РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2025Справа № 910/4620/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

до Державної митної служби України

про стягнення 124 550,18 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі - позивач) з позовом до Державної митної служби України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 124 550,18 грн (36 265,55 грн інфляційних, 8 618,64 грн 3% річних, 79 665,99 грн пені).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов`язання за договором № 10-23 про закупівлю електричної енергії у постачальника від 27.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, а також встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання вказаних у позовній заяві додатків до позову.

Ухвала суду доставлена до електронного кабінету позивача 22.04.2025 о 16:34 год. 23.04.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження у справі № 910/4620/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.

Позивач та відповідач повідомлені про відкриття провадження шляхом доставки копії ухвали до їх електронних кабінетів 29.04.2025.

09.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнім відхиляються доводи позивача, наведені у позові, та вказується, що: відповідач є неналежним відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем має бути Державна митна служба України в особі Одеської митниці; позивачем невірно визначено початкову дату прострочення виконання зобов`язань з оплати; рахунок на оплату отримано Одеською митницею поза межами бюджетного періоду, а відтак, як вказує відповідач, останній не підлягав оплаті; відповідач (боржник) не мав можливості виконати судове рішення за судовим наказом від 05.09.2024 раніше ніж 07.02.2025 з огляду на допущену помилку, як у рішенні суду у справі № 916/699/24, так і у судовому наказі.

16.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій відхилено доводи позивача, викладені у відзиві на позов. Так, позивачем вказується, що: він у прохальній частині позову просить стягнути кошти з Державної митної служби України в особі Одеської митниці; ще у грудні 2023 року відповідач знав про свій обов`язок оплатити спожиту електричну енергію в межах бюджетного року; прострочення оплати спожитої електричної енергії, у тому числі і невиконання рішення Господарського суду м. Києва від 27.05.2024 по справі № 916/699/24, сталося у зв`язку з бездіяльністю (несплатою) саме відповідача, при цьому наявність помилок в рішенні не вказує на неможливість його виконання.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

27.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс, як постачальником, та Державною митної служби України в особі Одеської митниці, як споживачем, укладено договір про закупівлю електричної енергії у постачальника № 10-23 (надалі договір), відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача за кодом 021:2015-09310000-5 Електрична енергія Національного класифікатора України ДК 021:2015, а споживач - оплатити постачальнику вартість використаного (купленого) товару у строки та на умовах, встановлених цим договором.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов договору (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що умови договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 5.1. сума договору складає 10 419 150,00 грн. Остаточна сума визначається після проведення розрахунків за фактично відпущену електричну енергію з урахуванням частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі.

Відповідно до пунктів 5.6., 5.7. договору розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за договором здійснюються на рахунки, зазначені у розрахункових документах. При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на вказаний в розрахункових документах рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до пункту 5.8. договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем.

Пунктом 6.2. договору визначено обов`язок споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами договору.

Разом із тим, пунктом 7.1. договору передбачено право постачальника отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію.

Додатковою угодою № 10-23/3 від 19.12.2023 до Договору сторони узгодили вартість електричної енергії з 01.12.2023 на рівні 5,590128 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

При цьому, як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем надіслані відповідачу рахунок № 2679 від 31.12.2023 та акт прийому-передачі енергії № УГР000024777 від 31.12.2023 10.01.2024, що підтверджується копіями опису вкладання, списку згрупованих поштових відправлень.

Відповідачем в особі Одеської митниці такі документи згідно з даними трекінгу відстеження пересилання поштових відправлень отримані 16.01.2024.

Відносини учасників справи щодо виконання умов вищевказаного договору були предметом розгляду у справі Господарського суду міста Києва № 916/699/24.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва встановлено наступне: «у період з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 18 955,00 кВт/год на загальну суму 760 290,95 грн з ПДВ.

Позивач надав Відповідачу Рахунок на оплату № 2574 від 15.12.2023, два примірника Акта № УГР00002382 прийому-передачі електричної енергії від 26.12.2023 (за період споживання з 01.12.2023 по 15.12.2023), Рахунок на оплату № 2679 від 31.12.2023 та два примірника Акта № УГР00002477 прийому-передачі електричної енергії від 31.12.2023, (за період споживання з 16.12.2023 по 31.12.2023).

Як вказує Позивач, своїми платіжним дорученням Відповідач перерахував Позивачу 532 835,35 грн.».

Так, вищевказаним рішенням суду у вказаній справі присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 227 455,60 грн, а також розподілено судові витрати.

Рішення суду у справі № 916/699/24 набрало законної сили 12.08.2024, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду повернуто апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі Одеської митниці.

Рішення суду виконано відповідачем 03.04.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №570453815, згідно з якою відповідач перерахував позивачу 240 867,43 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 36 265,55 грн інфляційних витрат, 8 618,64 грн 3% річних та 79 665,99 грн пені, нарахованих на заборгованість, що стягнута згідно з вищевказаним судовим рішенням у справі № 916/699/24.

Відповідачем заперечуються заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позов.

Позивачем відхиляються доводи відповідача, викладені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, а також заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Частинами першою і другою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої електричної енергії.

Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується:

- протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем;

- протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем;

- в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що останній є неналежним відповідачем у справі, оскільки, як вбачається з договору № 10-23 від 27.01.2023, правочин укладено зі сторони споживача Державною митною службою України в особі Одеської митниці, як відокремленим підрозділом, тобто Одеська митниця в даному випадку не є юридичною особою, яка набула цивільна права та обов`язки споживача за договором.

Крім того, відсутність статусу окремої юридичної особи Одеської митниці підтверджується також даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також Положенням про Одеську митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 № 489.

При цьому право, передбачене положенням про Одеську митницю, бути стороною в судовому процесі не змінює того, що цивільні права та обов`язки набуваються саме особами, які мають цивільну правоздатність та дієздатність (юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами), а не відокремленими підрозділами юридичних осіб.

Крім того, судом враховано, що в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено вимоги до споживача Державної митної служби України в особі Одеської митниці, водночас не зазначення в ухвалі про відкриття провадження того, що позов подано до Державної митної служби України в особі Одеської митниці не змінює того, що вимоги позивачем заявлені саме до такої особи. Також Одеська митниця не була позбавлена можливості подати до суду відповідні заперечення на позовні вимоги, які заявлені в тому числі до неї як відокремленого підрозділу юридичної особи відповідача.

Також судом відхиляються посилання відповідача на те, що у нього була відсутня можливість виконати рішення суду від 27.05.2024 у справі № 916/699/24, у зв`язку з наявністю помилки у вказаному рішенні, оскільки, як вбачається з ухвали суду від 24.01.2025 у вказаній справі, помилка в рішенні суду пов`язана з невірним зазначенням ідентифікаційного коду позивача (ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС»), водночас наявність такої помилки не є підставою для невиконання рішення суду.

Крім того, в рішенні суду констатовано наявність у відповідача заборгованості за отриману в грудні 2023 року електричну енергію, у той час як, обов`язок по її оплаті виник не з рішення суду у вказаній справі № 916/699/24, а безпосередньо з умов укладеного між сторонами договору.

Поряд з цим, суд погоджується з твердженням відповідача стосовно невірного визначення позивачем періоду прострочення та здійснення заявлених до стягнення нарахувань, оскільки, як вбачається з умов п. 5.8 договору, оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем.

Аналогічні норми щодо терміну розрахунку визначені також і в Правилах роздрібного ринку електричної енергії.

При цьому, як встановлено судом під час розгляду даної справи, рахунок на оплату на суму 227 455,60 грн був отриманий споживачем 16.01.2024.

Водночас, Правилами роздрібного ринку електричної енергії визначено також, що рахунок за спожиту електричну енергію оплачується в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Таким чином, з 21.01.2024 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати рахунку на суму 227 455,60 грн.

Крім того, 03.04.2025 відповідачем здійснено погашення вказаної заборгованості, тобто період прострочення з оплати відповідачем електричної енергії становив з 21.01.2024 по 02.04.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням періоду існування у відповідача заборгованості, суд вказує, що розмір втрат від інфляції становить 35 214,87 грн, а 3% річних - 8 170,73 грн, відповідно у вимозі про стягнення з відповідача 1 050,68 втрат від інфляції та 447,91 грн 3% річних суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 79 665,99 грн пені.

Як визначено ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому в силу ч. 2, ч. 3 вказаної норми штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (норми якого були чинним станом на момент звернення до суду з даним позовом) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.5.8 Договору у разі порушення Відповідачем строків оплати, Позивач має право вимагати сплати пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюється нарахування.

Водночас, умовами договору не передбачено можливість нарахування пені в строк понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 21.01.2024 по 21.07.2024 (шість місяців, від дня коли зобов`язання мало бути виконано), розмір пені становить 31 837,57 грн, відповідно у вимозі про стягнення пені в розмірі 47 828,42 грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладанню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 463,03 грн.

Крім того, позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових втрат вказано про понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, які позивач просив покласти на відповідача.

На підтвердження понесення таких витрат позивачем до заяви про усунення недоліків долучені:

- копія договору про надання правничої допомоги № 13/5 від 20.05.2019, укладеного між позивачем (клієнтом) та адвокатом Невстуєвим Леонідом Борисовичем (адвокат);

- копію додаткової угоди № 04/24 від 15.01.2024 до вказаного договору;

- копію акту приймання-передачі від 11.04.2024;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4409/10 від 23.12.2010;

- копію довіреності № 13-Ю1 від 02.01.2025.

21.07.2021 між Адвокатом Невструєвим Л.Б. (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Газ Ресурс (клієнт) укладено договір № 13/5 про надання професійної правничої допомоги (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу на умовах, визначених договором.

За умовами п. 4.7. договору оплата заданим договором здійснюється не пізніше 30 (двадцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту про прийняття-передачі наданих послуг правничої допомоги.

У п. 2.1. додаткової угоди № 04/24 до договору сторони погодили розмір погодинної ставки адвокатського бюро за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3 000,00 грн. за 1 (одну) годину.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано Акт про прийняття-передачу послуг правничої допомоги № 02/04/24 від 11.04.2024.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що адвокатом були надані наступні послуги: ознайомлення із документами щодо несплати відповідачем заборгованості (2 год.) 6 000,00 грн; підготовка позовної заяви (3 год.) 9 000,00 грн, загалом - 15 000,00 грн.

Згідно з положеннями ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розглянувши надані позивачем докази, суд вказує про наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

При встановленні розміру гонорару, як вказано у вищевказаній постанові Верховного Суду, можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited" проти України від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Рішенням суду у даній справі позов задоволено частково.

Відповідно до п, 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, пропорційно до задоволених позовних вимог обґрунтованим є розмір відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 9 059,38 грн.

Поряд з цим, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям розумності, співмірності та необхідності їх понесення, у зв`язку з чим вважає за можливе зважаючи на те, що позивачу вже відшкодовано витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн в межах справи № 916/699/24 та у справі № 910/4620/25 фактично заявлені вимоги про нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної митної служби України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11-Г; ідентифікаційний код 41427817) в особі Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, ідентифікаційний код 44005631) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР ГАЗ РЕСУРС» (04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного, 25, літ. Б, офіс 5, ідентифікаційний код 41427817) 35 214,87 грн (тридцять п`ять тисяч двісті чотирнадцять грн 87 коп.) інфляційних втрат, 8 710,73 грн (вісім тисяч сімсот десять грн 73 коп.) 3% річних, 31 857,57 грн (тридцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят сім грн 57 коп.) пені, 1 463,03 грн (одну тисячу чотириста шістдесят три грн 03 коп.) судового збору, 5 000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 12.09.2025.

Суддя О.Г. Удалова