ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3103/24

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Бельдій С.Я. розглянувши справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Іванова Павла Сергійовича, м. Запоріжжя

до Ірпінської міської ради, Київська обл., Бучанський р-н., м. Ірпінь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Чорноморський банк реконструкції та розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнка Андрія Анатолійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Еверест-10", Київська обл., м. Ірпінь

про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування

Представники сторін:

позивача Габуєв Г.Ю.;

відповідача Барановська С.А.;

третьої особи 1 - Лобань Д.М.;

третьої особи 2 - Іванова Н.С., Ковтун Я.В.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Іванов Павло Сергійович звернувся до суду з позовом до Ірпінської міської ради про визнання недійсним рішення № 778-14-VII від 19 травня 2016 року, яким скасовано рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 28.09.2010 р. № 197/61 «Про надання дозволу АКБ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку» на виділення нежитлових приміщень в окремі об`єкти права власності у будинку № 10 по вул. Тургенівській в м. Ірпінь» та скасовано рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 12.07.2011 р. № 170/32 «Про визнання права власності за ПАТ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку» на нежитлові приміщення в м. Ірпінь по вул. Тургенівській, 10».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договорів купівлі-продажу придбав на публічних торгах у ПАТ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення №№ 174, 175, 177, 179, 180, 182, які розташовані за адресою Київська обл., Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Тургенівська, 10 для використання їх у підприємницькій діяльності.

Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області від 28.09.2010р. було винесено рішення № 197/61 «Про надання дозволу АКБ «ЧБРР» на виділення нежитлових приміщень в окремі об`єкти власності у будинку №10 по вул.Тургенівській в м.Ірпінь.

В подальшому на вищезазначені виділені нежитлові приміщення було визнано право власності за ПАТ «ЧБРР» на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 12.07.2011 року № 170/32 зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 03.07.2012 року № 132/8.

09.01.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» поданий відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, Ірпінська міська рада діяла в межах законодавчо визначених повноважень.

В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що 22.02.2016 року до Ірпінської міської ради надійшло звернення голови правління ОСББ «Еверест-10» про скасування рішень та беручи до уваги висновок постійної депутатської комісії Ірпінської міської ради з питань архітектури та капітального будівництва, рішення Конституційного суду України від 02.03.2004р. по справі № 1-2/2004, у зв`язку з невідповідністю прийнятого рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 197/61 від 28.09.2010р. ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування», відсутністю обґрунтування у прийнятому рішенні виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 170/32 від 12.07.2011р., враховуючи недоцільність та неефективність даних рішень у регулюванні певних майнових відносин, керуючись статтями 26, 30, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", міською радою було винесено рішення № 778-14-VII від 19.05.2016 р. «Про скасування рішень виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 197/61 від 28.09.2010р. та № 170/32 від 12.07.2011р.

Також відповідач у відзиві звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу нежитлових приміщень в 2021 році, тобто вже після винесення Ірпінською міською радою Київської області Рішення № 778-14-VII від 19.05.2016 р.

Ухвалою суду від 15.01.2025 на підставі ст. 50 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку» та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСББ «Еверест-10» та зобов`язано третіх осіб надати письмові пояснення по справі.

На виконання вимог суду 12.02.2025 третьою особою ОСББ «Еверест-10» через систему «Електронний суд» подані письмові пояснення, в яких зазначає про те, що із додатків до позовної заяви вбачається, що рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 197/61 від 28.09.2010 та № 170/32 від 12.07.2011 не були підставою для набуття та реєстрації права власності взагалі, а підставою для набуття права власності на спірні приміщення було рішення виконкому № 188/12 від 02.07.2007 та № 352/8 від 03.08.2012 р. На адвокатський запит представника ОСББ «Еверест-10» щодо надання рішення № 352/8 від 03.08.2012 р. в документах архівного відділу не виявлено. Щодо рішення № 188/12 від 02.07.2007 варто зазначити, що воно могло бути підставою набуття права власності на спірні приміщення, оскільки будинок в якому знаходяться приміщення був введений у експлуатацію актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту 12.12.2008 р.

Третя особа вважає, що рішення Ірпінської міської ради від 19.05.2016 № 778-14-VІІ є законним та не підлягає скасуванню. Із інформаційних довідок з реєстру речових прав на нерухоме майно, які надані відповідачем вбачається, що усі свідоцтва на нежитлові приміщення були видані реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області, а не КОР «Ірпінське БТІ», як зазначає позивач.

КП КОР «Ірпінське БТІ» ніколи не оформлювало та не видавало свідоцтва про право власності на групи нежитлових приміщень, які вказані у рішенні виконкому № 197/61 від 28.09.2010 року. АКБ «ЧБРР» не вносило зміни в оригінали інвентаризаційних справ через КП КОР «Ірпінське БТІ».

Аналізуючи інформаційні довідки, надані позивачем, третя особа звертає увагу на те, що в них відсутні підстави видачі свідоцтва про право власності на спірні приміщення, окрім того, в даних довідках не фігурують як підстави, видача свідоцтв про право власності, а саме рішення № 197/61 від 28.09.2010, рішення № 170/32 від 12.07.2011, рішення № 132/8 від 03.07.2012, на які посилається відповідач у відзиві.

Підставою видачі усіх свідоцтв про право власності на спірні приміщення стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.11.2013, які прийняті реєстратором реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції.

При цьому які саме документи стали підставою для прийняття реєстратором рішення про реєстрацію права власності та видачу свідоцтва невідомо, оскільки в інформаційних довідках інформація відсутня.

Третя особа вважає твердження відповідача про те, що рішення № 77814-VІІ від 19.05.2016 є нікчемним і не підлягає застосуванню судом є помилковим, оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування та громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

12.02.2025 третьою особою ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» подані письмові пояснення на позов, в яких зазначає, що оскаржуване позивачем рішення від 19.05.2016 є нікчемним, оскільки ПАТ «ЧБРР» в установленому законом порядку 29.10.2013 (за два з половиною роки до прийняття оскаржуваного рішення) здійснив державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх нежитлових приміщень, належних на даний час на праві приватної власності позивачу. Даний факт підтверджується договорами купівлі-продажу нерухомого майна.

13.02.2025 представником третьої особи ОСББ «Еверест-10» через систему «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає що дана справа не підсудна Господарському суду Київської області. Розгляд даної справи має здійснюватися в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем нерухоме майно набуто фізичною особою та не надано доказів його використання у господарській діяльності.

Позивачем подані письмові заперечення на клопотання про закриття провадження, оскільки лише та обставина, що фізична особа-підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

Суд відхилив подане клопотання про закриття провадження у справі, оскільки предметом позову є визнання рішення недійсним, а не про право власності на нежитлові приміщення ОСББ.

Ухвалою суду від 14.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи EasyCon.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи на стороні позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача проти позовних вимог заперечували, просили суд в позові відмовити.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 16.04.2025 по 30.05.2025 для підготовки вступної та резолютивної частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

Позивач придбав шість нежитлових приміщень на прилюдних торгах (електронному аукціоні) з продажу майна виведеного з ринку ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції».

Первинне право власності було зареєстроване за ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради від 28 вересня 2010р. № 197/61 та від 12.07.2011р. № 170/32 в редакції рішення виконкому Ірпінської міської ради від 03.07.2012р. № 132/8.

Але зазначені рішення були скасовані відповідачем, на підставі його рішення Ірпінської міської ради № 778-14-VII від 19.05.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що укладаючи договори купівлі-продажу з ПАТ «ЧБРР», він добросовісно покладався на легітимність рішень виконавчого комітету Ірпінської міської ради, на підставі яких об`єкти нерухомого майна набули оборотоздатності в цивільному обороті, і завдяки яким укладання цих договорів зрештою стало можливим.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Втручання держави у право мирного володіння має відповідати певним критеріям, а саме: воно має відповідати принципові законності і переслідувати правомірну (легітимну) мету за допомогою засобів, які є достатніми (пропорційними) меті, яку мають досягати.

Втручання у право власності може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства.

Втручання держави у конституційне право можливе на підставі приписів, що відповідають вимозі юридичної визначеності та лише за допомогою засобів, які є домірними.

Будь-яке втручання у мирне володіння майном повинно відбуватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту фундаментальних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний і надмірний тягар.

Захід втручання на мирне володіння майном повинен відповідати справедливому балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогам захисту фундаментальних прав особи. Зокрема, має бути розумне відношення домірності між засобами, що їх було застосовано, та метою, яку прагнув досягти за допомогою будь-яких заходів, вжитих державою, зокрема заходів, що позбавляють особу її майна незалежно від того, чи ставило втручання, про яке йдеться, позбавлення майна, у контексті цієї справи застосовуються однакові принципи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.09.2015 № 578 «Про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.09.2015 № 165 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким зі змінами, внесеними Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.12.2015 № 288, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 вказаного Закону, на строк з 04.09.2015 по 03.09.2016.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно зі ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління та органів контролю банку, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку; вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; та інші повноваження.

Крім того, 08.01.2020 за № 21/34304 в Міністерстві юстиції України зареєстроване «Положення про порядок здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на тимчасово окупованій території України», затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15.08.2019 № 2080.

Вказане Положення № 2080 набрало чинності з 25.01.2020 та згідно з ним втратило чинність рішення виконавчої дирекції Фонду від 30.11.2015 № 213. Зокрема, згідно з п. 3 Розділу І Положення № 2080 у разі неможливості здійснення процедури ліквідації банку відповідно до Закону Фонд здійснює ліквідацію банку шляхом накопичення ліквідаційної маси.

Відповідно до п. 6 Розділу І Положення № 2080 у разі неможливості дотримання строків формування переліків рахунків вкладників, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, здійснення інвентаризації активів (майна) банку та формування ліквідаційної маси через відсутність доступу до бази даних про вкладників, автоматизованої банківської системи та банківських документів Фонд приймає рішення щодо подальших заходів та строків накопичення ліквідаційної маси такого банку.

У свою чергу, саме у зв`язку із неможливістю здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЧБРР» відповідно до Закону через відсутність доступу до автоматизованої банківської системи, бази даних про вкладників та банківських документів виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 16.04.2020 № 818 про здійснення ліквідації ПАТ «ЧБРР» шляхом накопичення ліквідаційної маси.

Згідно п.п. 42, 44, 46, 47 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. ПКМУ від 22 червня 2011 року (який був чинним до 11 лютого 2014р.) державна реєстрація прав щодо новозбудованого нерухомого майна здійснюється з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке в такому випадку стає правовстановлюючим документом на таке майно.

Після завершення будівництва і введення його в експлуатацію відповідно до діючого на той час порядку, АКБ «ЧБРР» вчинив юридично значимі дії для виникнення юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для реєстрації право власності на новозбудоване нерухоме майно, майнові права на які належали АКБ «ЧБРР».

Такими юридичними фактами є рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 28 вересня 2010р. № 197/61 «Про надання дозволу АКБ «ЧБРР» на виділення нежитлових приміщень в окремі об`єкти права власності у будинку № 10 по вул. Тургенівській в м. Ірпінь».

У вказаному рішенні виконком Ірпінської міськради вирішив виділити нежитлові приміщення в окремі об`єкти власності із присвоєнням відповідних номерів. У зв`язку із чим доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» взамін попереднього правовстановлюючого документу оформити та видати свідоцтво про право власності на групу нежитлових технічних приміщень у будинку № 10 по вул. Тургенівській в м. Ірпінь за АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції».

Також рішення ВК ІМР від 12.07.2011р. № 170/32 «Про визнання права власності за ПАТ «ЧБРР» на нежитлові приміщення в м. Ірпінь по вул. Тургенівській, 10» в ред. рішення ВК ІМР від 03.07.2012р. № 132/8; «Про внесення змін до п. 2 та п. 3 рішення ВК ІМР від 12.07.2011р. № 170/32 «Про визнання права власності за ПАТ «ЧБРР» на нежитлові приміщення в м. Ірпінь по вул. Тургенівській, 10» (підстава лист ПАТ «ЧБРР» від 14.06.2011р. про визнання права власності на н/п з видачею свідоцтв про право власності, лист ПАТ «ЧБРР» від 31.10.2011р. про внесення змін до рішення ВК ІМР від 12.07.2011р. № 170/32; висновок відділу містобудування та архітектури ВК ІМР від 30.05.2012р. № 350.

Зокрема, в рішенні від 12.07.2011р. № 170/32 виконавчий комітет Ірпінської міської ради визнав право власності ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» на нежитлові приміщення в м. Ірпінь по вул. Тургенівській, 10 (пункт 1), доручив КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» взамін попередніх правовстановлюючих документів оформити та видати свідоцтво про право власності за ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» на групу нежитлових підвальних приміщень по вул. Тургенівській 10, у м. Ірпінь (пункт 2).

Надалі, рішенням від 03.07.2012р. № 132/8 виконавчий комітет Ірпінської міської ради вніс зміни до п.2 та п.3 рішення №170/32 від 12.07.2011, присвоївши приміщенням нумерацію, яка є діючою в теперішній час.

Отже, із наданих суду доказів вбачається, що на підставі цих рішень нежитлові приміщення, майнові права, які належали АКБ «ЧБРР», були виділені в окремі об`єкти права власності. За ПАТ «ЧБРР» визнано право власності на нежитлові приміщення в буд. № 10 по вул. Тургенівській в м. Ірпінь, майнові права, які належать ПАТ «ЧБРР» згідно договорів купівлі-продажу майнових прав №№ 22, 23 від 28 грудня 2008 р. Доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити та видати свідоцтво про право власності на групу нежитлових підвальних приміщень з присвоєнням відповідних номерів за ПАТ «ЧБРР» в тому числі приміщення №№ 174, 175, 177, 179, 180, 182 по вул. Тургенівській, 10, в м. Ірпінь, що наразі є предметом спору.

В такий спосіб була здійснена первинна державна реєстрація набуття права власності перинним власником на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтв про право власності:

- на нежитлове приміщення № 174, площею 94,90 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності: 3304539 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності: № 12498653 від 08.11.2013р.;

- на нежитлове приміщення № 175, площею 310,50 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності 3304118 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності: № 12497290 від 08.11.2013р.;

- на нежитлове приміщення № 177, площею 61,70 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності 3304730 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності № 12499245 від 08.11.2013р.;

- на нежитлове приміщення № 179, площею 95,60 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності 3304067 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності № 12497118 від 08.11.2013р.;

- на нежитлове приміщення № 180, площею 312,20 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності 3304621 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності № 12498894 від 08.11.2013р.;

- на нежитлове приміщення № 182, площею 61,90 кв. м РНОНМ: 09; номер запису про право власності 3304729 від 29.10.2013р.; свідоцтво про право власності № 12499230 від 08.11.2013р.

Отже, матеріали справи свідчить про те, що ПАТ «ЧБРР» здійснило належні йому на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав №№ 22, 23 від 28 грудня 2008р. майнові права на нерухоме майно і набуло первинне право власності на об`єкти нерухомого майна, в тому числі нежитлові приміщення №№ 174, 175, 177, 179, 180, 182 в будинку № 10 по вул. Тургенівській в м. Ірпінь.

Таким чином, на підставі сукупності юридичних фактів, до якої, в тому числі, увійшли договори купівлі-продажу майнових прав №№ 22 та 23 від 28 грудня 2008р., рішення виконкому Ірпінської міської ради від 28 вересня 2010р. № 197/61 та рішення виконкому Ірпінської міської ради від 12.07.2011р. № 170/32 в ред. рішення виконкому Ірпінської міської ради від 03.07.2012р. № 132/8 зареєстровані об`єкти нерухомого майна набули оборотоздатності в цивільному обороті, зокрема здатність бути предметом договорів купівлі-продажу, а у ПАТ «ЧБРР» виникли правомочності власника щодо цього майна.

Законодавством встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

При цьому, державна реєстрація прав сама по собі не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, та моментом, з якого зареєстроване право набуває оборотоздатності в цивільному обороті, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, передусім, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (Постанова Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

Цей висновок узгоджується зі ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень», згідно якої речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 182 Цивільного Кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша); порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина четверта).

Абзацом третім частини другої статті 331 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Набуття права власності на нерухоме майно ґрунтується на кількох юридичних фактах: підстави виникнення права власності в розумінні статті 11 Цивільного Кодексу України (договір та інший правочин тощо), рішенні щодо державної реєстрації прав, відповідному реєстраційному записі в Державному реєстрі прав. Зазначені юридичні факти в сукупності є правотвірним складним юридичним фактом.

Отже, за чинним законодавством України особа набуває право власності на нерухоме майно та має змогу повноцінно його здійснювати, зокрема у спосіб розпорядження своєю власністю, після державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто ухвалення рішення щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, внесення та подальшого збереження (наявності) відповідного реєстраційного запису в Державному реєстрі прав.

Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», вчинивши низку дій для виникнення юридичних фактів, які в сукупності утворили юридичний склад, на підставі якого первинно було зареєстроване нерухоме майно як об`єкти нерухомого майна та здійснена первинна реєстрація права власності на нього за ПАТ «ЧБРР», правомірно набуло право власності на це майно.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування та громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Тому, на думку Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Розглядаючи спори про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування, якими скасовувались їх попередні акти, Верховний суд України з посиланням на рішення КС України однозначно вказує, що рішення органів місцевого самоврядування, на підставі яких виникають певні суб`єктивні права, є ненормативними правовими актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому не може бути в подальшому скасовані. Верховний суд в своїй сталій практиці правозастосування продовжив дотримуватись цих висновків (постанова Верховного суду України від 24.10.2011р. у справі № 21-309а11 та від 06.06.2011р. у справі № 21-50а11).

Рішення виконкому Ірпінської міської ради від 28 вересня 2010р. № 197/61 та від 12.07.2011р. № 170/32 в ред. рішення виконкому Ірпінської міської ради від 03.07.2012р. № 132/8, що були в подальшому скасовані самостійним рішенням Ірпінської міської ради, утворили юридичний склад, на підставі якого за ПАТ «ЧБРР» було зареєстроване первинне право власності на нерухоме майно; згодом на підставі цих рішень ПАТ «ЧБРР» здійснило належні йому на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав №№ 22, 23 від 28 грудня 2008р. суб`єктивні майнові права, зареєструвавши право власності на нерухомість в ДРРПНМ.

Таким чином, на підставі рішень ВК ІМР від 28 вересня 2010р. № 197/61 та від 12.07.2011р. № 170/32 в ред. рішення виконкому Ірпінської міської ради від 03.07.2012р. № 132/8 виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією ПАТ «ЧБРР» права власності на належне йому майно; ці рішення після видачі свідоцтва про право власності та здійснення державної реєстрації вичерпали свою дію фактом їх повного виконання, а тому Ірпінська міська рада не мала повноважень для їх самостійного скасування.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним рішення Ірпінської міської ради є обґрунтованими, а тому підлягають судом задоволенню. Заперечення відповідача та третьої особи ОСББ "Еверест-10" судом до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 207, 236, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення Ірпінської міської ради № 778-14-VІІ від 19.05.2016 року.

3. Стягнути з Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., Бучанський р-н., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2А, ) на користь Фізичної особи підприємця Іванова Павла Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 2 422 (двітисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 12.09.2025 року.

Суддя Л.Я. Мальована