ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.2025р. Справа №905/516/25

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ

до відповідача Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради, м.Добропілля

про стягнення заборгованості в сумі 27256900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 24600406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн.

Суддя Левшина Г.В.

за участю секретаря судового засідання Ревенко Д.С.

Представники сторін:

від позивача: Гребенар О.В.

від відповідача: Дмитрук О.М.

1. Стислий зміст позовних вимог:

Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради, м.Добропілля, про стягнення заборгованості в сумі стягнення заборгованості в сумі 28306900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 25650406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати наданих послуг з розподілу електричної енергії за період з червня 2023р. по березень 2025р. в сумі 23403034,56 грн. та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за період з грудня 2023р. по березень 2025р. в сумі 2247372,25 грн., що також стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

2. Стислий зміст правової позиції відповідача:

29.05.2025р. через підсистему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 523922,30 грн. та інфляційного збільшення у розмірі 2132571,81 грн., враховуючи дію форс-мажорних обставин та особливий статус підприємства. Стосовно стягнення суми основного боргу у розмірі 25650406,81 грн. відповідач просив суд перенести розгляд справи після закінчення військового стану.

16.06.2025р. через підсистему Електронний суд від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 100% та застосування позовної давності в частині штрафних санкцій.

3. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом:

Ухвалою суду від 19.05.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/516/25; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.06.2025 року о 12:00 год.; запропоновано відповідачу надати відповідно до ст.165 ГПК України відзив на позовну заяву і всі письмові докази (які можливо доставити до суду), протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання.

30.05.2024р. через підсистему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

У підготовче засідання 03.06.2025р. в режимі відеоконференції з`явились представники сторін, надали пояснення по суті справи.

Ухвалою суду від 03.06.2025р. відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради про перенесення розгляду справи після закінчення військового стану; відкладено підготовче засідання на 01.07.2025 року о 13:00 год.; запропоновано відповідачу надати відповідно до ст.167 ГПК України заперечення на відповідь на відзив з належними доказами їх направлення позивачу.

30.06.2025р. через підсистему Електронний суд від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 600000,00 грн.

У підготовче засідання 01.07.2025р. в режимі відеоконференції з`явились представники сторін. Відповідач повідомив про часткове здійснення оплати суми основного боргу у розмірі 450000,00 грн. Позивач зауважив про необхідність надання останньому додаткового часу з метою перевірки здійснення відповідачем відповідної часткової оплати боргу.

Ухвалою суду від 01.07.2025р. відкладено підготовче засідання на 29.07.2025 року о 10:30 год., зобов`язано позивача до дати підготовчого засідання надати суду докази погашення відповідачем частини суми основного боргу та визначити остаточну суму заявлених позовних вимог.

21.07.2025р. через підсистему Електронний суд від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме платіжної інструкції №1222 від 27.06.2025р. на суму 150000,00 грн. та платіжної інструкції №1130 від 11.06.2025 р. на суму 300000,00 грн. Окрім того, відповідач просив суд зобов`язати АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» перерахувати розмір штрафних санкцій та зменшити ціну позову; застосувати позовну давність у справі; зменшити розмір штрафних санкцій до 100%.

28.07.2025р. через підсистему Електронний суд від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 450000,00 грн. Окрім того, позивач просив суд здійснити повернення частини сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

У підготовче засідання 29.07.2025р. в режимі відеоконференції з`явились представники сторін.

Ухвалою суду від 29.07.2025р. задоволено заяви Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» від 30.06.2025р. та від 28.07.2025р. про закриття провадження та закрито провадження по справі в частині стягнення 1050000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору; закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.09.2025 року о 10:30 год.

08.09.2025р. через підсистему Електронний суд від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 300000,00 грн. Окрім того, позивач просив суд здійснити повернення частини сплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

У судове засідання 09.09.2025р. в режимі відеоконференції з`явились представники сторін.

Розглянувши заяву позивача від 08.09.2025р. про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи те, що сторони надали докази сплати частини суми основного боргу у розмірі 300000,00 грн. після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в цій частині у справі №905/516/25 на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору щодо позовних вимог про стягнення боргу в цій частині.

З урахуванням наведеного актуальний розмір заявлених позовних вимог у даній справі становить 26956900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 24300406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн.

4. Встановлені судом обставини справи:

Відносини, пов`язані, зокрема, з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів регулює Закон України «Про ринок електричної енергії».

Частиною першою ст. 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої постановою від 27.11.2018 №1532 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» є оператором системи розподілу (далі - ОСР) електричними мережами та здійснює провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території ліцензованої діяльності.

АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» у своїй діяльності керується чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 (далі - КСР), Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі - ККОЕЕ) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини у цій сфері.

Частиною першою ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

02.08.2016р. між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (позивач, постачальник, ОСР), та Комунальним підприємством «Добро» Добропільської міської ради (відповідач, споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії №730 (далі Договір про постачання електричної енергії).

Згідно з розділом 1 Договору про постачання електричної енергії постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма об`єктами) приєднаною потужністю 3290 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії зазначається у додатку №1 «Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі» до цього Договору.

У відповідності до п. 2.1 Договору про постачання електричної енергії, під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 2.3 Договору про постачання електричної енергії передбачено, що споживач зобов`язується, зокрема, оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього Договору (пп. 2.3.4); здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього Договору (пп. 2.3.5).

Згідно з п. 9.1 Договору про постачання електричної енергії, додатки до цього Договору є, зокрема: «Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі», «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», «Порядок визначення обсягу електричної енергії та його вартості у разі завантаження схеми обліку нижче мінімально допустимого рівня та у разі невідповідності температурного режиму експлуатації засобів обліку вимогам, визначеним нормативно-технічними документами та/або паспортними даними засобів обліку», «Порядок розрахунків», «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», «Обсяги очікуваного споживання електричної енергії та потужності споживачем», «Договірні величини споживання електричної енергії», «Звіт про покази розрахункових приладів обліку», «Акт прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)», «Порядок участі Споживача в графіках обмеження електроспоживання та графіках відключень», «Розрахунок втрат електричної енергії», «Дані про відпуск електроенергії в електричні мережі інших суб`єктів господарювання», «Порядок проведення вимірів електричного навантаження в режимний день», а також повідомлення про встановлення договірних величин споживання електричної потужності, повідомлення про обсяги скоригованих договірних величин обсягу споживання електричної енергії та потужності, повідомлення про перевищення договірних величин споживання електричної енергії та угоди про реструктуризацію заборгованості є невід?ємними частинами цього Договору.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2016р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.5 Договору).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач має право купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним, зокрема, у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

Пунктом 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. 6 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями, зокрема, діючих договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема, договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

До укладення договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між ОСР/ОСП та споживачем щодо розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем.

В іншій частині договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Згідно з п. 1.2.7. ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до п. 1.2.15. ПРРЕЕ, укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Положеннями п. 2.1.2. ПРРЕЕ передбачено, що оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил (п. 2.1.4. ПРРЕЕ).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», як ОСР, було розміщено на головній сторінці свого сайту https://dtek-dem.com.ua редакцію договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії з додатками та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, в тому числі Договір про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, який є публічним договором приєднання та встановлює порядок обчислення плати за перетікання реактивної електричної енергії між Оператором системи розподілу та непобутовими споживачами (Споживач) та є додатком 10 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Отже, з 01.01.2019р. розподіл електричної енергії по об`єктам відповідача, здійснюється на підставі публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до умов якого приєднано відповідача згідно з п. 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312, номер договору визначено за номером договору про постачання електричної енергії, а саме 730, а дата укладання 01.01.2019р.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Договору цей договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (надалі - Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи розподілу. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є Додатком 1 до цього Договору.

Згідно з п. 2.3 Договору споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи розподілу згідно з Додатком 4 «Порядок розрахунків».

У відповідності до п. 4 Додатку 4 до Договору оплата послуг з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем у формі попередньої оплати на наступний розрахунковий період (крім індивідуальних, колективних побутових споживачів та суб?єктів господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установ та організацій, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення) до дати початку розрахункового періоду за який здійснюється оплата, якщо інше не узгоджене сторонами.

За умовами п. 5 Додатку 4 до Договору сума попередньої оплати визначається на основі заявленого споживачем на наступний розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії, який відображається у продовженні Додатка 12 до Договору, з урахуванням відповідного тарифу на розподіл електричної енергії. Якщо попередня оплата розраховується для споживача, у якого відсутні заявлені на наступний розрахунковий період обсяги споживання електричної енергії, сума попередньої оплати визначається на основі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період та за відповідним тарифом на розподіл електричної енергії.

У пункті 6 Додатку 4 до Договору вказано, що сума остаточної оплати за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді визначається на основі фактично розподілених обсягів електричної енергії, відповідно до даних приладів комерційного обліку або Оператором системи розрахунковим шляхом, у відповідності до Кодексу комерційного обліку за поточний розрахунковий період з урахуванням діючого тарифу на розподіл електричної енергії у розрахунковому періоді.

У відповідності до п. 7 Додатку 4 до Договору оплата послуг здійснюється споживачем на підставі виставлених Оператором системи розподілу платіжних документів протягом 5 робочих днів від дня їх отримання. Боржник має можливість самостійно сформувати платіжний документ у веб-сервісі «Особистий кабінет», що розміщений на офіційному сайті Оператора системи розподілу за посиланням: https://lkdes.dtek.com/ (далі - «Особистий кабінет»), на підставі фактичних показів засобу(ів) обліку за розрахунковий період, внесених самостійно або Оператором системи розподілу.

За змістом п. 9 Додатку 4 до Договору сторони дійшли згоди, що основним способом обміну інформацією та документами, які визначені п. 32 даного Додатку є «Особистий кабінет». У випадку, якщо з технічних причин Сторони не мають можливості здійснювати інформаційний та/або документальний обмін за допомогою «Особистого кабінету» cторони повинні: cпоживач протягом 3-х календарних днів, письмово повідомити Оператора системи розподілу про настання таких причин; Оператор системи розподілу розмістити інформаційне повідомлення на офіційному веб-сайті.

Пунктом 32 Додатку 4 до Договору передбачено, що Сторони використовують веб-сервіс «Особистий кабінет» та додаткові способи/засоби технічного зв`язку, що підтримуються Оператором системи розподілу, у відповідності до вимог даного Додатку для: - формування/внесення показів засобу (ів) обліку за розрахунковий період та надання Оператору системи розподілу «Звіту про покази засобів обліку за розрахунковий місяць» (наведений в Додатку 11 до Договору, далі - Звіт), що вважатиметься наданим Звітом за розрахунковий період у відповідності з вимогами п. 3.3 та п.3.4 Договору; - направлення/отримання рахунків на оплату послуг з розподілу електроенергії; - направлення/отримання рахунків на оплату послуг із забезпечення перетікань реактивної електроенергії; - направлення/отримання актів приймання - передавання послуг з розподілу; - направлення/отримання актів приймання - передавання послуг із забезпечення перетікань реактивної електроенергії; - направлення/отримання попереджень про припинення, обмеження електропостачання (розподілу електричної енергії), які передбачені Додатком №13 до Договору; - направлення/отримання Договорів про надання послуг з розподілу електричною енергією та додаткових угод до даних Договорів; - направлення/ отримання звернень по коригуванню заявлених обсягів розподілу електричної енергії; - обміну іншими документами.

Відповідно до п. 33 Додатку 4 до Договору Споживач протягом трьох робочих днів з дати отримання акту надання послуг з розподілу електричної енергії та акту надання послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії повинен підписати та повернути їх до Оператора системи розподілу. У випадку не повернення споживачем протягом трьох календарних днів, з дати отримання, акти вважаються підписаними з боку споживача.

Згідно п. 35 Додатку 4 до Договору електронні документи, якими Сторони здійснюють обмін та надаються через веб-сервіс «Особистий кабінет» визнаються Сторонами документами ідентичними з документацією та реквізитами з документами на папері, являються оригіналами і мають однакову юридичну силу. Зокрема, вважаються офіційними документами, заявами, зверненнями, попередження про припинення, обмеження електропостачання (розподілу електричної енергії), та іншими документами, якими обмінюються Сторони. Документи вважаються отриманими Споживачем з дати та часу їх надсилання на веб-сервіс «Особистий кабінет».

Окрім того, судом враховано, що за умовами п. 3.2 Додатку 10 споживач зобов`язаний здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії на межі балансової належності електромереж згідно з Порядком розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (додаток до цього Договору на послуги з перетікань).

Як наполягає позивач, на виконання умов договору останнім було надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії за період з червня 2023 року по березень 2025 року на загальну суму 26588249,97 грн., а також послуги з забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за період з грудня 2023 року по березень 2025 року на загальну суму 2286219,34 грн.

У той же час, відповідач оплату за надані послуги в повному обсязі та своєчасно не здійснював, унаслідок чого позивач при зверненні з даним позовом до суду просив стягнути борг за надані послуги з розподілу електричної енергії у сумі 23403034,56 грн. та борг за наданні послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії у сумі 2247372,25 грн.

Водночас, під час розгляду справи в суді відповідачем по справі було здійснено часткову сплату заборгованості, а саме:

1) 23.05.2025р. проведено платіж в сумі 300000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 23.05.2025р., платіжна інструкція №201 від 22.05.2025р., призначення платежу: « 0216012;2610;оплата част.кредит.заборг.за розподiл електроенергiї в лютому 2024р.;згiдно рах.730 за лютий 2024р.,акту звiр.розрах. №1вiд 22.05.2025р.,згiд.дог.730вiд01.01.2019р.;в т.ч..ПДВ-50000,00грн.»;

2) 11.06.2025р. проведено платіж в сумі 300000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 11.06.2025р., платіжна інструкція №1130, призначення платежу: «За спожиту реактивну електричну енергію за 12.2023р та 01.2024р. зг. рах.№730 від 31.12.2023р., №730 від 31.01.2024р.,дог. №730 від 01.01.2019р у т.ч. ПДВ 20.00% - 50000.00»;

3) 27.06.2025р. проведено платіж в сумі 150000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 27.06.2025р., платіжна інструкція №1220, призначення платежу: «За спожиту реактивну електричну енергію за 01.2024р. зг. рах.№730 від 31.12.2023р., №730 від 31.01.2024р.,дог. №730 від 01.01.2019р у т.ч. ПДВ 20.00% - 25000.00». Відповідно до листа № 240 від 30.06.2025 відповідач просив виправити призначення платежу та вважати вірним: «Оплата за розподіл електроенергії за лютий 2024 року, згідно договору №730 від 01.01.2019 р., у т.ч. ПДВ 20%- 25000,00грн.)»;

4) 17.07.2025р. проведено платіж в сумі 300000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 17.07.2025р., платіжна інструкція №1495, призначення платежу: «За спожиті послуги з розподілу електричної енергії за 01.2024р. зг. рах. №730 від 31.01.2024р.,дог. №730 від 01.01.2019р у т.ч. ПДВ 20.00% - 50000.00»;

5) 19.08.2025 проведено платіж в сумі 300000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 19.08.2025р., платіжна інструкція №1510, призначення платежу: «За спожиті послуги з розподілу електричної енергії за 01.2024р. зг. рах. №730 від 31.01.2024р.,дог. №730 від 01.01.2019р у т.ч. ПДВ 20.00% -50000.00».

З урахування здійснення вищевказаних платежів позивач наполягає на тому, що заборгованість відповідача зі сплати основного боргу становить 24300406,81 грн., а саме:

- заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії в сумі 22353034,56 грн.;

- заборгованість за надані послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії в сумі 1947372,25 грн.

З огляду на наведене, провадження у справі в частині в частині стягнення 1350000,00 грн. основного боргу закрито судом на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Таким чином, розгляд даного спору здійснюється в частині нарахованих до стягнення 26956900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 24300406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн.

5. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є, укладений між сторонами справи договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору.

За змістом ст.ст. 901, 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг виконавець зобов`язується виконати певні дії або здійснити певну діяльність, які, як правило, не мають матеріального результату (наприклад, послуги зв`язку, освітні послуги, спортивно-оздоровчі та ін.). Деякі послуги можуть мати матеріальний результат, як, наприклад, медичні послуги із надання стоматологічної допомоги (пломбування хворого зуба, встановлення коронки). Проте всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, адже при наданні послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Отже, предметом договору про надання послуг є виконання певних дій або здійснення певної діяльності, які не мають матеріального результату.

При цьому, зі змісту ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України вбачається, що положення Глави 63 цього Кодексу поширюються на всю низку договорів, предметом яких є надання послуги, що споживається, в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, які передбачені цим Кодексом поза межами глави (перевезення, страхування, транспортне експедирування, зберігання, доручення, комісія, управління майном та ін.) так які не передбачені Кодексом, але містяться в інших нормативно-правових актах - Законі України «Про аудиторську діяльність», Законі України «Про зв`язок» тощо. Окрім цього, положення зазначеної глави поширюються на інші види договорів, які не передбачені законодавством взагалі, але мають своїм предметом надання послуг.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги з розподілу електричної енергії та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії, про що були складені відповідні акти приймання-передачі послуг, на оплату вартості яких позивачем були виставлені відповідачу рахунки, які відповідачем своєчасно та в повному обсязі оплачені не були.

Так, позивачем доведено суду факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором стосовно не здійснення останнім оплати послуг з перетікання реактивної електричної енергії та розподілу електричної енергії в повному обсязі. Натомість, відповідач станом на день розгляду даної справи доказів повної та своєчасної оплати спожитих послуг за договором суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Натомість, за змістом поданого відзиву вбачається, що відповідач посилається на неможливість своєчасного виконання свого зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Приписами ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" унормовано, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч.1 ст.14-1 вказаного Закону). Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва послуги торгово-промислової палати. Водночас, інша сторона спірних правовідносин (договору позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Так, засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс- мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися.

За умовами пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) вказуються дані заявника сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настав чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, зміст Закону, а також вимоги Регламенту дають підстави дійти висновку, що сертифікат, про який йдеться у зазначеному Законі, є індивідуальним актом, який стосується конкретних учасників договірних відносин, конкретного договору та конкретних договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджені листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. Торгової промислової палати України, безпідставними.

Так, зазначеним листом Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для невизначеного кола осіб (всіх кого стосується): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 рок№64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини є надзвичайними невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту угоди, законодавчих та інших нормативних актів виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Поряд із цим, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатися сертифікатом відповідно до вимог Закону та Регламенту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними; (3) для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання шляхом перерахування коштів зі свого рахунку на рахунок позивача.

Факт військової агресії Російської Федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором.

Також, пунктами 9.1 - 9.2 Договору про постачання електричної енергії регламентовано, що сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов?язань за цим Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню договірних зобов?язань у цілому або частково. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою, виданою Торгово-промисловою палатою України. Строк виконання зобов?язань за цим Договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили. Сторона, для якої виконання зобов?язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через 5 днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Доказів виконання вищезазначених умов договору матеріали справи не містять.

Також, суд вважає, що враховуючи баланс інтересів сторін слід зауважити, що відповідачем до відзиву не додано доказів того, що останній перебуває в гіршому становищі порівняно з позивачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

Таким чином, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань по договору.

Відповідач мав підтвердити не факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що за даною справою відповідач не підтвердив факт настання обставин, які здатні впливати на реальну можливість виконання зобов`язання по договору, та які є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором.

Одночасно, судом враховано наявність доказів часткової оплати за договором, в тому числі і платежів, які були проведені відповідачем вже під час розгляду справи в суді. На думку суду, вказані обставини свідчать про спроможність відповідача здійснювати часткову та поступову оплату заборгованості перед позивачем.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 24300406,81 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 523922,30 грн. та інфляційних втрат у сумі 2132571,81 грн., суд виходить з такого.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у відповідності до положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування процентів та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер та, відповідно, особа не може бути звільнена від сплати процентів річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема на підставі статті 617 Цивільного кодексу України.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" розрахунок 3% річних за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті вартості послуг з розподілу електричної енергії за період з червня 2023р. по березень 2025р. та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за період з грудня 2023р. по березень 2025р. на суми заборгованості з урахуванням здійснення часткових оплат, суд встановив його арифметично вірним, а тому суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 523922,30 грн.

Одночасно при вирішенні питання нарахування позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 та постановах Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі №916/1883/16, від 08.05.2019р. у справі №904/2156/18, від 20.09.2019р. у справі №904/4342/18, від 14.01.2020р. у справі № 924/532/19.

Згідно розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, останнім заявлено до стягнення інфляційні втрати 2132571,81 грн., які нараховані на заборгованість відповідача по оплаті вартості послуг з розподілу електричної енергії за період з червня 2023р. по березень 2025р. та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за період з грудня 2023р. по березень 2025р. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позивачем визначено періоди нарахування в календарних датах, а не місяцях, як то передбачено чинним законодавством, внаслідок чого розрахунок є методологічно неправильним. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат на визначену позивачем заборгованість та встановлені судом періоди нарахування в місяцях, суд дійшов висновку, що незважаючи на методологічну неправильність розрахунку, він є арифметично правильним, загальний розмір інфляційних втрат становить 2132571,81 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 523922,30 грн. та інфляційних втрат у сумі 2132571,81 грн.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

В обґрунтування свого клопотання в частині застосування строків позовної давності відповідач посилається на норми статті 256 ЦК України щодо поняття позовної давності, статті 257 ЦК України щодо встановлення строків загальної позовної давності у три роки та статті 258 ЦК України щодо встановлення строків спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені, інфляції).

Суд зазначає, що відповідачем помилково віднесено інфляційні втрати та 3% річних до складу неустойки, до якої відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України відноситься тільки штраф та пеня. Одночасно нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і не входить до складу неустойки.

Також відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відтак, нормами чинного Цивільного процесуального кодексу не передбачено встановлення строків спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Враховуючи викладене в сукупності, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача в частині застосування строків позовної давності.

Розглядаючи клопотання відповідача в частині зменшення розміру штрафних санкцій, суд виходить з такого.

Так, в обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на перебування КП «Добро» у важкому фінансовому становищі, зокрема, внаслідок несплати боргів населенням; відсутності вини за прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, адже таке прострочення виникло внаслідок заборгованості населення за оплату комунальних послуг, невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади, несвоєчасним наданням субвенції з державного бюджету на надання пільг та субсидій. Одночасно відповідач зазначив, що стягнення надмірно великих штрафних санкцій вплине на забезпечення безперебійного надання населенню послуг з теплопостачання, зокрема, в опалювальний період, виплати заробітної плати працівникам підприємства, спричинить збільшення заборгованості у цій частині, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів.

Дослідивши клопотання відповідача в частині зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає, що ним, як і в частині застосування строків позовної давності помилково відносяться інфляційні втрати та 3% річних до складу неустойки та ототожнюються з пенею. Разом з тим, суд вбачає, що у своєму клопотанні відповідач фактично просить суд зменшити розмір заявлених у цій справі інфляційних втрат та 3% річних на 100%.

Як вже було раніше зазначено судом, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

У постанові від 18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, врахувала фактичні обставини справи №902/417/18.

У даній справі судом не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. До того ж загальний розмір 3 % річних та інфляційних втрат є співмірним відносно суми основного боргу та періоду прострочення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 дійшла висновків, що суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Щодо зменшення інфляційних втрат, то суд зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено повноважень суду на зменшення розміру інфляційних втрат; нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим.

Так, інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

При цьому, Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі №904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі №917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі №910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі №902/43/24.

Отже, у суду відсутні підстави для зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат у загальній сумі 2132571,81 грн., які підлягають задоволенню.

За таких підстав, клопотання Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Як визначає ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог та задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд відзначає, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При зверненні до суду зданим позовом, з огляду на розмір позовних вимог Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» було сплачено судовий збір у максимальному розмірі 339682,81 грн. згідно платіжної інструкції №3999838 від 09.05.2025р.

Проте, враховуючи сплату відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу у розмірі 1350000,00 грн. та, як наслідок закриття провадження в цій частині, за відсутністю предмету спору, то фактично суд розглядав справу виходячи з вимог про стягнення заборгованості в сумі 26956900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 24300406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн.

Таким чином, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги наявне в матеріалах справи клопотання позивача про повернення частини сплаченого судового збору, суд приходить до висновку про повернення з Державного бюджету України на користь Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» судового збору у розмірі 16200,00 грн., сплаченого відповідно до платіжної інструкції №3999838 від 09.05.2025р.

Інша частина судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Тож, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 327082,81 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Закрити провадження по справі в частині вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ до Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради, м.Добропілля про стягнення основного боргу у розмірі 300000,00 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ до Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради, м.Добропілля про стягнення заборгованості в сумі 26956900,92 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 24300406,81 грн., 3% річних в сумі 523922,30 грн. та інфляційне збільшення в сумі 2132571,81 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради (85001, Донецька обл., м.Добропілля, пров. Луганський, буд. 2а; ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (84302, Краматорський р-н, Донецька обл., м.Краматорськ, вул. Комерційна, буд. 8; ) основну заборгованість в сумі 24300406,81 грн., 3% річних у сумі 523922,30 грн., інфляційне збільшення у сумі 2132571,81 грн., всього заборгованість в сумі 26956900,92 грн., судовий збір в сумі 327082,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повернути з Державного бюджету України Акціонерному товариству «ДТЕК Донецькі електромережі» (84302, Краматорський р-н, Донецька обл., м.Краматорськ, вул. Комерційна, буд. 8; ) судовий збір у розмірі 16200,00 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №3999838 від 09.05.2025р.

В судовому засіданні 09.09.2025р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 09.09.2025р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу.

Суддя Г.В. Левшина