ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. Справа№ 911/3116/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Джумурат В.М.;

від відповідача: Шевченко О.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025, повний текст рішення складено 04.04.2025

у справі № 911/3116/24 (суддя Щоткіна О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатор інжиніринг»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 367 452,67 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «Креатор інжиніринг» звернулося до Господарського суду Київської області через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою від 18.11.2024 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості за договором про закупівлю (поставку) товарів № 12/70 від 16.08.2021 в сумі 360187,76 грн, з яких: 226380,00 грн основний борг; 14401,49 грн пеня; 19388,05 грн 3% річних; 100018,22 грн інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.02.2025 задоволено позов повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатор інжиніринг» 226 380 грн 00 коп. основного боргу, 14 401 грн 49 коп. пені, 20 451 грн 39 коп. 3% річних, 106 219 грн 79 коп. інфляційних втрат і 4 409 грн 43 коп. судового збору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» задовольнити в повному обсязі. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмежено відповідальністю «Креатор Інжиніринг» відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на ТОВ «Креатор Інжиніринг».

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що відповідач поставив позивачу у відзиві такі питання:

1) Чи отримало ТОВ «Креатор Інжиніринг» від ПАТ «Центренерго» (або Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго») письмову заявку на поставку продукції за договором про закупівлю (поставку) товарів № 12/70 від 16.08.2021? Якщо так, надати відповідні докази отримання письмової заявки.

2) Чи було ТОВ «Креатор Інжиніринг» поставлено товари (продукцію) на всю суму письмової заявки ПАТ «Центренерго» (або Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго») за договором про закупівлю (поставку) товарів № 12/70 від 16.08.2021?

Також відповідачем у відзиві повідомлено, що він ставить під сумнів копії (електронні копії) письмових доказів, доданих до позовної заяви, у зв`язку з чим заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів документів в порядку частини шостої статті 91 ГПК України, яке сформоване в системі «Електронний суд» 17.12.2024, однак, позивач у відповіді на відзив від 23.12.2024 не надав відповідь на поставлені відповідачем запитання, проігнорувавши їх, на що суд першої інстанції не відреагував.

Скаржник вказує на те, що умовами договору визначено, що розрахунок здійснюється протягом 30-ти календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі Продукції, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі рахунку Постачальника. При чому, надання ПАТ «Центренерго» рахунку-фактури на оплату було обов`язком ТОВ «Креатор Інжиніринг», в той же час, матеріали справи не містять рахунків-фактури, на підставі яких та у випадку наявності яких, у ПАТ «Центренерго» настав би обов`язок по оплаті за поставлену Продукції.

На думку скаржника, в матеріалах справи № 911/3116/24 немає жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів того, що позивач виконав умови договору та надав відповідачу рахунок (рахунок-фактуру) для того, що б у останнього були законні підстави для виконання свого зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати поставленого товару (продукції). А тому є всі законні підстави вважати, що, оскільки Позивачем не були виконанні умови Договору та не були виконані свої зобов`язання за Договором стосовно встановлених Договором підстав та порядку здійснення оплати, то Відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, в зв`язку з чим позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача «заборгованості», є безпідставними, необґрунтованими та такими, що повністю суперечить дійсним обставинам справи, Договору та чинному законодавству. Оскільки ТОВ «Креатор Інжиніринг» рахунок на оплату не було надано ПАТ «Центренерго», а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про протилежне, а отже у ПАТ «Центренерго» був відсутній обов`язок щодо оплати суми основного боргу зважаючи на умови Договору та беручи до уваги норми, передбачені ч. 2 ст. 613 ЦК України. Оскільки вимоги, щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основного боргу, то зважаючи на те, що вимога про стягнення основного боргу не підлягає задоволенню, то і похідні вимоги також не підлягають задоволенню.

Скаржник зазначає, що зазначити, що незадоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних, інфляційних втрат, має наслідком суттєве погіршення становища, як ПАТ «Центренерго», оскільки фактично оплата таких штрафних санкцій призведе до зменшення можливості та у деяких випадках взагалі неможливості ПАТ «Центренерго» забезпечувати енергетичну безпеку України, спрямовувати кошти на відновлення критичної інфраструктури, зокрема блоків та трансформаторів на електростанціях, виплату заробітних плат працівникам, що поза сумнівом є пріоритетним та підтверджує винятковість і виключність обставин, на які посилалося Товариство в своїх клопотаннях щодо зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%. Відповідачем докладаються значні зусилля для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності держави, а отже ПАТ «Центренерго» несе значні витрати для виконання таких завдань при відсутності доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Таким чином, зменшення пені, 3% річних, а також інфляційних втрат є обґрунтованим, як з точки зору правової доцільності, так і з огляду на соціально-економічну ситуацію, в якій опинилась Україна.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що підписом на видатковій накладній № 81 від 03.12.2021р., та наданням відповідного доручення/довіреності на отримання товару відповідач підтвердив отримання, в тому числі, й рахунку-фактури № 86 від 03.12.2021р. Окремо відповідач не звертався до позивача та не просив надіслати йому рахунок на оплату, у тому числі під час розгляду справи у суді 1 інстанції. Необґрунтованим є твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи рахунку на оплату, бо на вимогу суду 1 інстанції позивач долучив разом з відповіддю на відзив рахунок-фактуру № 86 від 03.12.2021. Однак, незалежно від отримання чи не отримання рахунку-фактури, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар.

Позивач зазначає про те, що останнім днем оплати було 07.01.2021р., повномасштабне вторгнення рф відбулось 24.02.2021р., а захоплення м. Світлодарськ ще через 60 днів. Обставини, про які зазначає відповідач у клопотанні про зменшення штрафних санкцій, настали більш ніж через 100 днів після закінчення строку оплати за товар, а у відповідача на оплату було 30 календарних днів, в які також зазначених обставин не існувало. Тому суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також позивач зазначає, що орієнтовний (попередній) розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги адвоката становить 10000 грн, а відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України докази витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/3116/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 6 614,15 грн.

12.05.2025 від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків до якого додано платіжну інструкцію № 1784 від 05.05.2025, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 6 614,15 грн.

Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24. Призначено справу № 911/3116/24 до розгляду у судовому засіданні 10.06.2025.

У зв`язку із перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 10.06.2025 об 11 год. 25 хв. не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 на 08.07.2025.

У судовому засіданні 08.07.2025 оголошено перерву до 26.08.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/3116/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 26.08.2025 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 26.08.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 16.08.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю (поставку) товарів № 12/70 (далі Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого позивач, за договором постачальник, зобов`язався поставити відповідачу, за договором покупцю, товари (продукцію) згідно умов договору. Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.

Пунктом 1.3 Договору обумовлено, що найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в Додатку № 1 до Договору.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Договору ціною Договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним Договором. Ціни на продукцію визначаються в Додатку № 1 до Договору.

Розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача на підставі рахунку позивача в порядку, передбаченому Додатком № 1 до Договору (пункт 2.5 Договору).

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору позивач здійснює поставку продукції за умовами згідно Додатку № 1 до Договору. Місце, строк (термін) поставки продукції визначається в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до пункту 5.1 Договору приймання-передача продукції за цим Договором здійснюється сторонами на підставі «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості», затвердженої постановою Держарбітражу при Ряді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 зі змінами і доповненнями, «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами і доповненнями, з урахуванням особливостей, передбачених даним Договором.

В разі наявності розбіжностей між умовами Договору і Інструкціями П-6, П-7, перевага надається умовам Договору.

Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції (пункт 5.3 Договору).

Пунктом 5.5 Договору обумовлено, що право власності на продукцію переходить від позивача до відповідача в момент, передбачений в пункті 5.3 Договору.

Відповідно до пункту 12.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом строку, зазначеного в Додатку № 1 до Договору.

Сторони підписали Додаток № 1 до Договору, який, відповідно до пункту 14.1 Договору, є його невід`ємною частиною (далі Додаток № 1).

У пункті 1 Додатку № 1 сторони погодили найменування, асортимент, кількість та ціну продукції, зокрема:

1) Набивка сальникова CreaPack GI-J S10 10x10 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 124,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

2) Набивка сальникова CreaPack GI-J S13 13x13 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 148,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

3) Набивка сальникова CreaPack GI-J S16 16x16 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 64,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

4) Набивка сальникова CreaPack GI-J S22 22x22 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 10,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

5) Набивка сальникова CreaPack GI-J S24 24x24 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 40,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

6) Набивка сальникова CreaPack GI-J S28 28x28 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 65,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ;

7) Набивка сальникова CreaPack GI-J S30 30x30 мм; ТУ JB/T7370-1994; кількість 40,00 кг; 770,00 грн/од. без ПДВ.

Відповідно до пункту 2 Додатку № 1 загальна вартість продукції складає 453 684,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 75 614,00 грн.

Умови розрахунків: розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача, протягом 30 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції (пункт 3 Додатку № 1).

Згідно з пунктом 4 Додатку № 1 позивач здійснює поставку продукції автомобільним транспортом на умовах поставки DDP (84792, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Світлодарськ, склад Вуглегірської ТЕС), відповідно до Правил «Інкотермс 2010».

За умовами пункту 9 Додатку № 1 строк дії договору обчислюється з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 включно, а в частині щодо розрахунків до повного виконання зобов`язань сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідно до видаткової накладної № 81 від 03.12.2021 і товарно-транспортної накладної № 54 від 03.12.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв зазначений у Додатку № 1 товар на загальну суму 226 380,00 грн з ПДВ, а саме: Набивка сальникова CreaPack GI-J S10 10x10 мм у кількості 45,0 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S13 13x13 мм у кількості 60,0 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S16 16x16 мм у кількості 50,00 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S22 22x22 мм у кількості 10,0 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S24 24x24 мм у кількості 20,0 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S28 28x28 мм у кількості 40,0 кг; Набивка сальникова CreaPack GI-J S30 30x30 мм у кількості 20,0 кг.

Отримувачем товару згідно з видатковою накладною № 81 від 03.12.2021 і товарно-транспортною накладною № 54 від 03.12.2021 є економіст ВМТП Антохова Олена Володимирівна, на підставі довіреності № 453 від 03.12.2021, виданої керівником Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго».

08.12.2021 сторони підписали акт приймання-передачі до договору № 12/70 від 16.08.2021, відповідно до пункту 1 якого позивач передав, а відповідач прийняв продукцію для Вуглегірської ТЕС згідно з наведеною в акті таблицею у кількості 245,0 кг на суму 226 380,00 грн з ПДВ.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із претензією № 14/24 від 18.10.2024 на суму 226 380,00 грн, у якій вимагало перерахувати на розрахунковий (поточний) рахунок позивача заборгованість у розмірі 226380,00 грн за поставлений за договором № 12/70 від 16.08.2021 товар.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом № 23/4611 від 05.11.2024 повідомив, що заборгованість виникла у зв`язку із обмеженими фінансовими можливостями та буде сплачена за наявності достатнього фінансування.

Звертаючись із позовом до суду, позивач стверджує, що відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань не здійснив оплату за поставлений товар, з огляду на що позивач звернувся до суду із цим позовом та просить суд стягнути з відповідача (з урахуванням заяви від 13.01.2025 про збільшення розміру позовних вимог) 226 380,00 грн основного боргу, 14 401,49 грн пені, 20 451,39 грн 3% річних та 106 219,79 грн інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар, який за найменуванням, асортиментом, кількістю та ціною відповідає Додатку № 1 до Договору, що підтверджується копіями видаткової накладної № 81 від 03.12.2021, товарно-транспортної накладної № 54 від 03.12.2021 та акту приймання-передачі від 08.12.2021.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3 Додатку № 1 до договору передбачено, що розрахунок здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції.

Пунктом 2.5 Договору визначено, що розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача на підставі рахунку позивача в порядку, передбаченому Додатком № 1 до Договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності обов`язку здійснити оплату за поставлений товар у зв`язку з відсутністю рахунку на оплату, з огляду на наступне.

Вартість товару, належна до оплати, вказана у підписаних сторонами Додатку № 1, акті приймання-передачі від 08.12.2021, видатковій накладній № 81 від 03.12.2021; банківські реквізити постачальника зазначені у Договорі та у видатковій накладній. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки суму та платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто носить інформаційний характер (див. постанову Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19).

Відтак, ненадання рахунку на оплату жодним чином не є відкладальною обставиною для здійснення відповідачем оплати товару у строк, встановлений пунктом 3 Додатку № 1.

Крім того, відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1 до договору № 12/70, сторонами погоджено умови розрахунків: розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача, протягом 30 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем товару за актом приймання-передачі від 08.12.2021 сплинув 07.01.2022, при цьому, відповідачем не надано доказів заперечень щодо кількості, якості та вартості отриманого за Договором товару, як і не надав доказів на підтвердження здійснення оплати спірної заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 226 380,00 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 14401,49 грн, нараховану за загальний період з 08.01.2022 по 07.07.2022, 20 451,39 грн 3% річних, нарахованих за період з 08.01.2022 по 13.01.2025, та 106 219,79 грн інфляційних втрат, нарахованих за період із січня 2022 року по листопад 2024 року.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.6 Договору обумовлено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Здійснивши перерахунок суми пені, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про те, що сума пені у розмірі 14 401,49 грн є арифметично правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача а користь позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Перевіривши розрахунок позивача, доданий до позовної заяви, з огляду на межі позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про те, що сумами інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є суми у розмірі 106 219,79 грн та 20 485,84 грн, відповідно.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру належних до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%.

Клопотання обґрунтоване тим, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022, всі теплові електростанції ПАТ «Центренерго» неодноразово припиняли функціонування. Внаслідок окупації міста Світлодарськ, Донецької області було зупинено функціонування Вуглегірської ТЕС з 23.05.2022, яке триває до цього часу, а інші дві ТЕС неодноразово зазнавали серйозних ракетних обстрілів, внаслідок чого станом на момент подачі відзиву ПАТ «Центренерго» втратило 100% генерації електричної енергії.

Також, як зазначає відповідач, через військові дії та, в тому числі, закриття морських портів, руйнуванням залізничної інфраструктури, ПАТ «Центренерго» зіткнулось з дефіцитом вугілля та порушеною логістикою його доставлення до теплових електростанцій. Внаслідок цього, зокрема, Трипільська ТЕС вимушена була перейти на альтернативні джерела пального, а саме природний газ, що зумовило різке підвищення собівартості вироблення електричної енергії, адже споживання природного газу на відміну від вугілля виходить для відповідача в рази дорожче.

Відповідно до звіту про фінансові результати за 2023 рік, який долучено до відзиву, валовий збиток товариства становить 910 378 000,00 грн.

Відповідач зауважує, що ПАТ «Центренерго» є ключовим та стратегічно важливим підприємством для суспільства, що забезпечує потреби в енергетиці, вносить вагомий вклад в обороноздатність нашої держави у боротьбі з агресором Російською Федерацією та працює фактично не для задоволення власних комерційних інтересів, а виключно на потреби нашої держави у такий надважкий час. ПАТ «Центренерго» виконує важливу соціальну роль в державі, оскільки забезпечує робочими місцями більше 5 500 співробітників та виконує свої зобов`язання з виплати заробітної плати та інших платежів у строк та без затримок.

На думку відповідача, наявна ситуація, в якій опинилось ПАТ «Центренерго», фактично виконуючи критично важливі функції в інтересах Держави в розумінні статті 233 Господарського кодексу України є обставинами, що вказують як на тяжкий майновий стан ПАТ «Центренерго», так і на особливо важливий статус ПАТ «Центренерго» у період військового стану, тому занадто великі розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, які можуть бути стягнуті за результатом розгляду справи, призведуть до наслідків у вигляді необхідності витрачання коштів не на відновлення критичної інфраструктури, забезпечення безперервного електроживлення України, виплату заробітних плат співробітникам, а на оплату вказаних штрафних санкцій, що у свою чергу вплине на життєдіяльність та обороноздатність України

Клопотання відповідача про зменшення на 99% пені, інфляційних втрат і 3% річних ґрунтується, у тому числі на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарський суд може зменшити неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Слід також зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Так, ПАТ «Центренерго» має стратегічне значення для економіки і безпеки держави та вирішення соціальних питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» від 04.03.2015 № 83 та є однією з найбільших енергогенеруючих компаній України, яка відіграє вагому роль у життєдіяльності таких промислово розвинених областей України як Київська, Харківська та Донецька, а також те, що внаслідок російської військової агресії ПАТ «Центренерго» та його відокремлені підрозділи зазнали матеріальної шкоди та продовжують здійснювати свою господарську діяльність в умовах дії військового стану, введеного 24.02.2022 на території України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшим продовженням строку його дії.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару за актом приймання-передачі від 08.12.2021 та подальше прострочення виконання такого обов`язку виникли до запровадження на території України правового режиму воєнного стану, а також інших обставин, на які відповідач вказує, як підстави для зменшення неустойки.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що сума основної заборгованості становить 226 380,00 грн, а позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в сумі 14 401,49 грн в розмірі однієї облікової ставки НБУ, тобто, заявлений позивачем до стягнення розмір пені більш ніж у 15 разів менший від суми основного зобов`язання та не перевищує 7%, що свідчить про незначний розмір неустойки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те , що одним із завдань застосування санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені (в цьому випадку на 99%) фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі №922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Однак, обставини у справі № 911/3116/24 та у справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин, а саме: у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, в той час як у справі № 911/3116/24 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3% та не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.

Враховуючи викладене в сукупності, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим відхиляє клопотання відповідача про зменшення зазначених нарахувань.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника, оскільки заборгованість відповідача за договором, на яку позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати, виникла фактично до введення на території України воєнного стану і що підтверджено матеріалами справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлений факт порушення відповідачем зобов`язання за договором про закупівлю (поставку) товарів № 12/70 від 16.08.2021 щодо оплати у встановлений строк вартості поставленого позивачем товару належним чином доведений, та не спростований відповідачем, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 226 380,00 грн основного боргу, 14 401,49 грн пені, 20 451,39 грн 3% річних та 106 219,79 грн інфляційних втрат, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24, відсутні.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2025 у справі № 911/3116/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 911/3116/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 11.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич