ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2738/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Національного університету Одеська політехніка (65044, м. Одеса, просп. Шевченка, 1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Воропаєвої Ганни Олексіївни ( АДРЕСА_1 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіонального відділення фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15)

про стягнення 39 751 грн

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог.

11.07.2025 Національний університет Одеська політехніка (далі позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим в системі Електронний суд (вх. № 2809/25 від 11.07.2025), про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідач) боргу у загальній сумі 39 751, 45 грн, який складається з: заборгованості з орендної плати за 2020 рік 7984, 53 грн, у тому числі ПДВ; заборгованості по земельному податку за 2020 рік 1574, 07 грн; заборгованості по земельному податку за 2021 рік 3974, 91 грн; заборгованості за договором відшкодування за 2020 рік 15 040, 88 грн, у тому числі ПДВ; заборгованості за договором відшкодування за 2021 рік 11 177, 03 грн, у тому числі ПДВ; судового збору в сумі 2422, 40 грн.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження; залучено до участі у справі Регіональне відділення фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 16.07.2025 була доставлена позивачу та його представнику до їх електронних кабінетів 17.07.2025 та доставлена третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача до її електронного кабінету 21.07.2025, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу.

Ураховуючи відсутність у відповідача електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС ухвала суду від 16.07.2025 була надіслана їй на її юридичну адресу, яка зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернута засобами поштового зв`язку із вказівкою такого повернення адресат відсутній за вказаною адресою, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення.

Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Порядок направлення та вручення судових рішень визначений у ст. 242 ГПК України.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі в порядку, визначеному законом, у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня (ч. 5 ст. 242 ГПК).

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 242 ГПК).

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч. 6 ст. 242 ГПК).

Виходячи зі змісту ст. 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 14.06.2024 у справі № 910/8002/23).

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Також, суд повідомляв про розгляд справи № 916/2738/25 шляхом розміщення публікацій на сайті Судова влада України, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою.

Отже, судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, про можливість вчинення відповідних процесуальних дій, зокрема надано можливість викласти свої заперечення проти задоволення позовних вимог.

Суд також бере до уваги, що сторони мали можливість ознайомитись з усіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Таким чином, матеріали справи свідчать про належне повідомлення учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, а також створення учасникам судового процесу належних умов для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення як позивача, так і відповідача, а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача про розгляд судом даного спору.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача Національний університет Одеська політехніка.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 01.11.2013 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та договору про відшкодування витрат на утримання орендованої площі та надання комунальних послуг орендареві (як додаток до договору оренди) щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати та інших платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальній сумі 39 751, 42 грн, яка складається з: заборгованості з орендної плати за 2020 рік 7984, 53 грн, у тому числі ПДВ; заборгованості по земельному податку за 2020 рік 1574, 07 грн; заборгованості по земельному податку за 2021 рік 3974, 91 грн; заборгованості за договором відшкодування за 2020 рік 15 040, 88 грн, у тому числі ПДВ; заборгованості за договором відшкодування за 2021 рік 11 177, 03 грн, у тому числі ПДВ. Зазначив про неодноразове пролонгування договору оренди (останній раз у 2019 році).

Вказує, що відповідно до зазначених договорів балансоутримувачем є Національний університет Одеська політехніка, який відповідно до наказу МОН України від 06.10.2020 № 1225 є правонаступником Одеського національного політехнічного університету.

Посилаючись на положення ст. ст. 269, 270, 282, п. 284.3. ст. 284, п. 287.7. ст. 287 ПК України, зазначає, що позивач звільнений від сплати земельного податку як заклад освіти, що утримується за кошти державного бюджету та після укладення договору оренди Національний університет Одеська політехніка нараховує земельний податок на орендоване майно та перевиставляє його відповідачу.

Оскільки відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами до суду не надав, суд у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Ухвала суду від 16.07.2025 була доставлена Регіональному відділенню фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до його електронного кабінету 21.07.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу.

Будь-яких пояснень щодо позову у порядку ст. 179 ГПК України, третьою особою не надано.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.11.2013 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Одеській області та ФОП Воропаєвою Ганною Олексіївною був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір), п. 1.1. якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення першого поверху будівлі гуртожитку № 4 інв. № 122270, реєстровий № 02071045.81.ДЛСФХЦ 035, площею 40, 00 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 11-а (далі майно), що обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ФОП Лемза І.В. станом на 30.06.2013 та становить 209 618, 00 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою: розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Стан майна на момент укладення договору, визначається в акті приймання-передавання за узгодженням балансоутримувача і орендаря (п. 1.3 договору).

Згідно з п. п. 2.1., 2.3., 2.5. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю визначеною у звіті про незалежну оцінку. Орендоване нерухоме майно залишається на балансі балансоутримувача із зазначенням того, що цей об`єкт є орендованим.

За положеннями п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2013) 1039, 71 грн.

У відповідності до п. 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.4. договору).

За положеннями п. 3.5. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 50 % надсилається орендарем орендодавцеві.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За умовами п. п. 5.3., 5.9., 5.11. договору орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату. Щомісяця до 12 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. Здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого Майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю.

Згідно з п. 7.1. договору за участю балансоутримувача передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 9.1. договору).

У відповідності до положень п. п. 10.1., 10.4. договору цей договір укладено строком на один рік, який діє з моменту підписання його сторонами. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін.

Між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Одеській області та ФОП Воропаєвою Ганною Олексіївною укладалися договори від 20.12.2019, 21.10.2019, 31.10.2018, 17.11.2017, 13.12.2016, 24.04.2015 про внесення змін до договору оренди від 01.11.2013 нерухомого майна, що належить до державної власності.

У відповідності до п. п. 1, 2 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення першого поверху будівлі гуртожитку № 4 інв. № 122270, реєстровий № 02071045.81.ДЛСФХЦ 035, площею 40, 00 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 11-а (далі майно), що обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ФОП Лемза І.В. станом на 31.10.2019 і становить 543 904, 00 грн. Орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами та доповненнями) та становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2019:2722, 24 грн.

Згідно підписаного 01.11.2013 сторонами договору оренди акта приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету до договору оренди від 01.11.2013, укладеного з ФОП Воропаєвою Ганною Олексіївною, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, визначене договором оренди.

Відповідно до підписаного 20.12.2019 сторонами договору оренди акта приймання-передачі державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету до договору оренди від 01.11.2013, укладеного з ФОП Воропаєвою Ганною Олексіївною, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, визначене договором оренди з урахуванням договору про внесення змін від 20.12.2019.

Між Одеським національним політехнічним університетом та ФОП Воропаєвою Ганною Олексіївною був укладений договір про відшкодування витрат на утримання орендованої площі та надання комунальних послуг орендареві, п. п. 1.1., 1.2. якого передбачено, що орендар відшкодовує витрати на утримання орендованого майна, надання комунальних послуг та відшкодування податку на землю. Договір дійсний на строк укладання договору оренди.

Згідно з п. 2.2. договору орендар компенсує фактичні комунальні витрати і сплачує послуги, які надає балансоутримувач (вивезення сміття, підтримання в експлуатаційному стані електро-, тепло-, водопостачальних, каналізаційних комунікацій, покрівель, вентиляційних систем, систем сміттевідведення, ліфтів маловантажних) пропорційне наданій в оренду площі.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки № 1010 від 10.09.2020, № 1199 від 05.10.2020, № 1245 від 10.11.2020, № 1414 від 10.12.2020, № 1518 від 11.01.2021 на загальну суму 7984, 53 грн стосовно орендної плати.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки № 325 від 10.03.2020, № 554 від 15.05.2020, № 679 від 10.06.2020, № 795 від 10.07.2025, № 953 від 10.08.2020, № 1061 від 10.09.2020, № 1146 від 05.10.2020, № 1286 від 10.11.2020, № 1368 від 10.12.2020, № 1477 від 11.01.2021, № 1578 від 10.02.2021, № 14 від 10.03.2021, № 15 від 29.04.2021, № 121 від 18.05.2021, № 187 від 02.06.2021, № 347 від 02.07.2021, № 405 від 02.08.2021, № 462 від 06.09.2021, № № 549 від 11.10.2021, № 630 від 18.11.2021, № 699 від 15.12.2021 на загальну суму 5548, 98 грн стосовно відшкодування податку на землю.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки № 247 від 14.06.2021, № 245 від 14.06.2021, № 246 від 14.06.2021, № 1578 від 12.02.2021, № 156 від 18.05.2021 на загальну суму 26 217, 91 грн стосовно відшкодування комунальних послуг.

У претензії за вих. № 580/104-06 від 10.05.2024, адресованій відповідачу, позивач вказав, що в порушення вимог п. п. 3.5., 5.3., 5.11., орендна плата не сплачується своєчасно з 2020 року, заборгованість за утримання орендованої площі та надані комунальні послуги з 2020 року по теперішній час; вимагав негайно сплатити заборгованість з орендної плати згідно договору оренди від 01.11.2013 з урахуванням ПДВ у розмірі 10 007, 16 грн, заборгованість по земельному податку у розмірі 15 465, 75 грн, заборгованість згідно з договором про відшкодування витрат на утримання орендованої площа за надані комунальні послуги від 09.02.2011 (з урахуванням ПДВ) у розмірі 107 463, 84 грн шляхом перерахування грошових коштів на вказані реквізити.

Додатком до претензії зазначено: бухгалтерська довідка.

Претензія за вих. № 580/104-06 від 10.05.2024 була надіслана засобами поштового зв`язку.

Листом № 1386/104-06 від 24.09.2024 позивач направляв відповідачу акт звіряння розрахунків станом на 17.09.2024, згідно якого заборгованість склала 132 936, 75 грн (з урахуванням авансового внеску сума заборгованості 130 186, 75 грн).

Листом за вих. № 2340/08-08 від 28.10.2024 позивач повідомив відповідача про те, що у зв`язку з порушенням умов договорів оренди від 09.02.2011 № 7 та від 01.11.2013 № 04, що знаходяться на балансі Державного університету «Одеська політехніка», які були вказані у листі від 06.07.2021 № 1367/98-04 у подовжені вищевказаних договорів оренди було відмовлено; відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» з припиненням договорів оренди припиняється дія договорів на відшкодування комунальних послуг; просив відключити устаткування, звільнити орендоване приміщення та здати його балансоутримувачу.

Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви бухгалтерської довідки станом на 26.05.2025 сума заборгованості відповідача згідно з договором оренди від 01.11.2013 складає 7984, 53 грн (з урахуванням ПДВ), заборгованість по земельному податку складає 5548, 98 грн, а саме: заборгованість з оренди за 2020 рік складає 7984, 53 грн; заборгованість по земельному податку за 2020 рік складає: 1574, 07 грн, заборгованість по земельному податку за 2021 рік складає 3974, 91 грн.

Згідно з наданої позивачем до позовної заяви бухгалтерської довідки станом на 26.05.2025 сума заборгованості відповідача згідно з договором про відшкодування витрат на утримання орендної площі та надання комунальних послуг від 01.11.2013 складає 26 217, 91 грн, а саме: заборгованість за 2020 рік складає з ПДВ 15 040, 88 грн, заборгованість за 2021 рік складає з ПДВ 11 177, 03 грн.

5. Позиція суду.

Розглядаючи даний спір суд врахував, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 25.11.2024 внесено запис про припинення підприємницької діяльності Воропаєвої Ганни Олексіївни.

За положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 26.06.2019 по справі № 760/13915/18 зазначено, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

У випадку припинення ФОП, її господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, оскільки безпосередньо сама фізична особа не зникає і згідно з нормами статті 52 ЦК України відповідає усім своїм майно за такими зобов`язаннями на загальних підставах (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 09.08.2017 у справі № 3-788гс17).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05.06.2019 у справі №904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Припинення підприємницької діяльності ФОП до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, якщо спірні правовідносини виникли саме щодо виконання договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності.

Отже, суд дійшов висновку про те, що якщо стороною у правовідносинах виступала фізична особа-підприємець, то припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у цих правовідносинах, а отже спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 ЦК України).

В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 762 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

За положеннями ч. ч. 1, 3, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Частиною 5 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (в редакції чинній на момент укладання договору оренди), до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Згідно з п. п. 4, 5 Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 № 630, до плати за оренду іншого окремого індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладеного договору зобов`язується надавати орендарю балансоутримувач. Відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю здійснюється відповідно до договору, укладеного між балансоутримувачем та орендарем, примірна форма якого затверджується Фондом державного майна.

Відповідно, плата за землю має бути сплачена як відшкодування таких витрат балансоутримувача.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди (ст. 269 ПК України).

Від сплати податку звільняються дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки (крім національних та державних дендрологічних парків) (за умови використання за цільовим призначенням), освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів (п. 282.1.4. ст. 282 ПК України).

У відповідності до п. 287.7 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 01.11.2013 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за актом приймання-передавання від 01.11.2013 Регіональне відділення фонду Державного майна України по Одеській та Миколаївській областях передало, а ФОП Воропаєва Ганна Олексіївна прийняла в строкове платне користування державне нерухоме майно, зазначене в п. 1.1. договору, яке обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету, правонаступником якого є Національний університет «Одеська політехніка».

Листом за вих. № 2340/08-08 від 28.10.2024 позивач повідомив відповідача про те, що у зв`язку з порушенням умов договорів оренди від 09.02.2011 № 7 та від 01.11.2013 № 04, що знаходяться на балансі Державного університету «Одеська політехніка», які були вказані у листі від 06.07.2021 № 1367/98-04 у подовжені вищевказаних договорів оренди було відмовлено; відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» з припиненням договорів оренди припиняється дія договорів на відшкодування комунальних послуг; просив відключити устаткування, звільнити орендоване приміщення та здати його балансоутримувачу.

Позивачем доведено суду факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо сплати орендної плати за договором та факт користування ним майном, в тому числі порушення строку здійснення оплати орендної плати. Натомість, відповідач доказів виконання зобов`язань, або неможливості такого виконання за договором оренди щодо своєчасного перерахування орендної плати суду не надав, докази врегулювання спору мирним шляхом не надав, заявлених до нього вимог не спростував, грошове зобов`язання не припинилося виконанням, проведеним належним чином, а тому враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 7984, 53 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивачем також доведено суду факт порушення відповідачем договірних зобов`язань про відшкодування витрат на утримання орендованої площі та надання комунальних послуг орендареві, передбачених додатком до договору від 01.11.2023. Ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат в сумі 26 217, 91 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із 12 березня 2020 року по всій території України встановлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Закон № 540-ІХ набув чинності лише 02.04.2022, однак встановлює, що продовження діє саме на період карантину, тобто з моменту його початку та до його завершення, позовна давність продовжується (постанова Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №914/1560/20).

В подальшому, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності з 17.03.2022, внесені зміни до Цивільного кодексу України (до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України): - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Воєнний стан в Україні введений Указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні і триває до теперішнього часу.

Таким чином, починаючи з 12.03.2020 строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, продовжено на час дії карантину, а в подальшому воєнного стану.

З огляду на вищевикладене, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Воропаєвої Ганни Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Національного університету Одеська політехніка (65044, м. Одеса, просп. Шевченка, 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 43861328) заборгованість у загальній сумі 39 751, 45 грн, яка складається з: заборгованості з орендної плати за 2020 рік в сумі 7984, 53 грн (сім тисяч дев`ятсот чотири гривні, п`ятдесят три копійки), у тому числі ПДВ; заборгованості по земельному податку за 2020 рік в сумі 1574, 07 грн (одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири гривні, сім копійок); заборгованості по земельному податку за 2021 рік в сумі 3974, 91 грн (три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні, дев`яносто одна копійка); заборгованості з відшкодування на утримання орендованого майна, надання комунальних послуг за 2020 рік в сумі 15 040, 88 грн (п`ятнадцять тисяч сорок гривень, вісімдесят вісім копійок), у тому числі ПДВ; заборгованості з відшкодування на утримання орендованого майна, надання комунальних послуг за 2021 рік в сумі 11 177, 03 грн (одинадцять тисяч сто сіфмдесят сім гривень, три копійки), у тому числі ПДВ та судовий збір в розмірі 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Мусієнко