РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2025Справа № 910/15422/24

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За первісним позовом Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 97586,68 грн.

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича

про стягнення 200869,76 грн.

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Стаценко М.Ф.;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.12.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича з вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 351586,68 грн, з яких 309238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем у період з жовтня 2023 року по січень 2024 року товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 309238,82 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 20894,74 грн пені, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 відкрито провадження у справі №910/15422/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

19.12.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 зупинено провадження у справі №910/15422/24 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 у справі №910/15422/24 було скасовано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 було постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

27.05.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач за первісним позовом повідомив, що дійсно станом на 30.10.2024 у нього існувала заборгованість за Договором поставки №82-ком від 25.09.2023 сумою 309238,82 грн. Однак, заборгованість розміром 29000,00 грн він погасив ще до дати відкриття провадження у даній справі, а заборгованість у сумі 194650,00 грн - після відкриття провадження у даній справі.

02.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 4.093.376,40 грн, з яких 55238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 3.741.789,72 грн штрафу, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

02.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича 313016,71 грн., з яких 159840,49 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023.

06.06.2025 та 12.06.2025 позивачем за первісним позовом подано до суду заяву про повернення зустрічної позовної заяви, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення її недоліків.

У встановлений судом строк позивачем за зустрічним позовом були усунуті недоліки зустрічної позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 09.06.2025.

10.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача 55238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 3741789,72 грн штрафу, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 313016,71 грн до розгляду з первісним позовом Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 351586,68 грн.; постановлено здійснювати розгляд справи №910/15422/24 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.07.2025.

27.06.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач заперечив щодо обгрунтованості нарахованих позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Россолу Віталію Володимировичу у прийнятті заяви про зміну позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3.741.789,72 грн штрафу. В іншій частині прийнято заяву Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича про зміну позовних вимог (як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основного боргу).

У зв`язку з наведеними обставинами спір у справі в частині первісного позову розглядається з новою ціною позову - 97586,68 грн (55238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат).

01.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення, в яких він повідомив, що сплатив на користь позивача за первісним позовом грошову суму у розмірі 30000,00 грн, у зв`язку з чим борг становить 25238,82 грн.

01.07.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій позивач за зустрічним позовом просив суд зменшити розмір зустрічних позовних вимог та стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість загальною сумою 200869,76 грн.

Вказана заява про зменшення розміру зустрічних позовних вимог була прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 розглядаються з новою ціною позову - 200869,76 грн (47693,64 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

У підготовчому засіданні 02.07.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.07.2025.

16.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення, в яких останній заявив про застосування позовної давності.

У підготовчому засіданні 16.07.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.09.2025.

17.07.2025 Фізичною особою-підприємцем Дімою Іваном В`ячеславовичем подано клопотання про залишення без розгляду письмових пояснень Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича, поданих 16.07.2025.

18.07.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшли письмові заперечення, які суд долучив до матеріалів справи.

18.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшли письмові заперечення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.09.2025 Фізичною особою-підприємцем Дімою Іваном В`ячеславовичем було відкликано клопотання про залишення без розгляду письмових пояснень Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича, поданих 16.07.2025.

02.09.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у судовому засіданні 03.09.2025 без його участі.

03.09.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 03.09.2025 надав усні пояснення по справі, первісний позов підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання 03.09.2025 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 30.07.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2023 між Фізичною особою-підприємцем Россолом Віталієм Володимировичем (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Дімою Іваном В`ячеславовичем (покупець) укладено Договір поставки №82-ком, в порядку та на умовах якого постачальник зобов`язується передавати у власність (постачати) товар покупцю у визначеній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.5 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Дата підписання сторонами видаткової накладної є датою прийому-передачі товару покупцю.

Відповідно до п. 2.10 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 зобов`язання постачальника з постачання товару вважаються виконаними з моменту передачі товару, який відповідає вимогам якості та іншим умовам цього договору, у повному обсязі відповідно то прийнятого замовлення покупця та передачі повного пакету належним чином оформлених товаросупроводжувальних документів відповідно до умов цього Договору та діючого законодавства.

У випадку порушення постачальником строку поставки згідно замовлення (дострокова поставка або поставки після спливу погодженого строку) покупець має право відмовитись від прийняття та оплати товару і стягнути пеню та штраф згідно п.9.8, п.9.9, п.9.13 цього договору (п. 2.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Згідно з п. 3.1 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 приймання товару за кількістю і якістю провадиться покупцем в місці поставки товару в момент його отримання від постачальника на підставі видаткової накладної та інших документів, вказаних у п. 3.3 договору.

Ціни на товар встановлюються в національній валюті України та визначаються на підставі специфікацій (Додаток №1). Дата підписання специфікації покупцем є датою узгодження цін (п. 5.1 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Згідно з п. 9.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) за порушення строків оплати понад 20 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Додаткової угоди №1 від 29.12.2023) цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, в разі наявності, і діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, у позовній заяві позивач за первісним позовом вказував на те, що відповідач за первісним позовом в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем за первісним позовом у період з жовтня 2023 року по січень 2024 року товар, у зв`язку з чим у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість у сумі 309238,82 грн. Крім того, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 20894,74 грн пені, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

10.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача 55238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 3741789,72 грн штрафу, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Россолу Віталію Володимировичу у прийнятті заяви про зміну позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3.741.789,72 грн штрафу. В іншій частині прийнято заяву Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича про зміну позовних вимог (як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основного боргу).

У зв`язку з наведеними обставинами спір у справі в частині первісного позову розглядається з новою ціною позову - 97586,68 грн (55238,82 грн основного боргу, 20894,74 грн пені, 5399,01 грн 3% річних та 16054,11 грн інфляційних втрат).

02.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича 313016,71 грн., з яких 159840,49 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023.

01.07.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій позивач за зустрічним позовом просив суд зменшити розмір зустрічних позовних вимог та стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість загальною сумою 200869,76 грн.

Вказана заява про зменшення розміру зустрічних позовних вимог була прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 розглядаються з новою ціною позову - 200869,76 грн (47693,64 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом - у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки №82-ком від 25.09.2023, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 найменування товару, його асортимент, ціна, код товару за УКТЗЕД та інша необхідна інформація зазначається постачальником у специфікації, яка є невід`ємним додатком до цього договору (Додаток №1).

У Додатку №1 до Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (Специфікація №1) сторони погодили найменування товару, торгову марку, назву та ціну.

День (дні) тижня, періодичність та час поставки товару погоджуються сторонами у Графіку поставок, що є невід ємним додатком до цього договору (Додаток №2) (п. 2.2 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

У Додатку №2 до Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (Графік поставок) сторони погодили, що поставки відбуваються 1 раз на тиждень щосереди до 12:00 годин.

Судом встановлено, що за період з жовтня 2023 року по січень 2024 року позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом на умовах Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 товар на загальну суму 1.312.515,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №8 від 16.01.2024 на суму 30571,20 грн, видатковою накладною №1846 від 17.10.2023 на суму 74893,20 грн, видатковою накладною №2078 від 14.11.2023 на суму 100159,20 горн, видатковою накладною №2156 від 27.11.2023 на суму 229656,00 грн, видатковою накладною №1910 від 24.10.2023 на суму 32986,20 грн, видатковою накладною №1969 від 01.11.2023 на суму 97589,40 грн, видатковою накладною №2310 від 12.12.2023 на суму 152497,80 грн, видатковою накладною №2362 від 18.12.2023 на суму 109012,50 грн, видатковою накладною №2409 від 25.12.2023 на суму 39960,702 грн, видатковою накладною №1780 від 09.10.2023 на суму 284601,00 грн, видатковою накладною №2239 від 05.12.2023 на суму 104498,40 грн, видатковою накладною №13 від 22.01.2024 на суму 56100,00 грн.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем за первісним позовом під час розгляду судом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.5 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) оплата товару здійснюється протягом 65 календарних днів з дати приймання товару відповідно до 2.10 договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника при умові виконання узгоджених замовлень.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом не у повному обсязі оплатив товар, отриманий від позивача за первісним позовом за вказаними видатковими накладними, у зв`язку з чим заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за Договором поставки №82-ком від 25.09.2023 становить 25238,82 грн, що визнається відповідачем за зустрічним позовом.

Водночас, судом враховано, що частина основного боргу у сумі 30000,00 грн була сплачена відповідачем за первісним позовом під час розгляду судом даної справи, та позивачем за первісним позовом не було зменшено позовні вимоги на вказану суму.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича 30000,00 грн.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 25238,82 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за Договором поставки №82-ком від 25.09.2023 у сумі 25238,82 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем за первісним позовом не заперечувались, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основного боргу у розмірі 55238,82 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 25238,82 грн.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем за первісним позовом обов`язку зі сплати на користь позивача за первісним позовом грошових коштів, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 20894,74 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з позовної заяви, Фізична особа-підприємець Россол Віталій Володимирович нараховує пеню на підставі п. 9.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023, де зазначено, що за порушення строків оплати більше ніж на 5 банківських днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка діяла на момент прострочення платежу.

Однак, суд зазначає, що пункт 9.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 Протоколом узгодження розбіжностей до вказаного договору було погоджено у новій редакції.

Зокрема, згідно з п. 9.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) за порушення строків оплати понад 20 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Вказана неустойка була заявлена до стягнення Фізичною особою-підприємцем Россолом Віталієм Володимировичем у заяві про зміну підстав позову. Втім, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Россолу Віталію Володимировичу у прийнятті заяви про зміну позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3.741.789,72 грн штрафу. В іншій частині прийнято заяву Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича про зміну позовних вимог (як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основного боргу).

Таким чином, з наведеного вбачається, що умовами Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (враховуючи Протокол розбіжностей) не передбачено нарахування пені, яку заявляє до стягнення позивач за первісним позовом.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зважаючи на те, що Договором поставки №82-ком від 25.09.2023 не передбачено нарахування саме тієї пені, яку нараховує та просить стягнути позивач за первісним позовом, та у зв`язку з відсутністю спеціального законодавчого акту, яким би встановлювались розмір та база нарахування пені у відповідних правовідносинах, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом пені у розмірі 20894,74 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити у позові Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені у розмірі 20894,74 грн.

Позивачем за первісним позовом також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних у розмірі 5399,01 грн та інфляційні втрати у розмірі 16054,11 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3% річних у розмірі 5399,01 грн та інфляційних втрат у розмірі 16054,11 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, суд зазначає таке.

02.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича 313016,71 грн., з яких 159840,49 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023.

01.07.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій позивач за зустрічним позовом просив суд зменшити розмір зустрічних позовних вимог та стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість загальною сумою 200869,76 грн.

Вказана заява про зменшення розміру зустрічних позовних вимог була прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 розглядаються з новою ціною позову - 200869,76 грн (47693,64 грн штрафу за прострочення поставки товару (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023), 113176,12 грн пені за прострочення поставки товару (п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023) та 40000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 поставка товару постачальником здійснюється окремими партіями відповідно до прийнятих постачальником замовлень покупця. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати його поставку за адресами, в кількості та на дату, вказані у замовленні, власними силами і засобами (в т.ч. транспортом) за та свій рахунок.

Згідно з п. 2.4 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 замовлення покупця, форма якого погоджена сторонами у Додатку №4, що є невід`ємною частиною цього договору, оформлюється на підставі даних специфікації та Графіку поставок і надсилається постачальнику виключно на електрону пошту вказану в Додатку №3 до цього договору.

У п. 2.5 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) сторонами погоджено, що замовлення надсилається кожного четверга не пізніше ніж за 5 календарних днів до передбаченого покупцем моменту поставки товару згідно Графіку поставки. За письмовим погодженням сторін замовлення може бути узгоджене та сформоване поза Графіком поставки.

Відповідно до п. 2.6 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) замовлення вважається прийнятим постачальником з дати та часу підтвердження його отримання постачальником, шляхом відповіді на електронну пошту покупця зазначену у Додатку №3 протягом 16 робочих годин з часу отримання замовлення. В іншому випадку замовлення вважається прийнятим постачальником.

Згідно з п. 2.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) у разі неможливості виконання замовлення покупця, постачальник зобов`язується не пізніше ніж через 16 робочих годин після отримання такого замовлення письмово по електронній пошті (Додаток №3) повідомити покупця про неможливість виконання замовлення в повному об`ємі або частково з обґрунтуванням причин неможливості виконання та вказати дату поставки.

У Додатку №1 до Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (Специфікація №1) сторони погодили найменування товару, торгову марку, назву та ціну.

День (дні) тижня, періодичність та час поставки товару погоджуються сторонами у Графіку поставок, що є невід ємним додатком до цього договору (Додаток №2) (п. 2.2 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

У Додатку №2 до Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (Графік поставок) сторони погодили, що поставки відбуваються 1 раз на тиждень щосереди до 12:00 годин.

У зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом пояснив, що протягом періоду з 01.10.2023 по 24.01.2024 ним було замовлено у відповідача за зустрічним позовом (постачальника) товар на загальну суму 2082525,04 грн., тоді як за вказаний період відповідачем за зустрічним позовом поставлено товар на загальну суму 1312516,00 грн., не поставлено товару на суму 770009,04 грн. Тобто, всупереч умовам Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 постачальником лише частково виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару покупцю, а саме не поставлено або поставлено не в повному обсязі товар згідно замовлень.

Зокрема, судом встановлено, що - за замовленням №УПЧМ0025352 від 09.10.2023 позивачем за зустрічним позовом було замовлено товар на суму 353676,00 грн. Товар мав бути поставлений 11.10.2023. Проте, 11.10.2023 відповідачем за зустрічним позовом було поставлено товар на суму 284601,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №1780 від 09 жовтня 2023 року. Сума непоставленого товару становить 69075,00 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0025685 від 12.10.2023 позивачем за зустрічним позовом було замовлено товар на суму 84408,00 грн. Товар мав бути поставлений 18.10.2023. Проте, 18.10.2023 відповідачем за зустрічним позовом було поставлено товар на суму 74893,20 грн., що підтверджується видатковою накладною №1846 від 17 жовтня 2023 року. Сума непоставленого товару становить 9514,80 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0027433 від 26.10.2023 було замовлено товар на суму 226289,64 грн. Товар мав бути поставлений 02.11.2023. Проте, 02.11.2023 відповідачем за зустрічним позовом було поставлено товар на суму 97589,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №1969 від 01 листопада 2023 року. Сума непоставленого товару становить 128700,24 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0027987 від 02.11.2023 було замовлено товар на суму 188997,36 грн. Товар мав бути поставлений 08.11.2023. Проте, відповідачем за зустрічним позовом зовсім не було поставлено товар. Сума непоставленого товару становить 188997,36 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0028963 від 16.11.2023 було замовлено товар на суму 225393,96 грн. Товар мав бути поставлений 22.11.2023. Проте, відповідачем за зустрічним позовом зовсім не було поставлено товар. Сума непоставленого товару становить 225393,96 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0030328 від 23.11.2023 було замовлено товар на суму 273868,80 грн. Товар мав бути поставлений 29.11.2023. Проте, 29.11.2023 відповідачем за зустрічним позовом було поставлено товар на суму 229656,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №2156 від 27 листопада 2023 року. Сума непоставленого товару становить 44212,80 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0030876 від 30.11.2023 було замовлено товар на суму 115789,68 грн. Товар мав бути поставлений 06.12.2023. Проте, 06.12.2023 відповідачем за зустрічним позовом було поставлено товар на суму 104498,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №2239 від 05 грудня 2023 року. Сума непоставленого товару становить 11291,28 грн.;

- за замовленням №УПЧМ0000152 від 04.01.2024 було замовлено товар на суму 92823,60 грн. Товар мав бути поставлений 10.01.2024. Проте, відповідачем за зустрічним позовом зовсім не було поставлено товар. Сума непоставленого товару становить 92823,60 грн.

27.06.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов.

У вказаному відзиві відповідачем за зустрічним позовом не було висловлено заперечень щодо факту погодження між сторонами вказаних позивачем за зустрічним позовом замовлень на поставку товарів, так само як і строків виконання таких замовлень, а також обсягів їх виконання.

Відповідно до п. 9.8 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 при порушенні терміну поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання протягом усього періоду прострочення.

Як вбачається із розрахунку пені, долученого позивачем за зустрічним позовом до зустрічної позовної заяви, ним нараховано та заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича пеню у розмірі 113176,12 грн.

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом зауважив відносно замовлення УПЧМ 0028963 від 16.11.23 на суму 225393,96 грн, що покупець (Фізична особа-підприємець Діма Іван В`ячеславович) з моменту укладення Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 не дотримувався досягнутих домовленостей в частині оплати фактично поставленого товару. 19 листопада 2023 року уповноваженим представником Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було відправлено електронний лист, зміст якого зводився до того, що оскільки оплата фактично поставленого товару не проводиться належним чином поставка за вказаним замовленням не може бути здійснена. По суті уповноважений представник постачальника заявив про притримання товару в зв`язку із невиконанням покупцем своїх зобов`язань в частині оплати фактично поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Інститут притримання, за певних обставин, наділяє особу, що володіє річчю, яка їй не належить (ретентора), правом не повертати річ її власнику, якщо особа, яка утримує річ, понесла певні збитки, не отримала оплати або має інші вимоги до боржника, які виникли через невиконання або неналежне виконання іншою стороною свого зобов`язання.

Сторона ж, яка належним чином виконала свої зобов`язання за договором, може задовольнити свої потреби за рахунок вартості притримуваної речі. Законодавець наділив кредитора двома головними правами: а) правом притримувати річ, здійснювати усі не заборонені законом дії щодо володіння нею, а також запобігання переходу речі до боржника; б) правом на отримання задоволення своїх вимог за рахунок притриманої речі.

Отже, притримання як спосіб забезпечення виконання зобов`язань спрямоване на стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а в тому випадку, коли притримання не справилося із своєю стимулюючою роллю, на задоволення грошових вимог кредитора за рахунок вартості притримуваної речі. Притримання відноситься до речово-правових способів забезпечення виконання зобов`язань і має речовий характер. Кредитор здійснює притримання речі, що належить на праві власності боржникові. При цьому ретентор здійснює володіння річчю, але не має права користування нею, а власнику належать лише право розпорядження. Таким чином, право притримання за своєю правовою суттю є правом володіння чужою річчю. Суб`єктами права притримання є кредитор (ретентор) та боржник, якими можуть бути будь-які суб`єкти цивільного права. До виникнення права на притримання між зазначеними особами уже повинні існувати певні правові зв`язки, на підставі яких кредитор володіє річчю боржника, тобто є законним (титульним) володільцем. Притримання - це право, а не обов`язок кредитора, а тому скористатися ним чи ні - цілком залежить від одностороннього волевиявлення кредитора. Водночас, як вбачається з визначення поняття притримання та основних його положень, реалізація цього права кредитора здійснюється за наявності юридичного складу, який охоплюється сукупністю наступних юридичних фактів: а) існування цивільно-правових відносин між кредитором і боржником, на підставі яких річ знаходиться у законному володінні кредитора (основне зобов`язання, яке забезпечується); б) законність володіння річчю. Кредитор може здійснювати притримання лише тієї речі, яка на момент порушення боржником зобов`язання щодо цієї речі знаходиться в нього. Ретентор не має права розпочати притримання речі шляхом вилучення її у боржника. Будь-які неправомірні дії кредитора, направлені на заволодіння річчю без отримання згоди боржника, не можуть бути підставою для здійснення притримання. Отже, річ повинна опинитися у кредитора на законних підставах та з відома боржника, в протилежному випадку у останнього виникає право вимагати повернення такого майна з чужого незаконного володіння; в) факт порушення боржником основного зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 594 Цивільного кодексу України таке порушення полягає у невиконанні боржником у визначений строк зобов`язання щодо оплати притримуваної речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків. Відповідно, із аналізу вказаного положення випливає, що притриманням може забезпечуватися виконання лише грошового зобов`язання боржника. Поряд із цим, опираючись на положення ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України, варто зазначити, що притриманням можуть забезпечуватися також і інші вимоги кредитора, які не є грошовими, і, відповідно, порушення боржника можуть мати інший характер. Право ретентора притримати річ нерозривно пов`язане з його обов`язком, передбаченим ч. 1 ст. 595 Цивільного кодексу України, негайно повідомити про застосовуване притримання боржника.

Вказане повідомлення слід розцінювати як дію кредитора, яка свідчить про його волевиявлення (намір) притримати річ у себе.

Вбачається, що до моменту направлення повідомлення ретентора, який не передає річ, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України слід вважати таким, що прострочив виконання свого обов`язку за основним договором з усіма наслідками, що із цього випливають (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо). Виходячи із ст. 547 Цивільного кодексу України, таке повідомлення підлягає письмовому оформленню.

Суд зазначає, що реалізація кредитором права на притримання нерозривна пов`язана з простроченням виконання боржником обов`язку.

В даному випадку кредитор (Фізична особа-підприємець Россол Віталій Володимирович) стверджує, що станом на 19.11.2023 у боржника (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1) існувала заборгованість з оплати товару за Договором поставки №82-ком від 25.09.2023, у зв`язку з чим відповідачем за зустрічним позовом було притримано поставку товару за замовленням УПЧМ 0028963 від 16.11.23 на суму 225393,96 грн.

Однак, суд вважає такі пояснення відповідача за зустрічним позовом недоведеними, оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем за зустрічним позовом не надано суду доказів існування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за Договором поставки №82-ком від 25.09.2023 станом на 19.11.2023 (з урахуванням строків оплати - 65 календарних днів з дати приймання товару).

Таким чином, суд відхиляє як недоведені пояснення відповідача за зустрічним позовом про наявність у нього правових підстав притримувати поставку товару за заявкою УПЧМ 0028963 від 16.11.23 на суму 225393,96 грн.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем за зустрічним позовом до зустрічного позову, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича пені у розмірі 113176,12 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем за зустрічним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом штраф у розмірі 159840,59 грн (п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідача за зустрічним позовом заперечив щодо обгрунтованості нарахованих позивачем за зустрічним позовом штрафних санкцій.

Зокрема, відповідач за зустрічним позовом послався на умови п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023.

Згідно з п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) у разі порушення постачальником строків поставки товару більше ніж на 1 (один) календарний день ніж це передбачено даним договором або узгодженим замовленням постачальник сплачує покупцю, додатково, штраф у розмірі 7,5 % від вартості непоставленого товару, але не менше 5000,00 грн.(п`ять тисяч 00 коп.). Штраф, передбачений пунктом договору, не застосовується, якщо у кожному конкретному випадку поставки узгодженого замовлення виконано: на 65% і більше - починаючи з першого місяця четвертого кварталу 2023 року; на 75% і більше починаючи з першого місяця першого кварталу 2024 року; на 85% і більше починаючи з першого місяця другого кварталу 2024 року; на 95% і більше починаючи з першого місяця третього кварталу 2024 року. При цьому штраф може бути нарахований покупцем при невиконанні постачальником своїх зобов`язань визначених п 2.6., 2.7. та 2.9 Договору.

Зважаючи на подані відповідачем за зустрічним позовом заперечення, позивачем за зустрічним позовом було здійснено новий розрахунок штрафу та у зв`язку з чим подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог Фізична особа-підприємець Діма Іван В`ячеславович заявляє до стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича штраф на підставі п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 у сумі 47693,64 грн.

Перевіривши розрахунок вказаного штрафу, долучений позивачем за зустрічним позовом до відповіді на відзив, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича штрафу у сумі 47693,64 грн, нарахованого на підставі п. 9.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу у сумі 40000,00 грн (на підставі п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023).

Згідно з п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу узгодженні розбіжностей) у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником п. 2.7, п. 2.9 договору останній сплачує покупцю штраф у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до п. 2.7 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу розбіжностей) у разі неможливості виконання замовлення покупця постачальник зобов`язується не пізніше ніж через 16 робочих годин після отримання такого замовлення письмово по електронній пошті повідомити покупця про неможливість виконання замовлення в повному об`ємі або частково з обгрунтуванням причин неможливості виконання та вказати дату поставки.

Відповідно до п. 2.9 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 у випадку зняття товару з виробництва або тимчасовій відсутності товару у постачальника на строк більше ніж 14 календарних днів постачальник зобов`язується протягом 1 робочого дня з моменту, коди він дізнався або повинен був дізнатися про таку подію, письмово повідомити покупця про даний факт. Такі дані повинні надаватися покупцю у вигляді листа-повідомлення на електронну пошту у строк не пізніше ніж за 21 календарний день.

У відзиві на позовну заяву відповідачем за зустрічним позовом не було висловлено заперечень щодо нарахування позивачем за зустрічним позовом штрафу на підставі п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023.

Перевіривши розрахунок штрафу на підставі п. 9.12 Договору поставки №82-ком від 25.09.2023 (в редакції Протоколу розбіжностей), суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича штрафу у розмірі 40000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

16.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення, в яких останній заявив про застосування позовної давності.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі «Seal v. The United Kingdom» за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі «Dacia S.R.L. v/ Moldova» за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia» за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі «Phinikaridou v. Cyprus» за заявою № 23890/02).

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У ч. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не було пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір в частині первісного позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині зустрічного позову - на відповідача за зустрічним позовом (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича суми основного боргу у розмірі 30000,00 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) суму основного боргу у розмірі 25238 (двадцять п`ять тисяч двісті тридцять вісім) грн 82 коп, 3% річних у розмірі 5399 (п`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 01 коп., інфляційні втрати у розмірі 16054 (шістнадцять тисяч п`ятдесят чотири) грн 11 коп. та судовий збір у розмірі 1448 (одна тисяча чотириста сорок вісім) грн 79 коп.

4. В іншій частині позову Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича відмовити.

5. Зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

6. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Россола Віталія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пеню у розмірі 113176 (сто тринадцять тисяч сто сімдесят шість) грн 12 коп., штраф у розмірі 87693 (вісімдесят сім тисяч шістсот дев`яносто три) грн 64 коп. та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

7. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.09.2025.

Суддя О.М. Спичак