УХВАЛА

м. Київ

12.09.2025Справа № 910/11314/25

Суддя Господарського суду міста Києва Мандриченко О.В., розглянувши, без виклику представників сторін,

заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури;

про забезпечення позову.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Одеської обласної (військової) державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд», в якому просить:

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації () від 16.01.2016 за № 21/А-2016 «Про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту»;

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016, укладеного між Одеською обласною державною адміністрацією () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () з додатковими угодами до нього щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про інше речове право: 13344819, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права власності Одеської обласної державної адміністрації () на земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про речове право 13344705, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний разом із земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () щодо земельної ділянки площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про інше речове право: 13344819, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні майном шляхом зобов`язання Одеської обласної державної (військової) адміністрації () повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні майном шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27).

Також до Господарського суду міста Києва від заступника керівника Одеської обласної прокуратури (далі також заявник) надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 за адресою: Одеська область, Лиманський район, Новобілярська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову заявник вказує, що прокуратурою установлено, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 13.11.2015 за № 773/A-2015 Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» (далі також ТОВ «Енерго продукт лтд») надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років орієнтовною площею 4,46 га із земель водного фонду для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту), у зв`язку з чим розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 16.01.2016 за № 21/А-2016 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Енерго продукт лтд» в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Як зазначає заявник, у подальшому на підставі зазначеного розпорядження 17.02.2016 між Одеською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Енерго продукт лтд» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,46 га (кадастровий номер :01:002:0129), відповідно до п. 2.1 якого, в оренду надається земельна ділянка загальною площею 4,4600 га, у тому числі 4,4600 га під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, а п3.1 договору оренди земельної ділянки визначено, що його укладено строком на 49 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди.

Крім того, заявник вказує, що право оренди земельної ділянки площею 4,46 га з кадастровим номером :01:002:0129 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 19.02.2016 та одночасно, 19.02.2016, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності органу державної влади - Одеської обласної державної адміністрації на вказану земельну ділянку (номер запису 13344705, реєстраційний номер об`єкта 27).

За твердженнями заявника, на виконання умов договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016 сторонами складено акт приймання -передачі земельної ділянки від 17.02.2016, за яким орендодавець - Одеська обласна державна адміністрація передала, а орендар - ТОВ «Енерго продукт лтд» прийняв земельну ділянку загальною площею 4,46 га з кадастровим номером :01:002:0129 у строкове платне володіння та користування (оренду) для будівництва, обслуговування та експлутації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, яка знаходиться на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Однак заявник стверджує, що вищезазначена земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0129 фактично розташована в акваторії Аджалицького лиману та являє собою частину водного об`єкту.

У зв`язку з чим заявник зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 за № 1356-р «Про надання державному підприємству «Морський торговельний порт «Южний» у постійне користування земельної ділянки» надано Державному підприємству «Морський торговельний порт «Южний» у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману, а в свою чергу, відповідно до розпорядження Кабінету від 04.03.2013 за № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», внаслідок реорганізації державних підприємств морського транспорту, в тому числі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» шляхом виділу утворено Державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

З наведеного вбачається, як висновує заявник, формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0129 за рахунок акваторії Аджалицького лиману та морського порту Південний підтверджується також проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Енерго продукт лтд» в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту), розробленим у 2015 році ТОВ «ЗЕМАГРОСЕРВІС» на замовлення ТОВ «Енерго продукт лтд», з пояснювальної записки якого вбачається, що за видами угідь, згідно із формою 6-зем, земельна ділянка площею 4,4600 га знаходиться під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами.

Однак, як стверджує заявник, Аджалицький лиман належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, оскільки відноситься до внутрішніх морських вод України, а спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0129 площею 4,4600 га розташована безпосередньо під акваторією лиману та фактично є дном акваторії із водною поверхнею, а управління та державне регулювання діяльності морського порту та використання морської інфраструктури державної власності, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, у тому числі акваторією морського порту, а також розпорядження дном територіального моря належить до виключного відання Кабінету Міністрів України.

На думку заявника, вбачається нічим необмежене право Одеської обласної державної (військової) адміністрації та ТОВ «Енерго продукт лтд» ініціювати та здійснити під час розгляду справи судом поділ спірної ділянки на декілька земельних ділянок або об`єднання з іншими земельними ділянками, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави щодо витребування земельної ділянки, а також унеможливить або суттєво ускладнить виконання рішення суду, якщо воно буде постановлене на користь позивача, а оскільки кадастровий номер земельної ділянки є унікальним ідентифікатором земельної ділянки, в разі його скасування внаслідок поділу або об`єднання земельної ділянки фактично втратиться предмет зазначеного позову, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, виникне необхідність ініціювати інший позов, що потребуватиме додаткових фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем, та не відповідає принципу процесуальної економії.

Крім того, заявник звертає увагу суду на п. 9.3.4. оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016, в якому сторони узгодили, що за згодою орендодавця орендар має право передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умов забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовами договору.

Тобто, станом на теперішній час орендар ТОВ «Енерго продукт лтд» у разі отримання згоди орендодавця має нічим необмежене право в період розгляду справи судом передати в суборенду спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що не являються учасниками цієї справи, на права яких може вплинути рішення по суті справи. При цьому незалучення до участі у справі особи, чиї права та інтереси зачіпаються судовим рішенням, є обов`язковою підставою для скасування такого рішення апеляційним судом, що не відповідає принципу процесуальної економії.

Враховуючи вищевикладене, на думку заявника, вбачаються підстави для вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 з метою запобігання зміни предмету спору, необхідності звернення з новим позовом, а також забезпечення реального виконання рішення суду та поновлення інтересів держави.

Господарський суд міста Києва, розглянувши заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову, вважає за необхідне задовольнити її з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) Центральному депозитарію цінних паперів та депозитарній установі надавати емітенту реєстр власників іменних цінних паперів для проведення загальних зборів акціонерів; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 № 921/40/20).

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 30.06.2022 у справі № 911/3616/21(911/184/22).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків.

Суд також зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17.06.2022 у справі №910/2382/21, згідно із якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як вказувалося судом, заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Одеської обласної (військової) державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд», в якому просить:

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації () від 16.01.2016 за № 21/А-2016 «Про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту»;

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016, укладеного між Одеською обласною державною адміністрацією () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () з додатковими угодами до нього щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про інше речове право: 13344819, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права власності Одеської обласної державної адміністрації () на земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про речове право 13344705, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні акваторією морського порту Південний разом із земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () щодо земельної ділянки площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (номер запису про інше речове право: 13344819, реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні майном шляхом зобов`язання Одеської обласної державної (військової) адміністрації () повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27);

- усунути перешкоди власнику державі в особі Кабінету Міністрів України у розпорядженні майном шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» () повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27).

Судом встановлено, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 13.11.2015 за № 773/A-2015 Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» (далі також ТОВ «Енерго продукт лтд») надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років орієнтовною площею 4,46 га із земель водного фонду для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту), у зв`язку з чим розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 16.01.2016 за № 21/А-2016 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Енерго продукт лтд» в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

У подальшому на підставі зазначеного розпорядження 17.02.2016 між Одеською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Енерго продукт лтд» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,46 га (кадастровий номер :01:002:0129), відповідно до п. 2.1 якого, в оренду надається земельна ділянка загальною площею 4,4600 га, у тому числі 4,4600 га під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, а п3.1 договору оренди земельної ділянки визначено, що його укладено строком на 49 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди.

Право оренди земельної ділянки площею 4,46 га з кадастровим номером :01:002:0129 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 19.02.2016 та одночасно, 19.02.2016, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності органу державної влади - Одеської обласної державної адміністрації на вказану земельну ділянку (номер запису 13344705, реєстраційний номер об`єкта 27).

На виконання умов договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016 сторонами складено акт приймання -передачі земельної ділянки від 17.02.2016, за яким орендодавець - Одеська обласна державна адміністрація передала, а орендар - ТОВ «Енерго продукт лтд» прийняв земельну ділянку загальною площею 4,46 га з кадастровим номером :01:002:0129 у строкове платне володіння та користування (оренду) для будівництва, обслуговування та експлутації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, яка знаходиться на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Отже, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на теперішній час на земельну ділянку площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 зареєстровано право власності Одеської обласної державної адміністрації та речове право оренди ТОВ «Енерго продукт лтд» (реєстраційний номер 27).

Тобто, станом на момент винесення ухвали, Одеська обласна державна (військова) адміністрація має повноваження власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0129, що є предметом спору у даній справі, то остання у разі дострокового розірвання або припинення дії договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016, укладеного з ТОВ «Енерго продукт лтд», має необмежене право у будь-який момент відчужити/передати у користування спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що не являються учасниками цієї справи, що створить необхідність для звернення до суду з черговими позовами до останнього правонабувача, що не відповідає принципу процесуальної економії, а також призведе до додаткових фінансових витрат позивача.

Крім того, Одеська обласна державна (військова) адміністрація та ТОВ «Енерго продукт лтд» не позбавлені права ініціювати та здійснити під час розгляду справи судом поділ спірної ділянки на декілька земельних ділянок або об`єднання з іншими земельними ділянками, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави, якщо під час розгляду справи буде таке встановлено, а також унеможливить або суттєво ускладнить виконання рішення суду, якщо воно буде постановлене на користь позивача.

Так, у ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» зазначено, що у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Водночас у ст. 1 вищевказаного Закону зазначено, що кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Таким чином, кадастровий номер земельної ділянки є унікальним ідентифікатором земельної ділянки, а в разі його скасування внаслідок поділу або об`єднання земельної ділянки фактично втратиться предмет зазначеного позову, що у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, виникне необхідність ініціювати інший позов, що потребуватиме додаткових фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем, та не відповідає принципу процесуальної економії.

Крім того, у пункті 9.3.4. оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 17.02.2016, сторони узгодили, що за згодою орендодавця орендар має право передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умов забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовами договору.

Тобто, орендар у разі отримання згоди орендодавця не обмежений у праві, в період розгляду справи судом, передати в суборенду спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що не являються учасниками цієї справи, на права яких може вплинути рішення по суті справи.

При цьому, суд зазначає, що незалучення до участі у справі особи, чиї права та інтереси зачіпаються судовим рішенням, є обов`язковою підставою для скасування такого рішення апеляційним судом, що не відповідає принципу процесуальної економії.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду вказала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Крім того, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Також суд звертається до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду 27.09.2023 у справі № 916/553/22, яка є релевантною та прийнята в межах розгляду справи в подібних правовідносинах та відповідно до якої рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; водночас такий запис вноситься лише у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (пункт 57), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 94), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, пункт 63)). Отже, для запобігання випадкам, коли на підставі судового рішення про задоволення позову у подібних спорах не може бути здійснена державна реєстрація права позивача, позивачам слід звертатися до суду з заявами про накладення арешту на нерухоме майно відповідачів (пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України), оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав позивача (частина друга статті 136 ГПК України).

Застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на спірну земельну ділянку унеможливить вчинення будь-яких дій щодо поділу, об`єднання земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також відчуження такої земельної ділянки в ході розгляду судової справи на користь третіх осіб, що не перебувають у процесуальному статусі учасників цієї справи.

Враховуючи значну вартість спірної земельної ділянки (3 578 961,85 грн), її приналежність до земель рекреаційного призначення та безпосередню близькість до урізу води Чорного моря, то негативні наслідки від вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту є співмірними з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття такого заходу забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 за № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вказує, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частинами 1 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Дорани проти Ірландії").

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта статті 11 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист або поновлення порушених його прав (інтересів), якщо рішення буде прийняте на його користь, в тому числі задля забезпечення можливості захисту порушених прав в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

У даній справі встановлені судом обставини свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить/унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів позивача у разі задоволення позову.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вищезгаданих заходів забезпечення позову не призводять до втручання у звичайну господарську діяльність Одеської обласної (військової) державної адміністрації та ТОВ «Енерго продукт лтд», а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для запобігання перешкод у виконані рішення суду у разі задоволення позовних вимог та належному захисті та відновленні порушеного права.

Таким чином, з огляду на викладене вище, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову.

У разі зміни таких обставин сторони не позбавленні права звернутись із відповідною заявою про скасування заходів про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову задовольнити повністю.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 4,4600 га з кадастровим номером :01:002:0129 за адресою: Одеська область, Лиманський район, Новобілярська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.

Стягувач: Одеська обласна прокуратура (65026, місто Одеса, вулиця Італійська, будинок 3, ідентифікаційний код 03528552).

Боржник 1: Одеська обласна (військова) державна адміністрація (65032, місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 4, ідентифікаційний код 0002585).

Боржник 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт лтд» (67550, Одеський район, селище Нові Біляри, Одесько-Миколаївське шосе, будинок 34, ідентифікаційний код 32497213).

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 12.09.2025, дійсна для пред`явлення до виконання до 12.09.2028 та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Олександр Володимирович Мандриченко