ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2025 р. Справа № 906/547/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Кравець С.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Виговської Д.Ю.,

представників сторін:

від позивача: Кіцила О.О. - довіреність №128 від 25.06.2025,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами спрощеного

позовного провадження справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Лакма"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко"

про стягнення 233 017,17грн.

Процесуальні дії по справі.

Приватне акціонерне товариство "Лакма" (далі - позивач, ПрАТ "Лакма") звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (далі - відповідач, ТОВ "Спіко") про стягнення 233 017,17грн заборгованості, з яких: 158 414,40грн основного боргу, 43 257,98грн пені, 6 093,53грн 3% річних, 25 251,26грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №17/2019-В від 04.07.2019 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 30.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.05.2025.

Ухвалою суду від 27.05.2025 розгляд справи по суті відкладено на 23.06.2025.

Ухвалою суду від 23.06.2025 відзив ТОВ "Спіко" (вх.№7968) від 22.06.2025 залишено без розгляду. Продовжено строк розгляду справи по суті на підставі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відкладено розгляд справи по суті на 04.07.2025.

У судовому засіданні 04.07.2025 оглянуто оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оголошено перерву до 10.07.2025.

У зв`язку з загрозою ракетних обстрілів та оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області 10.07.2025 судове засідання по даній справі не відбулося. Ухвалою суду від 10.07.2025 розгляд справи по суті призначено на 28.08.2025.

Ухвалою суду від 28.08.2025 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено розгляд справи по суті на 09.09.2025.

Відповідач повноважного представника у судове засідання 09.09.2025 не направив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа до електронних кабінетів ТОВ "Спіко" та представника відповідача - адвоката Кулачко Т.М. (а.с.99).

Представник ТОВ "Спіко" до судового засідання в режимі відеоконференції не під`єднався, у системі відеоконференцзв`язку перебував офлайн, на телефонний дзвінок не відповів.

З огляду на те, що явка представників сторін в судове засідання 09.09.2025 обов`язковою не визнавалась, а неявка представника відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, господарський суд визнав за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності останнього, згідно зі статтею 202 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 09.09.2025 при розгляді справи по суті підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні 09.09.2025 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару за договором поставки №17/2019-В від 04.07.2019 на виконання умов якого, згідно видаткової накладної №1365 від 06.12.2023, позивач передав у власність відповідача товар на суму 158 414,40грн, яку останній не сплатив. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, крім суми основного боргу у розмірі 158 414,40грн, позивачем заявлено до стягнення 43 257,98грн пені, 6 093,53грн 3% річних та 25 251,26грн інфляційних втрат, а також судові витрати (а.с.1-3).

Відзив ТОВ "Спіко" (вх.№7968) від 22.06.2025, ухвалою суду від 23.06.2025 залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском відповідачем процесуального строку на його подання.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.07.2019 між ПрАТ "Лакма" (постачальник) та ТОВ "Спіко" (покупець) укладено договір поставки №17/2019-В, згідно п.1.1 якого, предметом договору є поставка пробки гвинтової поліетиленової для ПЕТ пляшок в асортименті, яку виготовляє постачальник у відповідності до ТУ.У25.2-1:2011 від 20.12.2011 із зміною №1, №2 та №3 (а.с.5-9).

У відповідності до п.1.2 договору поставки, постачальник зобов`язується виготовляти та передавати у власність покупцю товар в асортименті, а покупець зобов`язується придбавати у постачальника товар і своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов цього договору.

Ціна товару є договірною та визначається на поставку у додатку, який є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору становить сумарну вартість товару, поставленого протягом дії даного договору, згідно видаткових накладних (п.п. 2.2, 2.3 договору поставки).

Поставка товару, відповідно до п.4.2 договору, здійснюється на умовах СРТ Житомирська область, село Мирне, вулиця Володарського, 151-а (склад покупця). За окремою згодою сторін допускаються інші умови поставки, які вказуються у додатках, які є невід`ємною частиною даного договору та мають пріоритетну силу.

Пунктом 4.3 договору поставки передбачено, що датою поставки партії товару є дата складання видаткової накладної постачальником.

Відповідно до п.7.4 договору поставки, за несвоєчасну та (або) у неповному розмірі оплату вартості товару згідно умов даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від неоплаченої вартості товару.

Згідно п.7.5 договору, початком нарахування сторонами пені за прострочення виконання зобов`язань, згідно договору буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування пені триває протягом 365 календарних днів.

Договір поставки №17/2019-В від 04.07.2019 набирає чинності з 04.07.2019 і діє до 04.07.2020 та вважається щорічно продовженим, якщо за один місяць до закінчення терміну жодна із сторін не повідомляє про відмову від нього (п.11.1).

05.12.2023 між сторонами підписано протокол погодження договірної ціни, який є додатком до договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019 (а.с.10). Згідно п.1.2 додатку, розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки.

Договір поставки №17/2019-В від 04.07.2019 та додаток від 05.12.2023 (протокол погодження договірної ціни) підписані представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками товариств.

04.07.2019 між ПрАТ "Лакма" (власник) та ТОВ "Спіко" (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №18/2019-ВЗ, згідно з п.1.1 якого, власник зобов`язується передати, а зберігач прийняти на відповідальне зберігання та повернути власнику збережений товар, який залежить власнику на праві власності (а.с.14-16).

Відповідно до п.1.2 договору відповідального зберігання, товаром є - пробки гвинтової поліетиленової для ПЕТ пляшок. Місце зберігання товару: Житомирська область, Бердичівський район, село Мирне, вулиця Володарського, 151-А (п.1.6 договору).

Згідно п.п.3.1, 3.2 договору відповідального зберігання, передача товару на відповідальне зберігання здійснюється за товарно-транспортною накладною та актом приймання-передачі товару на відповідальне зберігання. Передача товару зі зберігання здійснюється в місці зберігання товару за актами приймання-передачі з відповідального зберігання.

Вартість послуг і порядок розрахунків врегульовано розділом 4 договору.

Пунктом 9.1 договору відповідального зберігання передбачено, що він набуває сили з моменту його підписання сторонами, підлягає виконанню з 04.07.2019 до 04.07.2020, але у всякому разі до повного виконання зобов`язань сторонами за договором.

На підставі актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей: №1 від 26.05.2021, №2 від 24.06.2021, №3 від 07.07.2021, №4 від 16.07.2021, №5 від 31.08.2021, позивачем передано відповідачу на відповідальне зберігання товар (а.с.69-73).

Згідно акту №1 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 06.12.2023, відповідачем повернуто позивачу товар з відповідального зберігання за договором №18/2019-ВЗ від 04.07.2019 (а.с.18).

Станом на 31.12.2023 на відповідальному зберіганні відповідача відсутній товар позивача за договором відповідального зберігання №18/2019-ВЗ від 04.07.2019, що підтверджується актом звірки товарно-матеріальних цінностей (а.с.19).

ПрАТ "Лакма 05.12.2023 виставлено відповідачу рахунок №1365 від 05.12.2023 на оплату товару, згідно договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, на загальну суму 158 414,40грн (а.с.11).

Керівником відповідача - ТОВ "Спіко" видано в.о. начальника виробництва - Дзіно А.А. довіреність №14 від 05.12.2023 на отримання від ПрАТ "Лакма" цінностей за рахунком №1365 від 05.12.2023 (а.с.12).

На виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 158 414,40грн, що підтверджується видатковою накладною №1365 від 06.12.2023 (а.с.13).

Позивач направив відповідачу претензію вих.№142 від 08.10.2024, у якій вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів сплатити заборгованість у розмірі 191 434,04грн, з яких: 158 414,40грн основного боргу та 33 019,64грн пені (а.с.20-22; докази направлення 23-24).

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, вимоги позивача залишив без задоволення.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором поставки №17/2019-В від 04.07.2019, позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 233 017,17грн, з яких: 158 414,40грн - основного боргу, 43 257,98грн - пені, 6 093,53грн - 3% річних, 25 251,26грн - інфляційних втрат, а також судові витрати.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 ст.11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 ст.11 ЦК України).

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, згідно якого ПрАТ "Лакма" зобов`язалося виготовити та передати у власність ТОВ "Спіко" товар, а покупець зобов`язався придбавати товар і здійснювати його оплату.

Згідно зі ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

05.12.2023 між сторонами підписано протокол погодження договірної ціни, який є додатком до договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, згідно п.1.2 якого, розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято в повному обсязі та без зауважень товар на загальну суму 158 414,40грн, що підтверджується видатковою накладною №1365 від 06.12.2023, яка підписана обома сторонами.

Поставка позивачем товару на загальну суму 158 414,40грн, на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, з урахуванням змін, внесеними додатком від 05.12.2023 до договору (протокол погодження договірної ціни) є підставою виникнення у відповідача як покупця, зобов`язання оплатити вказаний товар відповідно до умов договору.

Поряд з цим суд враховує, що між сторонами існували правовідносини щодо відповідального зберігання товару, які врегульовано договором відповідального зберігання №18/2019-ВЗ від 04.07.2019, згідно якого ПрАТ "Лакма" передало на відповідальне зберігання ТОВ "Спіко", на підставі актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей: №1 від 26.05.2021, №2 від 24.06.2021, №3 від 07.07.2021, №4 від 16.07.2021, №5 від 31.08.2021, товар. В подальшому, згідно акту приймання-передачі №1 від 06.12.2023, відповідачем повернуто позивачу товар з відповідального зберігання, який у цей же день був переданий у власність відповідача на підставі видаткової накладної №1365 від 06.12.2023. Згідно акту звірки товарно-матеріальних цінностей у відповідача, станом на 31.12.2023, на відповідальному зберіганні відсутній товар позивача за договором відповідального зберігання №18/2019-ВЗ від 04.07.2019.

Враховуючи умови протоколу погодження договірної ціни від 05.12.2023, який є додатком до договору поставки №17/2019-В від 04.07.2019, строк оплати за видатковою накладною №1365 від 06.12.2023 на загальну суму 158 414,40грн (30 календарних днів з дати поставки) настав до 05.01.2024 (включно).

Разом з тим, доказів оплати відповідачем товару на суму 158 414,40грн матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладною №1365 від 06.12.2023 становить 158 414,40грн

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направляв відповідачу претензію вих.№142 від 08.10.2024, у якій вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів сплатити заборгованість у загальному розмірі 191 434,04грн, з яких 158 414,40грн основного боргу та 33 019,64грн пені за договором поставки №17/2019-В від 04.07.2019 (а.с.20-22; докази направлення 23-24).

Відповідач відповіді на претензію не надав, вимоги позивача залишив без задоволення.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості у розмірі 158 414,40грн, вимог позивача не спростував. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 158 414,40грн основного боргу за договором поставки №17/2019-В від 04.07.2019 є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 43 257,98грн - пені, 6 093,53грн - 3% річних та 25 251,26грн - інфляційних втрат.

З даного приводу суд враховує, що порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 ст.549 ЦК України).

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно частини 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, у п.7.4 договору поставки сторони погодили, що за несвоєчасну та (або) у неповному розмірі оплату вартості товару згідно умов даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від неоплаченої вартості товару. Згідно п.7.5 договору, початком для нарахування сторонами пені за прострочення виконання зобов`язань згідно договору буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування пені триває протягом 365 календарних днів.

Отже, у даному випадку сторонами у договорі погоджено інший строк нарахування пені, а саме - 365 календарних днів.

З розрахунку позивача (а.с.25) вбачається, що він заявив до стягнення 43 257,98грн пені, нарахованої за період з 05.01.2024 по 04.01.2025 на суму боргу у розмірі 158 414,40грн.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивачем невірно визначено дату виникнення заборгованості за видатковою накладною №1365 від 06.12.2023.

Суд враховує, що згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як зазначалось судом вище, відповідач мав здійснити оплату за видатковою накладною №1365 від 06.12.2023 на загальну суму 158 414,40грн - до 05.01.2024 (включно), відповідно прострочення оплати виникає - з 06.01.2024.

Здійснивши власний розрахунок пені, нарахованої за період з 06.01.2024 по 04.01.2025 на суму боргу 158 414,40грн, суд встановив, що її розмір становить 43 128,09грн (а.с.101).

Таким чином, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 43 128,09грн. У частині стягненні 129,89грн пені господарський суд відмовляє у зв`язку безпідставністю її нарахування.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 093,53грн - 3% річних, нарахованих за період з 05.01.2024 по 18.04.2025 на суму боргу 158 414,40грн. А також 25 251,26грн - інфляційних втрат, нарахованих за період з 05.01.2024 по 28.02.2025 на суму боргу 158 414,40грн.

Господарський суд здійснив перерахунок 3% річних, з урахуванням вірних періодів такого нарахування та встановив що розмір 3% річних, нарахованих за період з 06.01.2024 по 18.04.2024 на суму боргу у розмірі 158 414,40грн, становить 6 093,71грн (а.с.100).

Водночас, позивачем заявлено до стягнення 6 093,53грн 3% річних. Відтак, враховуючи положення статті 14 ГПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 6 093,53грн.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, у період з 06.01.2024 по 28.02.2025 на суму боргу 158 414,40грн, господарський суд встановив, що їх розмір становить 22 543,25грн (а.с.102), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У частині стягненні 2 708,01грн інфляційних втрат, суд відмовляє.

Згідно частини 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, стягненню з ТОВ "Спіко" на користь ПрАТ "Лакма" підлягає: 158 414,40грн основного боргу, 43 128,09грн пені, 6 093,53грн 3% річних та 22 543,25грн інфляційних втрат. В частині стягнення 129,89грн пені та 2 708,01грн інфляційних втрат, суд відмовляє у зв`язку безпідставністю їх нарахування.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено 3 495,26грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №39 від 29.04.2025.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи часткове задоволення вимог, на відповідача покладається 2 762,15грн витрат по сплаті судового збору, враховуючи коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору, оскільки позовна заява подана до суду в електронній формі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (Україна, 13313, Житомирська область, Бердичівський район, село Мирне, вулиця Володарського, будинок 151А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Лакма" (Україна, 79040, Львівська область, місто Львів, вулиця Північна, будинок 24; ):

- 158 414,40грн - основного боргу,

- 43 128,09грн - пені,

- 6 093,53грн - 3% річних,

- 22 543,25грн - інфляційних втрат,

- 2 762,15грн - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.09.25

Суддя Кравець С.Г.

Направити:

1 - позивачу - електронний кабінет,

2 - відповідачу - електронний кабінет.