ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа№ 910/3648/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025

у справі № 910/3648/25 (суддя О.В. Нечай)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс»

про стягнення 1 170 557,23 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (далі також - Рада) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» (далі також - Товариство) про стягнення 1 170 557,23 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 15.09.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі №910/3648/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» на користь Київської міської ради заборгованість у розмірі 1170 557,23 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14046,69 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 6, 11, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 626-628, 653, 759, 1212 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України), статтею 120, 125, 206 Земельного кодексу України (далі також ЗК України), статей 13, 21 Закону України «Про оренду землі», статей 14, 41, 285 - 288 Податкового кодексу України (далі також ПК України) та встановленими судом обставинами користування Товариством спірною земельною ділянкою у період, коли договір оренди землі від 15.09.2021 вважався розірваним, тобто з 09.10.2024 до 26.02.2025, а також відсутністю підстав для уточнення податкового зобов`язання за 2024 рік шляхом його зменшення в повному обсязі. У підсумку, суд першої інстанції виснував, що за користування земельною ділянкою у період з 01.04.2024 по 12.03.2025 (у тому числі й у позадоговірний період) Товариство зобов`язане сплатити заборгованість у розмірі 1 169 945,45 грн та пеню в розмірі 611,78 грн відповідно до Інформації про розмір та структуру податкового боргу станом на 12.03.2025, надану уповноваженим контролюючим органом.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, Товариство вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також безпідставність висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, наголошуючи на наявності підстав для стягнення орендної плати у позадоговірний період, судом зроблено безпідставний висновок про доведення користування Товариством спірною земельною ділянкою. Вважає, що розірвання договору на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 є достатнім доказом невикористання спірної земельної ділянки та відсутності підстав для виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати. У цій частині судом не враховано правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №539/5295/21 та від 28.05.2025 у справі №160/7125/20.

Судом безпідставно застосовано ст. 1212 ЦК України, оскільки Радою вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів не заявлялись. Отже, суд мав би відмовити у позові, оскільки Радою неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, натомість, суд першої інстанції передчасно та за відсутності належних доказів щодо розміру безпідставно збережених коштів, задовольнив позовні вимоги, прирівнявши такий розмір до розміру орендної плати, обчисленої на підставі договору, який вважався розірваним.

Також, матеріалами справи не підтверджується дійсний розмір заборгованості за договором, оскільки відповідні вимоги ради підтверджуються лише Інформацією про розмір та структуру податкового боргу станом на 12.03.2025, наданою уповноваженим контролюючим органом, яка, за доводами Товариства не є належним доказом у справі, адже на противагу цій Інформації, Товариством надано аналогічну, у якій вказано, що станом на 16.04.2025 у Товариства відсутній податковий борг з орендної плати.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/3648/25 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

17.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі № 910/3648/25, призначено розгляд скарги на 04.09.2025. Київській міській раді встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 06.08.2025.

Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3648/25.

28.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Ради надійшов відзив, у якому Рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, надано їм належну оцінку та застосовано норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін. Натомість, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, - не спростовують.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд іі задовольнити, а рішення скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вказуючи на необґрунтованість її вимог, просив суд відмовити у задоволенні скарги, а судове рішення залишити без змін.

04.09.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс», заперечення проти апеляційної скарги, викладені у відзиві позивача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2007 Київською міською радою прийнято Рішення №1593/4426 «Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва», яким вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" за умови виконання п. 7 цього рішення, земельну ділянку площею 3,90 га у довгострокову оренду на 10 років для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

24.04.2008 між Київською міською радою (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» (далі - орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 580 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Договір оренди), про що зроблено запис від 24.04.2008 за №66-6-00474 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно з п. 1.1 Договору оренди орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1593/4426 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

У відповідності до п. 2.1 Договору оренди об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва;

- розмір - 39 004 кв. м;

- цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення;

- кадастровий номер - :66:480:0002.

Договір укладено на 10 (десять) років (п. 3.1 Договору оренди).

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Пунктом 8.4 Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний, зокрема: приступити до використання земельної ділянки в строк, встановлений цим договором, та після підписання цього договору і акту приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору; завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Договір може бути розірвано, в тому числі в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, зі звільненням орендодавця від відповідальності, згідно із Господарським кодексом України, в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку), порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам (п. 11.4 Договору оренди).

Відповідно до п. 11.5 Договору оренди він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених у п. 5.1 та п. 8.4 цього договору.

Пунктом 11.7 Договору оренди передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Пунктом 11.8 Договору оренди встановлено, що в разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку, на умовах, визначених цим договором. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві завдані збитки.

24.04.2008 за актом приймання-передачі земельної ділянки позивач передав, а відповідач прийняв у своє володіння і користування земельну ділянку з кадастровим номером: :66:480:0002 з місцем розташування: біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі м. Києва.

10.06.2021 Київською міською радою прийнято Рішення №1478/1519 "Про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" договору оренди земельної ділянки від 24.04.2008 №66-6-00474, яким вирішено поновити на 10 років договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :66:480:0002, площа 3,9004 га) від 24.04.2008 №66-6-00474, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельні технології плюс" для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення біля об`їзної дороги м. Бровари у Дніпровському районі (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ - 02.07, справа №573005334).

15.11.2021 між орендодавцем та орендарем підписано Договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 1056.

У п. 1 зазначеного Договору сторони погодили поновити на 10 (десять) років договір оренди земельної ділянки, укладений між орендодавцем та орендарем, посвідчений Кравченко Н.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.04.2008 за реєстровим №580 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.04.2008 за №66-6-00474, строк дії якого закінчився.

У п. 2 Договору про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк Договір оренди викладено в новій редакції.

Так, згідно з п. 1.1 Договору оренди в новій редакції, орендодавець, на підставі рішень Київської міської ради від 27.12.2007 №1593/4426, від 10.06.2021 №1478/1519 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та об`єктів соціальної інфраструктури і комплексного обслуговування населення.

У відповідності до п. 3.1 Договору оренди в новій редакції його укладено на 10 (десять) років.

Пунктом 8.4 Договору оренди в новій редакції передбачено, що орендар зобов`язаний розпочати будівництво об`єкта не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 11.4 Договору оренди в новій редакції його може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, зі звільненням орендодавця від відповідальності, згідно із Господарським кодексом України, в разі використання орендарем земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематичної (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, здійснення без згоди орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

17.03.2025 на адресу Ради надійшов лист Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві щодо надання інформації по ТОВ «Будівельні технології плюс».

З Додатку 3 до вказаного листа вбачається наявність у відповідача станом на 12.03.2025 податкового боргу із орендної плати за землю в розмірі 1 170 557,23 грн, в тому числі пеня 611,78 грн.

Предметом позову у справі, що переглядається, є вимога Ради про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором у період з 01.04.2024 по 12.03.2025 у розмірі 1 169 945,45 грн та пені в розмірі 611,78 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, Товариство вказує на відсутність у нього заборгованості з орендної плати, що підтверджується лист ДПС від 18.04.2025, наданим ним у матеріали справи.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У відповідності до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами) (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 4.12 Договору оренди контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати, нарахування пені та штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати та її стягнення здійснює контролюючий орган, визначений податковим законодавством, за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до п. 41.1.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата вноситься орендарем щомісячно впродовж тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця (п. 2.5 Договору оренди).

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до пунктів 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі копії листа Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві щодо надання інформації по ТОВ «Будівельні технології плюс» та додатків до нього, станом на момент звернення з цією позовною заявою до суду у Товариства існувала заборгованість з орендної плати за Договором оренди в розмірі 1 170 557,23 грн, в тому числі пеня 611,78 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, Товариство зазначає, що в грудні 2023 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся в інтересах Київської міської ради з позовом до ТОВ «Будівельні технології плюс» про розірвання Договору оренди. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/20105/23 у задоволенні цього позову було відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 було задоволено апеляційну скаргу прокурора, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та ухвалено нове про задоволення позову, яким, зокрема, розірвано Договір оренди.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 910/20105/23 постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 було скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у цій справі залишено в силі.

Таким чином, Договір оренди було припинено 09.10.2024, а його дія була поновлена лише 26.02.2025.

З огляду на викладене, 18.03.2025 відповідач подав до Головного управління ДПС у місті Києві уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2024 рік, в якій зменшив зобов`язання зі сплати орендної плати за Договором оренди.

Посилаючись на лист Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві від 18.04.2025, в якому зазначено, що станом на 16.04.2025 в інтегрованих картках платника ТОВ «Будівельні технології плюс» заборгованість по орендній платі не обліковується, Товариство вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, дослідивши подану Товариством 18.03.2025 уточнюючу декларацію, суд першої інстанції встановив, що відповідачем було зменшено розмір податкових зобов`язань з плати за землю у 2024 році на 1 661 381,56 грн, тобто в повному обсязі (138 448,46 грн за січень - листопад, 138 448,50 грн за грудень).

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності підстав для уточнення податкового зобов`язання за 2024 рік шляхом його зменшення в повному обсязі.

Посилання Товариства на те, що ним було зменшено податкове зобов`язання за увесь 2024 рік у зв`язку зі зверненням Прокурора до суду із позовом про розірвання договору оренди не обґрунтовано Товариством жодними нормами матеріального права.

Натомість, лише у жовтні 2024 року, постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 910/20105/23 було задоволено позов прокурора та розірвано Договір оренди. Зазначене судове рішення було скасоване постановою Верховного Суду від 26.02.2025.

З огляду на вимоги ст.ст. 284, 317 Господарського процесуального кодексу України, Договір оренди вважається припиненим (розірваним) з 09.10.2024 до скасування постанови Північного апеляційного господарського суду Верховним Судом 26.02.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже у період з 09.10.2024 по 25.02.2025, коли Договір оренди був припиненим (розірваним), у сторін були відсутні права та обов`язки, передбачені цим договором, в тому числі обов`язок орендаря вносити орендну плату за користування земельною ділянкою у вказаний період.

Разом цим, до розірвання договору оренди на підставі рішення суду, обов`язок Товариства сплачувати оренду плату був чинним. Однак, Товариством не надано доказів сплати орендної плати у розмірі та у порядку, встановлених договором, що вказує на наявність заборгованості у цій частині.

Колегія суддів також зауважує, що Товариством не спростовано заявлений до стягнення розмір орендної плати іншими доказами, крім листа ДПС від 18.04.2025, який правомірно було відхилено судом першої інстанції.

Щодо стягнення орендної плати за період, протягом якого договір вважався розірваним.

Як встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази повернення орендарем об`єкту оренди орендодавцеві. Тобто, суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що попри розірвання договору за рішенням суду, Товариство продовжувало використовувати спірну земельну ділянку під забудову.

Таке користування фактично є оплатним, однак до нього не застосовуються положення Договору оренди.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18 було викладено правовий висновок про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, відповідач, не повернувши 09.10.2024 спірну земельну ділянку позивачеві, продовжував її використання без чинного договору оренди, безпідставно зберігаючи при цьому грошові кошти у розмірі орендної плати за фактичне (позадоговірне) використання земельної ділянки.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки судом першої інстанції були встановлені обставини відсутності у Товариства підстав для зменшення розміру податкового зобов`язання з плати за землю (земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2024 рік, наявність між сторонами договірних відносин у спірний період (крім періоду з 09.10.2024 до 26.02.2025, коли договір оренди вважався розірваним), відсутності доказів сплати орендної плати у спірний період, а також користування Товариством земельною ділянкою, що є предметом договору протягом строку, коли договір оренди вважався розірваним, суд першої інстанції дійшов до мотивованого висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог Ради про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі, підтвердженому Інформацією про розмір та структуру податкового боргу станом на 12.03.2025, а саме у розмірі 1 169 945,45 грн основного боргу, та у розмірі 611,78 грн - пені.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі №910/3648/25 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Колегія суддів відхиляє доводи Товариства про те, що судом першої інстанції не враховано правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №539/5295/21 та від 28.05.2025 у справі №160/7125/20, оскільки справи, на які посилається заявник, а також обставини, встановлені під час розгляду справ не є тотожними, відповідно, згадана судова практика не є релевантною. Так, предметом спору у справі №539/5295/21 є визнання права власності в порядку спадкування. А у справі №160/7125/20 предметом первісного позову є стягнення з платника податків податкового боргу на користь Державного бюджету в сумі 12 501 351,11 грн, а зустрічного - визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Постановою, на яку посилається заявник, справу було направлено на новий розгляд, у зв`язку із необхідністю встановлення обставин, що мають суттєве значення для розгляду спору по суті. При цьому, встановленню підлягали обставини фактичного користування Відповідачем за первісним позовом спірним земельними ділянкам, з огляду на те, що ним подавались докази відчуження нерухомого майна, розташованого на спірних земельних ділянках.

Натомість, у справі, що переглядається, Товариством не надано жодних доказів відчуження об`єктів нерухомості, під будівництво яких йому і надавалась спірна земельна ділянка. Тобто, у суду відсутні підстави для висновку, що якась інша особа могла б використовувати спірну земельну ділянку у період, коли договір оренди вважався розірваним.

Не підтвердились під час апеляційного розгляду доводи Товариства про неправильне застосування судом ст. 1212 ЦК України та необхідність відмови у позові у зв`язку з неправильним обранням Радою способу захисту порушеного права.

По-перше, Радою обрано правильний спосіб захисту порушеного права, оскільки заявлено вимогу про стягнення заборгованості, що обліковується у Товариства перед Радою. По-друге, попри те, що Радою не вказано у позові серед правових підстав позову ст. 1212 ЦК України, дана обставина не є перешкодою для суду для застосування цієї норми до спірних правовідносин сторін.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо предмету та підстав позовних вимог.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Визначаючи розмір безпідставно збережених коштів, суд правомірно використав інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її площі та конфігурації, оскільки Товариством не спростовано, що попри розірвання договору у судовому порядку воно не продовжувало використання землі, що є предметом такого договору.

Крім цього, специфіка використання земельної ділянки будь-якою особою є платність. Тобто, землекористувач сплачує або орендну плату (якщо не є власником землі), або земельний податок (якщо є власником землі).

Усталена практика Верховного суду в частині стягнення грошових коштів із землекористувача, який користується землею комунальної власності без правовстановлюючих документів є стягнення безпідставно утримуваних коштів у розмірі земельного податку.

Відповідно до умов договору оренди від 15.11.2021, орендна плата складає 3% від нормативної грошової оцінки землі, що дорівнює мінімальному розміру земельного податку, встановленого ст. 274 ПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи Товариства про те, що ним надано належний доказ відсутності податкового боргу, а саме, Довідку ДПС від 18.04.2025, у якій вказано, що станом на 16.04.2025 у Товариства відсутній податковий борг з орендної плати.

Так, під час судового розгляду було встановлено, що ця довідка ґрунтується на поданій Товариством 18.03.2025 уточнюючій декларацій, з якої убачається, що зменшення розміру податкових зобов`язань з плати за землю у 2024 році на 1 661 381,56 грн, тобто в повному обсязі (138 448,46 грн за січень - листопад, 138 448,50 грн за грудень). Водночас, під час судового розгляду Товариством не надано доказів, які б надавали Товариству підстави для уточнення податкового зобов`язання за 2024 рік шляхом його зменшення в повному обсязі, що вказує на правомірність відхилення судом згаданої довідки, наданої на підтвердження відсутності податкового боргу зі сплати орендної плати.

Отже, доводи Товариства не підтвердились під час апеляційного перегляду спору.

Колегія суддів враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду, зробленими за наслідками апеляційного провадження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технології плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі №910/3648/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 у справі №910/3648/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3648/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.09.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко