РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2025Справа № 910/5742/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Цукровий дім»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

про стягнення 2 884 929, 93 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Головатюк С.А.;

від відповідача: Кучерявий О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ «Цукровий дім» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (надалі відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 2 884 929,93 грн, з яких: 1 570 000,00 грн основний борг, 835 367,40 грн пеня, 390 619,30 грн інфляційні втрати та 88 943,23 грн 3% річних.

Позовні вимоги, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №0108-24 від 01.08.2024, в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/5742/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.06.2025.

26.05.2025 від представника позивача на виконання ухвали суду надійшла виписка банку.

28.05.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, клопотання про зменшення розміру неустойки та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Зазначає, що у період воєнного стану відповідач звільнений від відповідальності передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати неустойки. Вважає, що у нього наявні достатні правові підстави для зменшення розміру неустойки, нарахованої позивачем, на підставі положень ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України. Враховуючи введений воєнний стан та те, що відповідач є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення Житомирської області в особливий період, тощо, просить закрити провадження у частині сплаченого боргу, зменшити розмір нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%, а також зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 1 000,00 грн.

02.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач просить суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотань: про закриття провадження у справі у частині сплаченого боргу, про зменшення розміру пені та 3% річних і інфляційних втрат, про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, просить задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі №910/4193/25 у частині сплаченого боргу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ним станом на 02.06.2025 року не здійснено оплати основної заборгованості за поставлений товар у сумі 1 570 000,00 грн та не надано належного доказу такої оплати. Доводи відповідача щодо наявності правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань, позивач вважає не обгрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Що стосується клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат, і пені, то відповідачем не надано доказів щодо їх неспівмірності.

09.06.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та заперечення на відповідь на відзив.

10.06.2025 від представника відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Кучерявого О.В. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з підстав зазначених в ухвалі.

16.06.2025 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів.

У підготовче засідання 17.06.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою в порядку ст. 74 ГПК України витребував у відповідача докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі №910/5742/25 на 15.07.2025.

20.06.2025 від представника відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Кучерявого О.В. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з підстав зазначених в ухвалі.

10.07.2025 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані докази.

Також 10.07.2025 від представника відповідача надійшли заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог щодо нарахування неустойки та письмові пояснення по суті справи.

15.07.2025 від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Також 15.07.2025 від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача по суті справи та на клопотання про долучення доказів.

15.07.2025 від представника відповідача надійшла заява про те, що станом на 14.07.2025 останній не отримав від позивача письмові заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, на письмові пояснення відповідача по суті справи та на клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 15.07.2025 з`явились представники сторін. Суд протокольною ухвалою залишив без розгляду письмові пояснення відповідача по суті справи від 09.07.2025, що надійшли до суду 10.07.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5742/25 до судового розгляду по суті на 03.09.2025.

17.07.2025 від представника відповідача адвоката Кучерявого О.В. надійшла заява про відвід судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 визнано заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» адвоката Кучерявого О.В. про відвід судді Карабань Я.А. від розгляду справи № 910/5742/25 необґрунтованою, а заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» адвоката Кучерявого О.В. про відвід судді Карабань Я.А. від розгляду справи № 910/5742/25 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Заяву про відвід судді згідно з частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи від 18.07.2025 передано для розгляду судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» адвоката Кучерявого О.В. про відвід судді Карабань Я.А. від розгляду справи № 910/5742/25 - відмовлено.

В судове засідання 03.09.2025 з?явилися представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні 03.09.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 0108-24 (надалі договір № 0108-24). За цим договором постачальник (позивач) зобов`язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця (відповідача) продукцію цукор (надалі товар), в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною в специфікації, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому договору (п.1.1 договору № 0108-24).

Відповідно до п.1.2 договору № 0108-24 кількість і асортимент товару, що поставляється вказуються у видатковій (товарній) накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід`ємною частиною цього договору. Накладні оформляються на кожну партію товару.

Згідно з п.1.3 договору № 0108-24 загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається як наростаюча кількість по всіх поставках, здійснених згідно з оформленими накладними.

Положенням п.2.1 договору № 0108-24 передбачено, що покупець оплачує товар поставлений постачальником за ціною вказаною в специфікації, рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

За змістом пункту 2.2 договору № 0108-24 ціни на товар, що поставляється за цим договором, можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо ініціатором зміни цін на товар є постачальник, то він повинен завчасно попередити про це покупця письмово та/або електронною поштою.

Пунктом 2.3 договору № 0108-24 передбачено, що у випадку зміни ціни в бік збільшення, без своєчасного повідомлення покупця, оплата поставленого товару здійснюється за раніше діючими цінами.

Загальна сума цього договору визначається як наростаюча сума за всіма поставками, які здійснювались протягом всього терміну дії цього договору (п.2.4 договору № 0108-24).

Відповідно до п 2.5 договору № 0108-24 покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту поставки товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в грошовій одиниці України - гривні. Порядок та умови оплати товару покупцем може бути змінено за взаємною домовленістю сторін, про що укладається додаткова угода.

Пунктом 3.1 договору № 0108-24 передбачено, що постачання кожної партії товару здійснюється на підставі замовлення покупця. Замовлення надаються постачальнику за допомогою факсимільного зв`язку, електронною поштою або в інший прийнятний для сторін спосіб, який дає змогу фіксувати момент (дату) отримання замовлення постачальником. Постачальник зобов`язаний підтвердити прийняття замовлення до виконання або надати мотивовану відмову протягом 1 (одного) робочого дня з моменту, коли замовлення було отримане постачальником.

Згідно п.3.2 договору № 0108-24 постачальник зобов`язується поставити товар протягом 3 (трьох) календарних днів, з моменту замовлення товару.

Відповідно до положення п.3.3 договору № 0108-24 постачання товару здійснюється на умовах DAP, місце доставки - м. Житомир, вул. Покровська. 67 (у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2010»), За домовленістю сторін, постачання може здійснюватися на інших умовах. Така домовленість оформлюється додатковою письмовою угодою до цього договору.

Постачальник зобов`язаний надати належним чином оформлені документи на товар, що поставляється, відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме: накладну на товар, товарно- транспортну накладну, документи, що підтверджують якість товару, що поставляється. Також постачальник зобов`язаний надати покупцю належним чином оформлену податкову накладну в порядку та строки, передбачені нормами чинного законодавства України (п.3.5 договору № 0108-24).

Пунктом 4.1 договору № 0108-24 сторони погодили, шо прийом товару, по кількості та якості проводиться на складі покупця на підставі фактичних даних якості і кількості відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і продукції народного споживання за кількістю», затвердженою постановою Держарбітражу при Ралі Міністрів СРСР від 15.06.1965 № 11-6 (із змінами та доповненнями) та «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і продукції народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № 11-7 (із змінами і доповненнями).

Згідно з пунктом 5.1 договору № 0108-24 у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Винна сторона в повному обсязі відшкодовує прямі реальні збитки, заподіяні іншій стороні неналежним виконанням зобов`язань, а також сплачує штрафні санкції, передбачені розділом п`ять цього договору

Відповідно до п.5.2 договору № 0108-24 за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

За змістом пункту 7.1 договору № 0108-24 цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до « 01» серпня 2025 року включно, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Будь-які зміни та/або доповнення до цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковою угодою. Додаткові угоди до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами, скріплені їх печатками та вступають в силу з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді (п.7.2 договору № 0108-24).

01.08.2024 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 0108-24, якою сторони погодили, що у специфікації найменування товару сторони можуть визначити: цукор-пісок вироблений з цукрового буряку. Однак сторони погодили, що у видаткових накладних, у податкових накладних, у товаро-транспортних накладних, у довіреностях, у документах, що підтверджуються якість товару та в іншій документації номенклатура вищезазначеного товару може також визначатися як: цукор-пісок вироблений з цукрового буряку та/або цукор білий та або цукор білий кристалічний та/або цукор білий кристалічний з цукрових буряків та/або цукор білий, вироблений з цукрових буряків та/або іншим схожим найменуванням товару (цукру), якість якого відповідає вимогам ДСТУ 4623:2023 «Цукор. Технічні умови», при цьому вважається, що товар з такою номенклатурою є ідентичним та поставлений постачальником і прийнятий покупцем згідно укладених сторонами специфікацій до даного договору.

Згідно з пунктом 1 специфікації № 1 від 29.08.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 240 тону із розрахунку 22 500,00 грн за одну тону (без ПДВ), та 27 000,00 грн (з ПДВ), всього 5 400 000,00 грн (без ПДВ), а 6 480 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 1 від 29.08.2024 ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 1 від 29.08.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 02.09.2024 по 30.09.2024 (п.4 специфікації № 1 від 29.08.2024).

За змістом пунктів 5, 6 та 7 специфікації № 1 від 29.08.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Згідно з пунктом 1 специфікації № 2 від 10.10.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 144 тони із розрахунку 20 625,00 грн за одну тону (без ПДВ), та 24 750,00 грн (з ПДВ), всього 2 970 000,00 грн (без ПДВ), а 3 564 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 2 від 10.10.2024 ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 2 від 10.10.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 11.10.2024 по 31.10.2024 (пункт 4 специфікації № 2 від 10.10.2024 року).

Згідно пунктів 5, 6 та 7 специфікації №2 від 10.10.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Згідно з пунктом 1 специфікації № 3 від 18.10.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 144 тони із розрахунку 20 625,00 грн за одну тону (без ПДВ), та 24 750,00 грн (з ПДВ), всього 2 970 000,00 грн (без ПДВ), а 3 564 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 3 від 18.10.2024 ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 3 від 18.10.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 21.10.2024 по 10.11.2024 (п.4 специфікації № 3 від 18.10.2024).

Згідно пунктів 5, 6 та 7 специфікації № 3 від 18.10.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Згідно з пунктом 1 специфікації № 4 від 06.11.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 250 тони із розрахунку 20 583,33 грн за одну тону (без ПДВ), та 24 700,00 грн (з ПДВ), всього 5 145 833,33 грн (без ПДВ), а 6 175 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 4 від 06.11.2024 у ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 4 від 06.11.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 08.11.2024 по 30.11.2024 (п.4 специфікації № 4 від 06.11.2024).

Згідно пунктів 5, 6 та 7 специфікації № 4 від 06.11.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Згідно з пунктом 1 специфікації № 5 від 09.12.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 120 тон із розрахунку 20 833,33 грн за одну тону (без ПДВ), та 25 000,00 грн (з ПДВ), всього 2 500 000,00 грн (без ПДВ), а 3 000 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 5 від 09.12.2024 у ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 5 від 09.12.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 10.12.2024 по 30.12.2024 (п.4 специфікації № 5 від 09.12.2024).

Згідно пунктів 5, 6 та 7 специфікації № 5 від 09.12.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Згідно з пунктом 1 специфікації № 6 від 24.12.2024 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати цукор-пісок вироблений з цукрового буряку у кількості 48 тон із розрахунку 21 500,00 грн за одну тону (без ПДВ), та 25 800,00 грн (з ПДВ), всього 1 032 000,00 грн (без ПДВ), а 1 238 400,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 2 специфікації № 6 від 24.12.2024 у ціна товару діє протягом строків поставки визначених в даній специфікації. У разі невиборки (неотримання) покупцем Товару в строки поставки визначені в специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці. Якщо даною специфікацією будуть визначені умови попередньої оплати за товар, і у разі несплати покупцем за товар в строки визначені в п. 2 даної специфікації, постачальник має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінити ціну та кількість товару, що підлягає поставці.

Пунктом 3 специфікації № 6 від 24.12.2024 передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 25.12.2024 по 30.12.2024 (п.4 специфікації № 6 від 24.12.2024).

Згідно пунктів 5, 6 та 7 специфікації № 6 від 24.12.2024 товар/партія товару поставляється автомобільним транспортом на умовах DAP, склад покупця, згідно з Інкотермс 2020. Місцезнаходження складу покупця за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 67. Вантажоодержувачем товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі». Вантажовідправником товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Цукровий дім».

Отже, з викладено вбачається, що строк оплати товару за специфікацією № 1 від 29.08.2024 становить 15 календарних днів з дати поставки з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару, за специфікаціями № 2 від 10.10.2024, № 3 від 18.10.2024, № 4 від 06.11.2024 року, № 5 від 09.12.2024 року, № 6 від 24.12.2024 - 21 календарний день з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару.

Так, на виконання умов договору поставки №0108-24 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 23 920 100,00 грн, що підтверджується:

- товарно-транспортними накладними (надалі ТТН): ТТН № Р910 від 02.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ;ТТН № Р929 від 04.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р935 від 05.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р950 від 10.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р951 від 10.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р693 від 12.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р973 від 17.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р977 від 17.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р985 від 19.09.2024 на суму 621 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р995 від 24.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1068 від 14.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1074 від 16.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1084 від 17.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1089 від 18.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1092 від 21.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1093 від 21.10.2024 на суму 569 250,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1094 від 21.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1106 від 23.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1119 від 24.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1126 від 28.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1127 від 28.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1141 від 29.10.2024 на суму 618 750,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1204 від 11.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1205 від 11.11.2024 на суму 543 400,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1215 від 12.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1239 від 18.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1252 від 19.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1264 від 21.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1278 від 25.11.2024 на суму 592 800,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1293 від 27.11.2024 на суму 617 500,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1306 від 02.12.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1315 від 03.12.2024 на суму 592 800,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1349 від 10.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1353 від 11.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1356 від 12.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1375 від 17.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1378 від 17.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1412 від 25.12.2024 на суму 619 200,00 грн з ПДВ; ТТН № Р1418 від 26.12.2024 на суму 619 200,00 грн з ПДВ;

- видатковими накладними (надалі ВН): ВН № 910 від 02.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 929 від 04.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 935 від 05.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 950 від 10.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 951 від 10.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 963 від 12.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 973 від 17.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 977 від 17.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 985 від 19.09.2024 на суму 621 000,00 грн з ПДВ; ВН № 995 від 24.09.2024 на суму 648 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1068 від 14.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1074 від 16.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1084 від 17.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1089 від 18.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1092 від 21.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1093 від 21.10.2024 на суму 569 250,00 грн з ПДВ; ВН № 1094 від 21.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1106 від 23.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1119 від 24.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1126 від 28.10.2024 на суму 643 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1127 від 28.10.2024 на суму 544 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1141 від 29.10.2024 на суму 618 750,00 грн з ПДВ; ВН № 1204 від 11.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1205 від 11.11.2024 на суму 543 400,00 грн з ПДВ; ВН № 1215 від 12.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1239 від 18.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1252 від 19.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1264 від 21.11.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1293 від 27.11.2024 на суму 617 500,00 грн з ПДВ; ВН № 1278 від 25.11.2024 на суму 592 800,00 грн з ПДВ; ВН № 1306 від 02.12.2024 на суму 642 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1315 від 03.12.2024 на суму 592 800,00 грн з ПДВ; ВН № 1349 від 10.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1353 від 11.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1356 від 12.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1375 від 17.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1378 від 17.12.2024 на суму 600 000,00 грн з ПДВ; ВН № 1412 від 25.12.2024 на суму 619 200,00 грн з ПДВ; ВН № 1418 від 26.12.2024 на суму 619 200,00 грн з ПДВ.

Вказані товарно-транспортні накладні та видаткові накладні підписані представниками з обох сторін без зауважень та заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт.

У свою чергу відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 22 350 100,00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів за період з 09.10.2024 по 30.04.2025 (т. І, а.с.181-185).

27.01.2025 позивач звернувся до відповідач з вимогою (т.І, а.с.156-158), в якій просить останнього сплати суму боргу у розмірі 8 270 000,00 грн шляхом її перерахування на банківський рахунок позивача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» №382 та фіскальним чеком від 27.01.2025.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом від 06.03.2025 № 95 повідомив позивача про те, що він частково сплатив грошові кошти у розмірі 6 670 000, 00 грн (з ПДВ) (т.І, а.с.159).

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №0108-24 у частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 570 000,00 грн основного боргу (23 920 100,00 грн (загальна сума поставленого товару) - 22 350 100,00 грн (загальна сума здійснених відповідачем оплат), 835 367,40 грн пеню, 390 619,30 грн інфляційні втрати та 88 943,23 грн 3% річних, а разом 2 884 929,93 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору №0108-24 у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Як слідує із матеріалів справи позивач у період з 02.09.2024 по 26.12.2024 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 23 920 100,00 грн, а саме цукор-пісок вироблений з цукрових буряків видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи (т.І, а.с.25-63, 64-102).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 1.1 договору № 0108-24 за цим договором постачальник (позивач) зобов`язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця (відповідача) продукцію цукор (надалі товар), в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною в специфікації, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому договору.

Положенням п.2.1 договору № 0108-24 передбачено, що покупець оплачує товар поставлений постачальником за ціною вказаною в специфікації, рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п 2.5 договору № 0108-24 покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту поставки товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в грошовій одиниці України - гривні. Порядок та умови оплати товару покупцем може бути змінено за взаємною домовленістю сторін, про що укладається додаткова угода.

За змістом специфікації № 1 від 29.08.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 02.09.2024 по 30.09.2024.

За змістом специфікації № 2 від 10.10.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 11.10.2024 по 31.10.2024.

За змістом специфікації № 3 від 18.10.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 21.10.2024 по 10.11.2024.

За змістом специфікації № 4 від 06.11.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 08.11.2024 по 30.11.2024.

За змістом специфікації № 5 від 09.12.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 10.12.2024 по 30.12.2024.

За змістом специфікації № 6 від 24.12.2024 покупець здійснює оплату за кожну частину поставленого товару згідно видаткової накладної протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки відповідної кількості товару на суму вартості товару, що визначається у видатковій накладній/акті приймання-передачі товару. Строки поставки партії товару згідно наступного графіку: з 25.12.2024 по 30.12.2024.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що строк оплати отриманого товару за вказаними товарно-транспортними накладними настав.

Отже, враховуючи факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у частині стягнення основного боргу у розмірі 1 570 000,00грн.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази повної оплати поставленого товару, клопотання відповідача про часткове закриття провадження у справі у сумі основного боргу є безпідставним.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі у розмірі 835 367,40 грн, 3% річних у розмірі 88 943,23 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 390 619,30 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.5.2 договору № 0108-24 за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, які розраховані на суму боргу, що був предметом розгляду у даній справі, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому вимоги в цій частині є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що позивачем нараховано заборгованість з порушенням вимог статті ч.6 ст.232 Господарського кодексу України є помилковими, з огляду на таке.

Так, згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Натомість, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості останнім здійснювалося нарахування за кожним окремим зобов`язанням, тобто за кожною окремою ТТН, з урахуванням дати поставлення товару відповідачу, та дати здійснення оплати за нею відповідачем.

Найбільший період нарахування пені по видатковій накладній № 1378 від 17.12.2024 дорівнює 119 днів (з 08.01.2025 по 06.05.2025), що є менше ніж шість місяців.

Відповідачем поміж іншого заявлено клопотання про засування строку позовної давності, а саме річний строк до вимог щодо стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат і витрат на правову допомогу, та 6-ти місячний строк до вимог щодо стягнення пені (неустойки).

Згідно ст. 255 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд звертає увагу на те, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення штрафних санкцій, були продовжені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» з 02.04.2020 на строк дії карантину.

Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався Указами Президента України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2025 № 478/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, тобто до по 5 листопада 2025 року.

Як убачається з матеріалів справи дата порушення відповідачем зобов`язання по оплаті товару по першій ВН № 910 від 02.09.2024 18.09.2024. Позивач звернувся до суду з даним позовом 07.05.2025, що підтверджується вхідним штампом канцелярії суду, тобто з дотримання строків позовної давності, як загальної, так і спеціальної.

За таких обставин, клопотанням відповідача про застосування загального та спеціального строку позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 зазначила про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнового стану боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

В ухвалі Велика Палата Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі №902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Про зазначене вказала й Об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Відповідне зменшення заявлених до стягнення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила саме з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, що склалися в справі №902/417/18, та зокрема з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності. У справі №902/417/18 сторони в договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 96 % річних є саме способом отримання кредитором доходу, а тому з метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала про те, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Отже, Велика Палата Верховного Суду в справі №902/417/18 здійснила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: з огляду на встановлення в укладеному між сторонами зазначеної справи договорі процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в зазначеній постанові про можливість за наявності виняткових обставин зменшити заявлений до стягнення розмір відсотків річних, проте звертає увагу, що в даній справі, на відміну від справи № 902/417/18, позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом, а саме: частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України - 3 відсотки.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 року у справі № 903/602/24 суд під час визначення розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Отже, судом не встановлено відповідних обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних. Розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Враховуючи зазначене суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У даному випадку суд враховує, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

Приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, яке виконано на 93,43% (22 350 100,00грн (загальна сума здійснених відповідачем платежів в рахунок оплати за договором № 0108-24) / 23 920 100,00грн (загальна сума поставленої позивачем товару відповідачу за договором № 0108-24) * 100), поведінку відповідача щодо виконання зобов`язання за договором, незначний строк прострочення, відсутність збитків у позивача (доказів протилежного матеріали справи не містять), його майновий стан, суд, враховуючи принцип справедливості, балансу інтересів сторін, приймаючи до уваги, що судом також стягуються 3 % річних та інфляційні втрати, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 40 %, тобто до 501 220,44 грн.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 501 220,44 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Що стосується понесених позивачем витрат на надання професійної (правничої) допомоги.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так, у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала наступні висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано:

копію договору про надання правової допомоги №28/04/25, укладений 28.04.2025 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛКОМ», в особі голови (керуючого партнера) Головатюка Сергія Анатолійовича, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ ЦКРОВИЙ ДІМ»;

копію ордеру на надання правничої допомоги серія ВА №1112602 від 06.05.2025.

Згідно з п.1.1. договору №28/04/25 клієнт доручає та зобов`язується оплачувати, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (послуги) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.1.2 договору №28/04/25 правова допомога надається у Господарському суді міста Києва у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ ЦУКРОВИЙ ДІМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» про стягнення основної суми заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Пунктом 2.1 договору №28/04/25 сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує на користь Адвокатського об`єднання гонорар, який є винагородою Адвокатського об`єднання.

Гонорар за даним Договором встановлюється у фіксованому розмірі та складає 100 000,00 грн без ПДВ (п.2.2 договору №28/04/25).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 цього ж Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 статті 1 названого вище Закону).

Цей Закон визначає гонорар формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (стаття 30).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".

Частинами першою та другою статті 30 названого вище Закону передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У названій вище постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що: "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність". У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте існує "гонорару успіху" як форма оплати винагороди адвокату, і визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 910/15787/21.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з приписами ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу у розмірі 100 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1 570 000,00 грн основного боргу, 501 220,44 грн пені, 390 619,30 грн інфляційних втрат, 88 943,23 грн 3% річних, а також 100 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237-238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 9-11, ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Цукровий дім» (25006, місто Кропивницький, вулиця Миколи Левитського, будинок 28, ідентифікаційний код 43213289) заборгованість за договором № 0108-24 від 01.08.2024 у розмірі 2 550 782 (два мільйони п`ятсот п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят дві) грн 97 коп., яка складається з: 1 570 000 (одного мільйону п`ятсот сімдесяти тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 501 220 (п`ятисот однієї тисячі двісті двадцяти) грн 44 коп. пені, 390 619 (трьохсот дев`яноста тисяч шістсот дев`ятнадцяти) грн 30 коп. інфляційних втрат, 88 943 (вісімдесяти восьми тисяч дев`ятсот сорока трьох) грн 23 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 9-11, ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Цукровий дім» (25006, місто Кропивницький, вулиця Миколи Левитського, будинок 28, ідентифікаційний код 43213289) витрати по сплаті судового збору 34 619 (тридцять чотири тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 16 коп. та 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 12.09.2025.

Суддя Я.А. Карабань