.11.2021 у справі № 910/4503/20, від 15.04.2021 у справі № 904/3866/19.

Згідно зі статтею 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на викладене, зобов`язання з оплати може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, а також у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17 та від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 уточнено висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, таким чином, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

Тлумачення цих положень свідчить про те, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча би однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 910/3264/19, від 30.01.2025 у справі № 914/454/24, від 18.01.2024 у справі № 910/512/23.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, де предметом позову було визнання недійсним одностороннього правочину, уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статей 601, 602 Цивільного кодексу України та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 Цивільного кодексу України "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 Цивільного кодексу України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 Цивільного кодексу України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 Цивільного кодексу України).

Отже, важливою умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку. Для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 910/19206/21, від 01.03.2023 у справі № 910/16331/21, від 14.09.2023 у справі № 910/15255/21.

Таким чином, вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених питань по суті спору щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 у справі № 909/399/24, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про зобов`язання прийняти товар та стягнення заборгованості в сумі 147 635,37 грн., з них: 130 225, 51 грн. вартості товару за рахунком від 23.12.2021 № 819, 15 460,26 грн. збитків, 854,25 грн. процентів річних, 1095,35 грн. інфляційних втрат - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 909/399/24, суди дійшли висновку, що у рахунку на оплату № 819 від 23.12.2021 позивач визначив порядок поставки товару, водночас строку зобов`язання відповідача здійснити повну оплату не встановлено. В ході розгляду справи № 909/399/24 судами встановлено відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто обов`язку з оплати на користь відповідача вартості товару в сумі 130 225,51 грн. за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обставини встановлені рішенням суду у справі № 909/399/24 щодо відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто обов`язку з оплати на користь відповідача вартості товару в сумі 130 225,51 грн. за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819, відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, повторного доведення при розгляді справи № 910/1600/25 не потребують.

Колегія суддів зазначає, що доказів у підтвердження наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто грошових зобов`язань зі сплати 130 225,51 грн. попередньої оплати за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819 станом на момент вчинення оскаржуваного одностороннього правочину від 09.01.2025 № 1/1 матеріали справи не містять, сторонами до суду не представлено.

Слід зауважити про відсутність таких доказів і станом на момент розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Принагідно слід зазначити, що наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи спору щодо змісту, порядку виконання та розміру зобов`язань виключає можливість припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у добровільному порядку.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на момент вчинення оскаржуваного правочину вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про стягнення 130 225,51 грн. вартості неоплаченого товару згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819 були спірними та не визнавались Товариством з обмеженою відповідальністю Преміум Авто, що виключає відсутність такої обов`язкової умови для зарахування, як безспірність вимог.

Таким чином, на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто з заявою № 1/1 від 09.01.2025 відповідач не був кредитором за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про стягнення 130 225,51 грн. заборгованості за товар за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819.

Позаяк, доказів визнання позивачем факту існування у нього заборгованості у розмірі 130 225,51 грн. за товар згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819 матеріали справи не містять.

Додатково суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження поставки товару згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819, зокрема, підписаних сторонами видаткових накладних. Крім того, у матеріалах справи також відсутні акти звірки взаємних розрахунків, які б свідчили про визнання позивачем відповідних грошових зобов`язань.

Доводи відповідача щодо наявності у позивача обов`язку з оплати непоставленого товару згідно рахунку на оплату від 23.12.2021 № 819 колегією суддів оцінюються критично, оскільки зводяться до переоцінки доказів та обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 у справі № 909/399/24, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025.

Більше того, за висновком колегії суддів, включення до заяви № 1/1 від 09.01.2025 вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс про стягнення 32 261,00 грн. з відшкодування витрат на правничу допомогу в справі № 910/13218/23 не спростовують висновків суду про недійсність оскаржуваного одностороннього правочину.

Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Щодо доводів скаржника в частині оскарження додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.

За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції: 25 000,00 грн. без ПДВ фіксована частина оплати гонорару за надання правничої допомоги адвокатом. Додатково грошова сума в гривнях, що складає 4000 гривень за участь адвоката у кожному судовому засіданні. Додатково 10 000,00 грн. без ПДВ фіксованої частини оплати гонорару за надання правничої допомоги адвоката у випадку оскарження ухвал суду першої інстанції у апеляційному чи касаційному порядку окремо від рішення по суті справи. Докази сплати судових витрат, які не додані до даного позову будуть надані суду в передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України строки.

Частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023 у справі № 905/493/22, від 01.11.2023 у справі № 911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до закінчення судових дебатів позивач зробив усну заяву про намір подати докази на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Таким чином, докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції позивачем подано у строк, визначений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ Преміум Авто подано до суду: договір про надання правової (правничої) допомоги № 2805 від 28.05.2024; додаток № 3 від 15.01.2025 до договору; акт приймання-передачі наданих послуг № 2805-28-10-2024 від 21.05.2025; звіт про надані послуги від 21.05.2025; прибутковий касовий ордер № 18 від 21.05.2025.

Судом встановлено, що 28.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю Преміум Авто (клієнт/замовник) та адвокатом Марківим Русланом Богдановичем (адвокат/виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 2805 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, зокрема, щодо складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, а також в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства.

Відповідно до п. 3.1. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремим додатком до договору, який є невід`ємною частиною цього договору та набуває чинності з дня його підписання сторонами.

У додатку № 3 від 15.01.2025 до договору (надалі додаток № 3)встановлено, що за надання правничої допомоги щодо визнання недійсним одностороннього правочину Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс заяви від 09.01.2025 № 1/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, замовник виплачує адвокату гонорар в сумі 25 000,00 грн.

Згідно з п. 2.1. - 2.5. додатку № 3 протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення у суді першої інстанції по справі замовник сплачує адвокату гонорар в розмірі 100% від суми гонорару, визначеного в пункті 1 цієї додаткової угоди.

Замовник сплачує адвокату додаткові грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги за участь у кожному судовому засіданні як в режимі відеоконференції, так і в приміщенні суду першої інстанції.

У випадку, якщо для надання правничої допомоги необхідно здійснювати виїзд за межі м. Львова (власним чи громадським транспортом), замовник сплачує кошти для відрядження адвоката, який залучається до надання правничої допомоги замовнику згідно звіту про надані послуги.

У випадку, якщо для надання правничої допомоги необхідно здійснювати інші процесуальні дії (написання та подача процесуальних документів в процесі судового розгляду справи відповідь на відзив, клопотання, заяви про долучення доказів тощо), замовник сплачує згідно звіту про надані послуги.

Передбачувані витрати адвоката у зв`язку із наданням правничої допомоги відповідно до умов цього договору (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, залучення висновків спеціалістів, технічне забезпечення та інші) сплачуються замовником адвокату згідно звіту про надані послуги.

Відповідно до п. 4.1. додатку № 3 правнича допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності), та звіту про надання послуг.

21.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Преміум Авто та адвокатом Марківим Русланом Богдановичем складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 2805-28-10-2024, відповідно до якого адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступні послуги правничої допомоги за період з 15.01.2025 по 21.05.2025, які полягають в здійсненні захисту замовника (у зв`язку з вчиненням ТОВ Укрбіо Транс-Сервіс заяви № 1/1 від 09.01.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог) та представництві його інтересів у Господарському суді міста Києва у судовій справі № 910/1600/25 за позовною заявою ТОВ Преміум Авто до ТОВ Укрбіо Транс-Сервіс про визнання недійсним одностороннього правочину. Вартість послуг правничої допомоги в суді першої інстанції становить 56 000,00 грн.

21.05.2025 адвокатом Марківим Русланом Богдановичем складено звіт про надані послуги № 21-05/25, в якому наведено детальний опис наданих позивачу послуг правничої допомоги, їх вартість та витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг.

У відповідності до звіту про надані послуги № 21-05/25 адвокатом надано наступні послуги: (1) аналіз, вивчення та правова оцінка заяви № 1/1 від 09.01.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ Укрбіо Транс-Сервіс 3000,00 грн. (300 хв); (2) пошук та аналіз судової практики 3000,00 грн. (300 хв); (3) консультація клієнта щодо ймовірних варіантів розвитку спору та подальших юридично-значимих кроків 2000,00 грн. (100 хв); (4) надання правової інформації та підготовка правових висновків щодо подальших процесуальних етапів (стадій) розгляду судом спору відповідно до ГПК України 2000,00 грн. (100 хв); (5) підготовка та подача позовної заяви до господарського суду міста Києва про визнання недійсним одностороннього правочину Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс заяви № 1/1 від 09.01.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог 10 000,00 грн. (1000 хв); (6) підготовка пакету документів до позовної заяви: сканування документів, відправлення документів іншій стороні та суду примірників відзиву на апеляційну скаргу через підсистему обміну ЄСІТС, сплата судового збору через підсистему ЄСІТС, тощо 2000,00 грн. (100 хв); (7) відслідковування руху розгляду апеляційної скарги, інформування клієнта щодо провадження по справі № 910/1600/25 1000,00 грн. (1000 хв); (8) консультація клієнта, надання правових висновків, правових роз`яснень щодо судової справи № 910/1600/25 1000,00 грн. (100 хв); (9) консультація клієнта щодо ймовірних варіантів розвитку спору та подальших процесуальних кроків 1000,00 грн. (100 хв); (10) аналіз та підготовка відповіді на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбіо Транс-Сервіс у відповідь на відзив, підготовка пакету документів для подачі до суду, безпосередньо надсилання до суду через електронний кабінет в системі електронного суду 5000,00 грн. (600 хв); (11) участь у судових засіданнях 12.03.2025 та 21.05.2025 (в режимі відеоконференції), 09.04.2025 та 07.05.2025 (в приміщенні Господарського суду міста Києва) 16 000,00 грн. (240 хв); (12) додаткові витрати виїзд за межі Львова особистим або громадським транспортом до господарського суду міста Києва (09.04.2025 та 07.05.2025) 10 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг правничої допомоги становить 56 000,00 грн.

21.05.2025 ТОВ Преміум Авто перерахувало адвокату Марківу Руслану Богдановичу кошти за надання правничої допомоги у розмірі 56 000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 18 від 21.05.2025 на суму 56 000,00 грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто у даній справі здійснювалося адвокатом Марківим Русланом Богдановичем на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1345958 від 10.02.2025.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).

При цьому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, оцінивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Преміум Авто про ухвалення додаткового рішення, документи щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн., оскільки стягнення таких витрат відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності та справедливості.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду скаржника з висновками суду щодо розподілу судових витрат, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції юридично неспроможними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 264, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/1600/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко