ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 Справа № 917/516/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали

за первісною позовною заявою Акціонерного товариства «Укргазвидобування», вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053,

до відповідача: Приватного підприємства «ЯВІР-2000», вул. Вокзальна, 6, м Полтава, 36009,

про стягнення 1 126 091,34 грн

та за зустрічною позовною заявою Приватного підприємства «ЯВІР-2000», вул. Вокзальна, 6, м Полтава, 36009,

до відповідача: Акціонерного товариства «Укргазвидобування», вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001,

про стягнення 239950,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Заболотний А.М. (присутній в засіданні 09.09.2025); Юрченко П.Ю. (присутній в засіданні 16.09.2025);

від відповідача за первісним позовом: Фуголь С.А.(присутній в засіданні 09.09.2025);

від третьої особи: не з`явися.

СУТЬ СПОРУ. Розглядається позовна заява Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (Позивач, Замовник) до Приватного підприємства «ЯВІР-2000» (Відповідач, Виконавець) про стягнення 1 126 091,34 грн, з яких 583 781,06 грн пеня та 542 310,28 грн штраф, за порушення строків виконання робіт, які передбачені умовами договору на виконання робіт ТПО/1 від 28.11.2022 (далі Договір) та зустрічний позов Приватного підприємства «ЯВІР-2000» про стягнення з АТ «Укргазвидобування» 239 950,00 грн як таких, що були отримані безпідставно за банківською гарантією, наданою АТ КБ «Приватбанк» (третя особа).

В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом позивач посилається на те, що відповідачем без прострочення строків виконання зобов`язання, визначених Договором, були виконані роботи та змонтоване обладнання на загальну суму 779 084,40 грн, а строки виконання робіт на загальну суму 3 190 060,47 грн були порушені, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу та пені, передбачених п.п.8.3, 8.4.1Договору.

Відповідач у відзиві (том 1, а.с.130-136) проти позову заперечує, посилаючись на те, що він своєчасно повідомив позивача (Замовника) про обставини, що загрожували виконанню робіт у строк, визначений Договором, в той час як Замовник затягував порядок приймання-передачі виконаних робіт, зокрема, протягом грудня 2023 року листопада 2024 року Замовник не міг вчасно призначити робочу комісію для приймання виконаних робіт.

Відповідач вважає, що його вина як Виконавця у порушенні строків виконання робіт відсутня; водночас, звертає увагу, що у разі порушення строків виконання робіт Виконавець несе відповідальність лише у вигляді штрафу на підставі п. 8.3 Договору, а положення п.п. 8.4.1 Договору застосовуються лише у разі прострочення виконання Виконавцем неякісних робіт.

Також відповідач зазначає, що, на його думку, відповідальність за п. 8.3 Договору застосовується до Виконавця у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості саме робіт, з яких допущено прострочення, без врахування вартості матеріалів та обладнання, які використовувалися під час виконання відповідних робіт.

Відповідач у відзиві також звертає увагу суду на відсутність доказів, які б свідчили про завдання Замовнику збитків саме в результаті порушення Виконавцем умов договору та на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми пені та штрафу, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, оскільки сума пені та штрафу, нарахована Замовником, склала 1 126 091,34 грн, що становить майже 35,3 % від загальної вартості виконаних робіт (3 190 060,47 грн.), тому просить зменшити розмір стягуваної неустойки.

У відповіді на відзив (том1, а.с.214-218) позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що повідомлення відповідача про обставини, що загрожували виконанню робіт у строк, визначений Договором, стали підставою для укладення сторонами Додаткової угоди №1 від 08.11.2023 до Договору, якою було продовжено строк виконання робіт до 23.11.2023, а відповідачем не надано доказів існування обставин прострочення кредитора у розумінні ст.613 Цивільного кодексу (далі ЦК) України у межах означеного строку.

Одночасно позивач вважає обґрунтований здійснений ним розрахунок штрафних санкцій з огляду на те, що згідно з ч.3 ст. 843 ЦК України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу, а відповідно до умов Договору вартість робіт включає вартість змонтованого обладнання.

Також позивач посилається на відсутність правових підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідачем не доведено наявність виняткових обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання, а також на те, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язання.

У зустрічному позові (том 2, а.с.1-7) відповідач за первісним позовом посилається на те, що всі обов`язки його як Виконавця за Договором були виконані належним чином та у повному обсязі, а тому вважає, що були відсутні правові підстави для перерахування АТ КБ «Приватбанк» як Гарантом на рахунок АТ «Укргазвидобування» коштів за банківською гарантією № G1122/7233 від 21.11.2022 в сумі 239 950,00 грн, тому вищевказана сума коштів вважається безпідставно отриманою та підлягає поверненню ПП «ЯВІР-2000».

АТ «Укргазвидобування» як відповідач за зустрічним позовом у відзиві (том 2, а.с.239-243) проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що порушення Виконавцем строків виконання робіт, які передбачені умовами Договору, є гарантійним випадком, а тому вимога АТ «Укргазвидобування» сплатити 239 950,00 гривень та сплата АТ «ПРИВАТБАНК» за Банківською гарантією №G1122/7233 від 25.11.2022 вказаної суми є правомірними діями, що стосуються виконання договору про надання банківської гарантії, тобто є діями, які засновані на такій правовій підставі як правочин, що виключає застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

В додаткових поясненнях (том 3, а.с.15-19) позивачем уточнено, що відповідно до розрахунку стягуваної пені (том 1, а.с.9) ним заявляються вимоги про стягнення пені за порушення строків виконання робіт за період з 24.11.2023 по 24.05.2024, в межах шестимісячного строку, встановленого ч.6 ст.232 Господарського кодексу (далі ГК) України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою від 21.03.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 17.04.2024 о 10:30 год.; встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

21.03.2025 від АТ «Укргазвидобування надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Згідно з ухвалою суду від 26.03.2025, судове засідання, призначене на 17.04.2025 о 10:30 год, суд постановив проводити в режимі відеоконференції за допомогою використання комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EASYCON» у приміщенні Господарського суду Полтавської області, доручивши забезпечення проведення відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача.

До суду надійшли такі заяви по суті спору щодо первісного позову:

- 04.04.2025 (вх. № 4547) відзив на позовну заяву з додатками;

- 10.04.2025 (вх. № 4779) відповідь на відзив з додатками;

04.04.2025 (вх. № 735/25) надійшла зустрічна позовна заява, яка залишена судом без руху про що постановлена відповідна ухвала від 10.04.2025, позивачеві за зустрічним позовом надано строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви. 11.04.2025 суд отримав від позивача за зустрічним позовом заяву про усунення недоліків. Згідно з ухвалою від 16.04.2025 суд прийняв зустрічну позовну заяву Приватного підприємства «ЯВІР-2000» до відповідача: Акціонерного товариства «Укргазвидобування», про стягнення 239950 грн до розгляду об`єднавши її з первісним позовом в одне провадження та призначив підготовче засідання у справі на 17.04.2025 10:30.

17.04.2025 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву з додатками (вх.№5171);

Згідно з ухвалою суду від 17.04.2025, суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання в справі відклав на 10.06.2025 о 10:30 год.

17.04.2025 від АТ «Укргазвидобування надійшла заява про участь у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 10.06.2025, в режимі відеоконференції, яка задоволена судом про що суд постановив ухвалу від 18.04.2025.

Ухвалою від 10.06.2025 суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК; підготовче засідання в справі відклав на 19.06.2025 о 10:30 год.

11.06.2025 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання (вх. № 7831) про поновлення пропущеного строку та прийняття до розгляду доказів, наданих з відповіддю на відзив 09.04.2025, а саме копію Наказу № 489 від 04.04.2024 «Про створення приймальної комісії по об`єкту: «Технічне переоснащення операторної на УКПГ № 1 Західно-Хрестищенського ГКР» та копію Наказу № 620 від 26.04.2024 «Про внесення змін до наказу від 04.04.2024 № 489»

Зазначене клопотання задоволене судом протокольною ухвалою в засіданні 19.06.2025 (т. 3, а.с.46).

11.06.2025 від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 7834).

11.06.2025 (вх. № 7751) від відповідача за первісним позовом надійшли докази направлення третій особі в електронному вигляді заяв по суті спору до зареєстрованого Електронного кабінету.

Аналогічна заява надійшла від АТ «Ургазвидобування» від 11.06.2025 (вх. № 7768).

13.06.2025 суд отримав від ПП «Явір-2000» клопотання про долучення доказів (вх. № 7915).

Згідно з ухвалою від 19.06.2025 суд підготовче засідання в справі відкладено на 10.07.2025 о 10:30 год. та відмовлено позивачу за первісним позовом - АТ «Укргазвидобування» в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

02.07.2025 до суду надійшла заява позивача за первісним позовом (вх.№8792) про проведення засідання за відсутності їх представника, в зв`язку з його відпусткою.

09.07.2025 (вх.№9142) суд отримав додаткові пояснення відповідача за первісним позовом, в яких просить визнати поважними причини неподання до суду доказів разом з відзивом та долучити до справи дані пояснення та письмову копію електронного листа про направлення позивачу листа від 12.02.2024 №27. Вказане клопотання відхилено судом ухвалою від 10.07.2025.

Згідно з ухвалою від 10.07.2025 суд закрив підготовче провадження у справі; справу призначив до судового розгляду по суті на 07.08.2025 о 10:45; викликав представників сторін у судове засідання, визнавши їх явку обов`язковою.

22.07.2025 позивачем за первісним позовом подане клопотання (вх. № 9659) про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції, в задоволенні якого суд відмовив ухвалою від 04.08.2025 в зв`язку з відсутністю вільних майданчиків.

30.07.2025 від КБ «ПриватБанк» надійшла зава (вх. № 9996) про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання від 01.08.2025 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його відпусткою (вх.№ 10098).

Судове засідання 07.08.2025 не відбулося, в зв`язку з повідомлення про замінування будівлі господарського суду.

Ухвалою суду від 07.08.2025 суд призначив розгляд справи по суті на 09.09.2025 о 10:30.

08.08.2025 від АТ «Укргазвидобування надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка задоволена судом про що суд постановив ухвалу від 11.08.2025, якою постановив проводити судове засідання, призначене на 09.09.2025 в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 09.09.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив сторони, що рішення буде оголошене 16.09.2025.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

Між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (позивач, Замовник) та Приватним підприємством «ЯВІР-2000» (відповідач, Виконавець) було укладено договір на виконання робіт по об`єкту «Завершальні будівельно-монтажні роботи по проекту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР Єфремівського ЦВНГК» №ТПО/1 від 28.11.2022 (далі Договір, том 1, а.с.40-73).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується на свій ризик, своїми силами, засобами, а також необхідними матеріалами виконати будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи за кодом CPV за ДК 021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи: «Технічне переоснащення операторної по проекту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР Єфремівського ЦВНГК» (далі об`єкт), за завданням Замовника відповідно до Технічних вимог (Додаток №7), який є невід`ємною частиною цього Договору, кошторисної документації та у відповідності до технічних вимог та проектно-кошторисної документації по об`єкту, умов Договору та здати у встановлений строк об`єкт, а Замовник зобов`язується прийняти й оплатити закінчені по об`єкту виконані роботи.

Згідно з пунктом 1.4 Договору, обсяг, перелік і зміст робіт визначаються у відповідності до технічних вимог та проектно-кошторисної документації по об`єкту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР Єфремівського ЦВНГК» та у кошторисній документації, що погоджується Сторонами шляхом підписання Договірної ціни на виконання будівельних робіт (Додаток №2 Договору).

П.2.1 Договору передбачено початок виконання робіт: впродовж десяти календарних днів з дати передачі будівельного майданчика Виконавцю.

Відповідно до п. 2.2 Договору, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 08.11.2023 до Договору (том 1, а.с.73, зворот), закінчення виконання робіт: впродовж 220 календарних днів з дати передачі будівельного майданчика Виконавцю.

Згідно з п. 2.3 Договору строки виконання робіт передбачені у Графіку виконання будівельних робіт (Додаток №1), який є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до Додатку №1 (в редакції Додаткової угоди №1 від 08.11.2023) до Договору строк виконання робіт - 220 календарних днів з дати передачі будівельного майданчика.

Згідно з п.3.2 Договору, підрядні роботи виконуються з матеріалів, устаткування і засобами Виконавця.

Згідно з п. 4.2.1 Договору Виконавець зобов`язаний приступити до виконання робіт не пізніше строку, встановленого в п. 2.1 цього Договору. Забезпечити виконання робіт у строки встановлені цим Договором.

П.4.2.9 Договору передбачено, що Виконавець, зокрема, зобов`язаний своєчасно попереджати про всі обставини, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Відповідно до п. 4.2.13 Договору Виконавець зобов`язаний передати результат виконаних робіт у строки та в обсягах, встановлені цим Договором та спільно з Замовником, ввести об`єкт в експлуатацію у цілому відповідно до розділу 5 «Порядок приймання-передачі виконаних робіт та об`єкта» цього Договору.

Виконавець (відповідач) гарантує, що до початку виконання робіт має в своєму розпорядженні всі ресурси та обладнання, а також компетентний персонал для якісного та своєчасного виконання робіт (п.4.2.27 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору, приймання-передача виконання робіт за договором здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 Договору, організація приймання-передачі робіт здійснюється за рахунок Виконавця. Додаткові витрати, пов`язані з прийманням-передачею виконання робіт, зумовлені незадовільним виконанням Виконавцем зобов`язань,

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що для приймання-передачі виконання робіт Сторонами створюється робоча комісія з представників Замовника та Виконавця, передбачена чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5.4 Договору, приймання-передача закінченого будівництва об`єкту оформлюється актом приймання виконаних робіт, підписаним членами комісії з представників Замовника та Виконавця.

П.5.6 Договору передбачений обов`язок виконавця щомісячно, разом з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. КБ-3) та актом приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в), подавати Замовнику виконавчу документацію.

Загальна ціна Договору зазначена в пункті 6.1 Договору і сформована на підставі кошторисної документації, Настанови з визначення вартості будівництва та інших стандартів та становить 4 799 000,00 грн, в т. ч. ПДВ 799 833,33 грн та оформлена в Додатку №2 Договору Договірна ціна на виконання будівельних робіт (том 1, а.с.49,зворот -50).

Договірна ціна на виконання робіт оформлюється у вигляді додатку № 2 до Договору, що додається до Договору та є його невід`ємною частиною (п.6.2 Договору).

Згідно з п. 6.12 Договору розрахунки за надані послуги Замовник здійснює протягом 30 календарних днів на підставі підписаних актів приймання виконаних будівельних послуг (ф. КБ-2в) і довідки про вартість виконаних будівельних послуг та витрат (ф.КБ-3), які складаються Виконавцем по мірі готовності окремих етапів наданих послуг згідно Графіка виконання будівельних послуг (Додаток № 1) та надаються Замовнику на підпис. Замовник підписує акти та довідку у разі відсутності зауважень, протягом 7 робочих днів з моменту їх надання Виконавцем.

Відповідно до пункту 8.3 Договору, у разі порушення з вини Виконавця строків виконаних робіт Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 10% від вартості робіт з яких допущено прострочення виконання із врахуванням ПДВ.

Згідно з підпунктом 8.4.1 пункту 8.4 Договору, за порушення строків виконання зобов`язання з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до пункту 8.21 Договору, при нарахуванні штрафних санкцій розрахунок штрафних санкцій здійснюється з урахуванням того, що загальна ціна Договору, від якої розраховуються штрафні санкції, включає ПДВ.

Згідно з п. 12.6 Договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками (за наявності) Сторін, за умови надання Виконавцем забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 12.7 цього Договору і діє до 01.10.2024 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору.

Відповідно до п. 12.7 Договору вимоги забезпечення виконання зобов`язань по Договору Виконавцем: забезпечення виконання зобов`язань по Договору здійснюється до укладання Договору, зокрема, шляхом надання банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань по Договору. Банківська гарантія/стендбай акредитив повинні відповідати вимогам, вказаним у Типовій формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань Виконавцем за Договором (Додаток № 10 до Договору, що є його невід`ємною частиною) та її сума повинна бути не меншою 5% від загальної вартості (ціни) Договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Договором АТ КБ «ПриватБанк» (третьою особою) як Гарантом була надана банківська гарантія від 21.11.2022 № G1122/7233 (том 1, а.с.11), якою Гарант безвідмовно та безвідклично зобов`язався сплатити АТ «Укргазвидобування» (позивачу) як Бенефіціару суму, що не перевищує 239 950,00 грн з дати отримання вимоги Бенефіціара про порушення ПП «ЯВІР-2000» (відповідачем) як Принципалом зобов`язань по виконанню Договору.

17.04.2023 позивачем (Замовником), відповідно до пункту 3.1 Договору, за Актом на передачу будівельного майданчику (фронт робіт) по проекту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР Єфремівського ЦВНГК» був переданий відповідачу будівельний майданчик разом з усіма необхідними для користування ним документами (том 1, а.с.10).

08.11.2023 між сторонами по справі була укладена Додаткова угода № 1 до Договору (том 1, а.с.73, зворот).

Відповідно до умов п.2.2 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 08.11.2023), граничним строком виконання робіт було визначено 23.11.2023 (220 календарних днів від дати передання будівельного майданчику).

В червні 2023 року Виконавцем (відповідачем) були виконані роботи та змонтоване обладнання на загальну суму 779 084,40 грн, про що сторонами були складені Довідка про вартість будівельних робіт та витрат за червень 2023, Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2023 від 16.06.2023 та Акт №1 передачіприймання змонтованого обладнання від 16.06.2023 (том 1, а.с.31-39).

Протягом травня-жовтня 2023 Виконавцем (відповідачем) було надіслано позивачу (Замовнику) сім листів з проханнями про заміну матеріалів (обладнання), які використовуються під час проведення робіт, та з повідомленнями про наявність обставин, що загрожують виконанню робіт або роблять неможливим їх виконання (том 1, а.с.153-160,166-168), п`ять з яких залишилися без відповіді позивача.

Після укладення Додаткової угоди №1 від 08.11.2023, Виконавцем (відповідачем) направлялись позивачу (Замовнику) лист №360 від 20.11.2023 (том 1, а.с.146-147) з проханням продовження строку виконання робіт за Договором до 31.12.2023, з одночасним посиланням на виявлення додаткових обсягів робіт, не передбачених проектно-кошторисною документацією, без проведення яких неможливе виконання будівельно-монтажних робіт згідно з Договором; лист №361 від 21.11.2023 (том 1, а.с.144-145) з проханням погодити заміну сталевої труби для прокладання підземного газопроводу, передбаченої проектною документацією, на трубу поліетиленову, в зв`язку з неможливістю придбання сталевої труби на ринку України.

Позивач відповіді на вказані вище листи не надав.

26.12.2023 Виконавцем (відповідачем) рекомендованим листом з описом вкладення було направлено позивачу лист № 388 з проханням призначити голову комісії та членів комісії, які б мали право підпису актів виконаних робіт за Договором (том 1, а.с.142-143).

До відзиву відповідачем додано копію адресованого позивачу листа №27 від 12.02.2024 (том 1, а.с.200) з проханням призначити дату та скликати комісію відповідно до п.5.3 Договору для прийняття виконаних робіт. Докази направлення (вручення) вказаного листа позивачу надані відповідачем не були.

25.03.2024 Виконавцем (відповідачем) рекомендованим листом з описом вкладення було направлено позивачу лист № 58 (том 1, а.с.179) з проханням призначити дату та скликати комісію відповідно до п.5.3 Договору для прийняття виконаних робіт, до якого додані проекти акту приймання-передачі виконаних робіт, устаткування за березень 2024 та порівняльна таблиця з зазначенням фактично виконаних робіт (том 1, а.с.178-197).

До вказаних вище актів за березень 2024 Виконавцем (відповідачем) включено вартість виконаних робіт на суму 1 341 451,37 грн (з ПДВ) та вартість устаткування на суму 636 579, 79 грн (з ПДВ).

В порівняльній таблиці, яка була додана до листа від 25.03.2024 № 58, зазначені, окрім фактично виконаних робіт та робіт, які не можуть бути виконані без вчинення певних дій Замовником, також зазначені роботи (більше десяти позицій), виконання яких не потребується, оскільки проектні обсяги перевищують фактичні, або є недоцільним.

До відповіді на відзив позивачем була додана копія наказу № 489 від 04.04.2024 про створення приймальної комісії по об`єкту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР» та наказу від 26.04.2024 №620 про внесення змін до преамбули вказаного наказу (том 1, а.с.219-220), строк подання вказаних доказів був поновлений позивачу судом.

В додаткових письмових поясненнях від 11.06.2025 позивач стверджує, що копії вказаних вище наказів були передані нарочно представнику відповідача в квітні 2024, водночас, докази вчинення відповідних дій (передання копій наказів чи ознайомлення відповідача з їх змістом) надані суду не були.

В червні 2024 року сторонами були складені Довідка про вартість будівельних робіт та витрат за червень 2024, Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2024 від 03.06.2024 на суму 1 060 467,92 грн (з ПДВ), Акт №1 передачіприймання змонтованого обладнання від 03.06.2024 на суму 636 579, 79 грн (з ПДВ), якими підтверджується виконання Виконавцем (відповідачем) робіт та передача змонтованого обладнання на загальну суму 1 697 044,71 грн (том 1, а.с.22-30). При цьому, на Акті №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2024 від 03.06.2024 міститься напис «Станом на 21.05.2024 дані об`єми робіт по факту виконані», посвідчений підписами посадових осіб позивача (Замовника).

Відповідачем до відзиву додані копії чотирьох листів, які направлялись ним позивачу в період з 15.05.2024 по 13.09.2024 відповідно до п. 4.2.9 Договору з повідомленнями про обставини, що загрожували виконанню робіт у строк, визначений Договором, а також копії поштових квитанцій Укрпошти та повідомлень про вручення вказаних листів позивачу (том 1, а.с.144-179), два з яких залишилися без відповіді позивача.

До відзиву на позов відповідачем також додана копія наказу позивача № 1447 від 27.09.2024 про створення приймальної комісії по об`єкту «Технічне переоснащення операторної на УКПГ №1 Західно-Хрестищенського ГКР» (том 1, а.с.140).

В грудні 2024 року сторонами були складені Довідка про вартість будівельних робіт та витрат за грудень 2024, Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 від 06.12.2024, якими підтверджується виконання Виконавцем (відповідачем) робіт на загальну суму 1 493 015,76 грн.

Позивач платіжними інструкціями № від 05.07.2023 на суму 1 697 044,72 грн, № 640654 від 21.07.2023 на суму 779 084,40 грн, № 27 від 27.12.2024 на суму 1 493 015,76 грн (том 1, а.с.82, зворот) сплатив Виконавцю (відповідачу) вартість виконаних робіт на суму 3 969 144,88 грн в повному обсязі.

АТ КБ «Приватбанк» як Гарант на письмову вимогу позивача як Бенефіціара, сплатив на рахунок позивача 239 500 грн за банківською гарантією від 21.11.2022 № G1122/7233, про що повідомив відповідача листом від 17.12.2024 (том 2, а.с.12-16).

Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст.875 ЦК України).

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 3 ст. 875 ЦК України).

Враховуючи викладене, спірні правовідносини виникли в зв`язку з виконанням договору будівельного підряду, в якому позивач за первісним позовом є Замовником, а відповідач Виконавцем (підрядником).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Як було встановлено судом, відповідно до умов п.2.2 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 08.11.2023), граничним строком виконання відповідачем (Виконавцем) робіт за Договором було 23.11.2023, в той час як до вказаної дати, тобто в межах погодженого строку, відповідачем були виконані, а позивачем прийняті лише роботи на суму 779 084,40 грн за червень 2023.

Стосовно посилань відповідача за первісним позовом про наявність прострочення позивача як кредитора, та відсутність підстав для нарахування неустойки, судом приймається до уваги наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1 ст. 547 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч.1 ст.613 ЦК України).

Ч.4 ст. 612 ЦК України передбачає, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Судом приймається до уваги, що само по собі факт направлення відповідачем листів з посиланням на певні обставини, що загрожують виконанню робіт у строк, визначений Договором, не може беззаперечно свідчити про фактичну наявність відповідних обставин, які згадувалися у листах, а також про прострочення позивача як кредитора в розумінні ст.613 ЦК України.

Відповідачем не надані докази, які б, по-перше, підтверджували фактичну наявність відповідних обставин; по-друге, доводили реальну неможливість виконання робіт за Договором в обумовлений строк внаслідок існування таких обставин.

На думку суду, в будь-якому випадку, для висновку про можливість впливу тієї чи іншої обставини, про які згадувалося у згаданих вище листах, на виконання робіт у строк, визначений Договором, необхідні спеціальні знання в галузі будівництва.

В той же час, відповідачем не був наданий висновок експерта в порядку, визначеному ст.98 ГПК України, в підтвердження відповідних обставин та їх можливого впливу на строки та обсяги виконання робіт за Договором.

Окрім того, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що обставини, про які відповідач повідомляв до моменту укладення Додаткової угоди №1 від 08.11.2023, мали бути враховані сторонами та, вочевидь, стали підставою для продовження строку виконання робіт за Договором за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди №1, якою було продовжено строк виконання робіт до 23.11.2023.

Направлений відповідачем після укладення Додаткової угоди №1 та до закінчення строку виконання робіт лист №360 від 20.11.2023, на думку суду, не може сам по собі свідчити про прострочення позивача як кредитора (Замовника), оскільки в ньому не конкретизовано перелік додаткових робіт, не передбачених проектно-кошторисною документацією, які, за твердженням відповідача, перешкоджали виконанню в строк робіт за Договором. В той же час, реальна неможливість виконання робіт без вчинення певних дій позивачем як Замовника станом на 20.11.2023, не підтверджена відповідачем будь-якими доказами (зокрема, висновком експерта).

Зазначене вище стосується і змісту листа відповідача від 21.11.2023 № 361, в якому також викладалося прохання погодити заміну сталевої труби для прокладення підземного газопроводу, передбаченої проектно-кошторисною документацією, в зв`язку з її відсутністю на ринку України.

Суд звертає увагу, що викладене в листі твердження про відсутність на ринку України сталевої труби для прокладання підземного газопроводу не підтверджене будь-якими доказами.

Крім того, судом приймається до уваги, що відповідно до ч.1 ст.839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п.3.2 Договору, підрядні роботи виконуються з матеріалів, устаткування і засобами Виконавця.

При цьому, Виконавець (відповідач) гарантував, що до початку виконання робіт має в своєму розпорядженні всі ресурси та обладнання, а також компетентний персонал для якісного та своєчасного виконання робіт (п.4.2.27 Договору).

З урахуванням викладеного, саме відповідач як Виконавець гарантував та був зобов`язаний забезпечити виконання робіт з використанням матеріалів та обладнання, передбачених проектно-кошторисною документацією, а тому відсутність таких матеріалів (обладнання) не може свідчити про наявність прострочення позивача як кредитора (Замовника).

Крім того, судом приймається до уваги, що представником відповідача в підготовчому засіданні надані суду пояснення, відповідно до яких відповідачем фактично була встановлена на об`єкті саме сталева труба для прокладення підземного газопроводу, передбачена проектно-кошторисною документацією.

Стосовно посилань відповідача за первісним позовом на те, що Замовник (позивач) затягував порядок приймання-передачі виконаних робіт, зокрема, з грудня 2023 року не міг вчасно призначити робочу комісію для приймання виконаних робіт, судом приймається до уваги наступне.

Як було встановлено судом, п.5.3. Договору передбачено, що для приймання-передачі виконання робіт Сторонами створюється робоча комісія з представників Замовника та Виконавця, передбачена чинним законодавством.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.882 ЦК України, Замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Враховуючи викладене, дії Замовника з прийняття виконаних робіт ( в тому числі, шляхом призначення відповідної комісії) мають бути вчинені ним не раніше, ніж Виконавець (підрядник) здійснить передбачене ч.1 ст.882 ЦК України повідомлення про готовність до передання фактично виконаних робіт.

Відповідачем не надані суду докази повідомлення позивача в межах строку виконання робіт, визначеного Договором (тобто, до 23.11.2023), про готовність до передання фактично виконаних робіт та необхідність створення для цього комісії.

Також відповідач не посилається на направлення ним позивачу в період до 23.11.2023 актів фактично виконаних робіт, довідок про вартість виконаних робіт та виконавчої документації, які відповідно до п.5.6 Договору мали складатися та направлятися ним Замовнику щомісячно.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідачем не доведено існування станом на 23.11.2023 обставин, які можуть свідчити про прострочення позивача (Замовника) як кредитора в розумінні ст.613 ЦК України.

Одночасно суд констатує, що в листах від 26.12.2023 № 388, №27 від 12.02.2024, які направлялися вже після закінчення визначеного Договором строку виконання робіт, відповідачем взагалі не зазначалося про його готовність як Виконавця до передачі Замовнику певного обсягу виконаних робіт певної вартості, до вказаних листів не додавалися підписані відповідачем акти фактично виконаних робіт та виконавча документація.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не надані будь-які докази, які б свідчили про те, що станом на 26.12.2023 та на 12.02.2024 ним були фактично виконані певні обсяги робіт за Договором, які мали бути прийняті комісійно, а також не надані докази фактичного направлення позивачу листа №27 від 12.02.2024.

В той же час, надані відповідачем докази свідчать про направлення ним позивачу 25.03.2024 рекомендованим листом з описом вкладення листа № 58 з проханням скликати комісію відповідно до п.5.3 Договору для прийняття виконаних робіт за березень 2024, до якого були додані проекти акту приймання-передачі виконаних робіт на суму 1 341 451,37 грн (з ПДВ), акту передачі устаткування на суму 636 579,79 грн (з ПДВ) та порівняльна таблиця з зазначенням фактично виконаних робіт та робіт, які не були виконані.

Надана позивачем копія наказу № 489 від 04.04.2024 свідчить про створення приймальної комісії для приймання робіт за Договором в квітні 2024.

Як вбачається зі змісту Довідки про вартість будівельних робіт та витрат за червень 2024, Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2024 від 03.06.2024 на суму 1 060 467,92 грн (з ПДВ), Акту №1 передачіприймання змонтованого обладнання від 03.06.2024 на суму 636 579, 79 грн (з ПДВ), до вказаних актів, підписаних в червні 2024, в повному обсязі було включено вартість обладнання, зазначеного відповідачем в акті приймання-передачі устаткування за березень 2024, а також близько 80 відсотків (за вартістю) робіт, які були відображені відповідачем як виконані в березні 2024 у відповідних Актах приймання виконаних робіт та передачі устаткування за березень 2024.

Судом приймається до уваги, що позивачем не надані суду будь-які докази, які б свідчили про те, що фактичне оформлення лише 03.06.2024 виконаних робіт на суму 1 060 467,92 грн (з ПДВ) та передачі змонтованого обладнання на суму 636 579, 79 грн (з ПДВ), які зазначалися відповідачем як виконані (передані) в березні 2024, було обумовлено будь-якими недоліками виконаних робіт (обладнання, устаткування).

Зокрема, позивачем не надані суду двосторонні акти з переліком виявлених недоліків, складання яких під час приймання робіт передбачене п.5.4 Договору, а також не надані докази відмови відповідача від підписання таких актів (в разі їх наявності).

Серед листів позивача, на які він посилається в позовній заяві, та які направлялися ним відповідачу в період дії Договору (том 1, а.с.74-81), відсутні листи, направлені в період з 25.03.2024 по 03.06.2024, які б стосувались наявності обставин, що реально перешкоджали прийманню протягом квітня-травня 2024 виконаних відповідачем робіт та передачі обладнання на загальну суму 1 697 044,71 грн, відображених відповідачем у відповідних документах (актах та довідці) за березень 2024 та направлених позивачу листом №58 від 25.03.2024.

Як було встановлено судом, на Акті №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2024 від 03.06.2024 міститься напис «Станом на 21.05.2024 дані об`єми робіт по факту виконані», посвідчений підписами посадових осіб позивача (Замовника), що не заперечується позивачем.

Крім того, як свідчить лист в.о. заступника директора з капітального будівництва ГПУ «Шебелинкагазвидобування» Д.Смілого від 22.05.2024, копія якого додана позивачем до позовної заяви (том 1, а.с.80), зазначена посадова особа також підтверджує фактичне виконання відповідачем станом на дату складення листа 51,7 % робіт від загальної суми Договору, що складає 2 481 083 грн, та сумарно дорівнює вартості робіт, прийнятих в червні 2023 (779 084,40 грн) та вартості робіт та обладнання, які будуть відображені сторонами в актах та довідці, підписаних сторонами 03.06.2024 на загальну суму 1 697 044,71 грн.

Враховуючи викладене, суд констатує, що матеріалами справи з достатньою вірогідністю підтверджено факт виконання відповідачем робіт (з урахуванням вартості обладнання) на загальну суму 1 697 044,71 грн саме в березні, а не в червні 2024.

Будь-які докази, якими б обґрунтовувалася наявність підстав для фактичного прийняття вказаних робіт в червні, а не у квітні 2024 (зокрема, внаслідок виявлення та усунення недоліків), надані позивачем не були.

Таким чином, відповідачем з достатньою вірогідністю доведено, що роботи на суму 1 697 044,71 грн ( з урахуванням передачі обладнання на суму 636 579, 79 грн) були виконані ним в березні 2024, а їх фактичне прийняття та оформлення шляхом підписання відповідних актів 03.06.2024 мало місце внаслідок прострочення кредитора (позивача).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідно до ч.4 ст. 612 ЦК України відсутні підстави для нарахування відповідачу пені на вартість робіт, виконаних з простроченням, в розмірі 1 697 044,71 грн за період з квітня 2024 (в межах заявлених позивачем вимог, тобто по 24.05.2024), оскільки позивачем не обґрунтовано будь-якими доказами об`єктивна неможливість прийняття відповідних обсягів робіт, зокрема, внаслідок наявних в них недоліків, протягом квітня-травня 2024.

В зв`язку з цим, є обґрунтованими вимоги про стягнення пені, нарахованої за період з 23.11.2023 по 30.03.2024 на вказану вище суму за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п.8.4.1 Договору (із розрахунку 0,1 відсотка від вартості робіт за кожний день прострочення), в розмірі 218 918,77 грн, а позовні вимоги про стягнення 91 640, 41 грн пені, нарахованої позивачем за період з 01.04.2024 по 24.05.2024 на вказану вище суму, відхиляються судом як необґрунтовані.

При цьому, суд звертає увагу, що після березня 2024 відповідач звертався до позивача з листами про прийняття виконаних робіт лише в вересні-жовтні 2024 (том 1, а.с.161-163), водночас, в копіях відповідних листів відсутні відомості про направлення підписаних відповідачем актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки про їх вартість, а відповідачем не надані докази щодо обсягів та вартості фактично виконаних ним робіт станом на вересень-жовтень 2024.

Зокрема, відповідач не посилається на направлення ним позивачу в вересні-жовтні 2024 актів фактично виконаних робіт, довідок про вартість виконаних робіт та виконавчої документації, які відповідно до п.5.6 Договору мали складатися та направлятися ним Замовнику щомісячно.

Таким чином, відповідачем не надані суду докази, які б свідчили про наявність прострочення позивача (Замовника) як кредитора у правовідносинах щодо прийняття вказаних обсягів робіт, в той час як надані позивачем копії листів, які направлялися відповідачу в вересні-листопаді 2024 (том 1, а.с.75-79), свідчать про виявлення недоліків виконаних робіт робочою комісією під час їх прийняття, про що позивач (Замовник) повідомляв відповідача.

Суд констатує, що відповідачем не надані докази (зокрема, висновок експерта), які б свідчили про наявність обставин, які б перешкоджали йому виконати зобов`язання з виконання робіт вартістю 1 493 015,76 грн (прийняття яких було оформлене сторонами в грудні 2024) саме внаслідок прострочення позивача як кредитора (Замовника) протягом періоду, за який позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п.8.4.1 Договору (24.11.2023 24.05.2024).

Суд також звертає увагу на те, що переважна більшість листів відповідача, направлених позивачу у 2024 році, щодо наявності обставин, які загрожують якості або придатності результату роботи, на які він посилається у відзиві, була направлена в червні-вересні 2024, тобто за межами періоду, за який позивачем нараховано пеню.

Лист відповідача від 15.05.2024 №93 щодо зміни проектних рішень, на який відповідач посилається у відзиві, фактично був направлений позивачу 29.05.2024, про що свідчать надані відповідачем копія накладної та чеку «Укрпошти» (том 1, а.с.177-178), тому він в будь-якому випадку не може розглядатися як доказ, який свідчить про наявність підстав для звільнення відповідача від стягнення пені в межах періоду заявлених позовних вимог (24.11.2023 24.05.2024).

Крім того, щодо ймовірного існування обставин, викладених як у вказаному вище листі, так і в інших листах, на які відповідач посилається у відзиві, суд звертається до раніше викладених висновків щодо необхідності їх підтвердження засобами доказування, передбаченими ГПК України, зокрема, висновком експерта.

Самі по собі листи відповідача як підрядника не можуть підтверджувати фактичну (реальну) наявність обставин, про які в них йдеться, та які можуть розглядатися як обставини, про які підрядник зобов`язаний повідомити замовника відповідно до ст.847 ЦК України.

В будь-якому випадку, навіть за умови підтвердження відповідних обставин, зокрема, тих, що загрожують якості або придатності результату роботи, наступають правові наслідки, передбачені ст.848 ЦК України.

Так, якщо замовник, незважаючи на своєчасне попередження з боку підрядника, у відповідний строк не замінить недоброякісний або непридатний матеріал, не змінить вказівок про спосіб виконання роботи або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи, підрядник має право відмовитися від договору підряду та право на відшкодування збитків (ч.1 ст.848 ЦК України).

Відповідач не посилається на здійснення ним відмови від Договору, а вказана вище норма ЦК України не передбачає продовження строку виконання робіт на період розгляду пропозицій підрядника щодо зміни проектних рішень, які погоджені сторонами в проектно-кошторисній документації.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведення позивачем факту прострочення відповідачем виконання робіт за Договором вартістю 1 493 015,76 грн (вартість робіт, прийняття яких було оформлене сторонами в грудні 2024, тобто за межами строку, встановленого Договором) та наявність підстав для нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п.8.4.1 Договору (із розрахунку 0,1 відсотка від вартості робіт за кожний день прострочення) на вказану суму за період, визначений позивачем (24.11.2023 24.05.2024), в розмірі 273 221,88 грн.

Стосовно визначення вартості зобов`язання, від розміру якого визначаються передбачені Договором пеня та штраф, а також стосовно обґрунтованості вимог в частині стягнення пені та штрафів, судом приймається до уваги наступне.

Судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача про те, що положення пп. 8.4.1 Договору щодо пені застосовуються лише у разі прострочення виконання Виконавцем неякісних робіт.

Як встановлено судом, у вказаному вище пункті Договору прямо передбачено, що відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,1 відсотка в день від вартості робіт, з яких допущено прострочення, наступає саме за порушення строків виконання зобов`язання, а не за недотримання умов щодо якості робіт.

Також судом відхиляються доводи відповідача про те, що відповідальність, передбачена п. 8.3 Договору, застосовується до Виконавця у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості саме робіт, з яких допущено прострочення, без урахування вартості матеріалів та обладнання, які використовувалися під час виконання відповідних робіт.

Зі змісту п.п.1.1-1.4 Договору вбачається, що терміном «роботи» сторони визначили весь перелік робіт, визначених проектно-кошторисною документацією до договору.

В п.п.6.1, 6.2 Договору сторони використовують як тотожні терміни «загальна ціна Договору» та «договірна ціна на виконання робіт», яка визначена у додатку № 2 до Договору.

Зі змісту додатку № 2 до Договору вбачається, що витрати на придбання устаткування в розмірі 721 903, 72 грн включені до Договірної ціни, тобто вони включаються до договірної ціни на виконання робіт в розумінні п.6.2 Договору.

Умови Договору не передбачають передачу устаткування (обладнання) як самостійне зобов`язання, яке може бути виконане окремо від загального виконання комплексу робіт, передбачених в проектно-кошторисній документації та в додатку № 2 до Договору.

Зазначене підтверджується, зокрема, тим, що Графік виконання будівельних робіт (додаток 3 до Договору, том 1, а.с.49), не передбачає окремих строків для передачі устаткування (обладнання), тобто така передача має відбуватися в межах загального Графіку та є фактично складовою виконання робіт за Договором.

Крім того, в п.8.21 Договору передбачено, що будь-які штрафні санкції за Договором розраховуються саме від загальної ціни Договору з урахуванням ПДВ (яка, в свою чергу, ототожнена в Договорі з договірною ціною на виконання робіт, та яка включає в себе вартість устаткування та обладнання).

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст.549 ЦК України, ст.231 ГК України, здійснене позивачем нарахування штрафу та пені в процентах від вартості невиконаного в строк зобов`язання щодо виконання робіт, яка включає в себе вартість обладнання (устаткування).

В той же час, судом приймається до уваги, що позивачем заявлені вимоги про одночасне стягнення з відповідача штрафу за порушення строків виконання робіт у розмірі 10% від вартості робіт на підставі 8.3 Договору, та штрафу за порушення строків виконання зобов`язання понад 30 днів у розмірі 7% від вартості робіт на підставі 8.4.1 Договору, тобто позивач фактично просить стягнути два штрафи за одне порушення Договору (прострочення зобов`язання з виконання робіт).

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.7.43-7.47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, у випадку, коли боржник вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором підряду, одночасне стягнення з нього двох штрафів, передбачених договором за прострочення виконання зобов`язання на певний строк, є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду, та є підставою для відмови в позові про стягнення одного із штрафів.

Суд констатує, що передбачена в п.8.3 Договору відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10% від вартості робіт, з яких допущене прострочення виконання, включає в себе та сумарно поглинає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 7% від вартості робіт на підставі 8.4.1 Договору.

Крім того, судом приймається до уваги, що п.8.3 Договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу саме за порушення строків виконання робіт, а в п.8.4.1 відповідальність за порушення строків виконання будь-якого іншого зобов`язання за Договором.

В зв`язку з викладеним, суд вважає, що відповідальність за п.8.4.1 Договору може наставати у випадку порушення строків виконання будь-яких інших зобов`язань за Договором, окрім відповідальності за порушення строків виконання робіт, яка конкретизована та врегульована сторонами окремо в п.8.3 Договору, а також поглинає її за розміром штрафу.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків виконання робіт у розмірі 10% від вартості робіт на підставі 8.3 Договору, в розмірі 169 704,47 грн та 149 301,58 грн, що сумарно становить 319 006,05 грн штрафу, в іншій частині вимог про стягнення штрафу на підставі п.8.4.1 в загальному розмірі 223 304, 23 грн позов відхиляється судом як необґрунтований.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу 319 006,05 грн штрафу відповідно до п.8.3 Договору та 492 140,65 грн пені (273 221,88+218 918,77) відповідно до п.8.4.1 Договору, за порушення строків виконання робіт за Договором, що загалом становить 811 146, 70 грн неустойки.

Стосовно доводів відповідача за первісним позовом про надмірний розмір неустойки та наявність підстав для її зменшення, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до частини третьої ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.7.17-7.18 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Суд констатує, що сторонами по справі суду не надані докази щодо власного майнового стану (відомості про фінансові результати господарської діяльності, зокрема, внаслідок виконання Договору, наявність збитків чи прибутків у відповідному періоді, тощо).

Крім цього, суд звертає увагу, що таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання (п. 7.10 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22).

Позивачем у поданих заявах по суті спору не наведені будь-які обставини, які б надавали суду можливість встановити, які саме результати (в тому числі, фінансові) планував отримати позивач внаслідок виконання відповідачем робіт за Договором, а також не надані будь-які докази, які б свідчили про недосягнення відповідних результатів саме внаслідок прострочення відповідачем свої зобов`язань.

Заперечуючи проти зменшення розміру неустойки (штрафу та пені) позивач у відповіді на відзив посилається лише на своє право отримати неустойку незалежно від наявності збитків, одночасно зазначаючи, що у спірних правовідносинах неустойка носить компенсаційний характер та має компенсувати йому майнові втрати, завдані порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання.

Дійсно, відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Судом встановлено виникнення у позивача права нарахувати неустойку (штраф та пеню) за порушення відповідачем строків виконання робіт за Договором, і для встановлення наявності такого права позивач не повинен надавати докази понесення збитків.

Разом з тим, за наявності клопотання відповідача про зменшення неустойки, відповідно до вимог ст. 551 ЦК України, суд повинен встановити, яким чином співвідносяться розмір неустойки та розмір збитків кредитора, спричинених неналежним виконанням зобов`язання боржником, та чи не є розмір неустойки значно (надмірно) великим у порівнянні з розміром збитків кредитора. Тобто, визначення розміру збитків позивача, як кредитора у спірних правовідносинах, внаслідок прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором, має значення для справи та підлягає встановленню судом належними засобами доказування в порядку, визначеному ГПК України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК України).

З урахуванням викладеного, в зв`язку з посиланням відповідача на наявність підстав для зменшення неустойки, процесуальний обов`язок доведення наявності збитків (матеріальних втрат) та їх розміру покладено саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що зобов`язання відповідача щодо виконання робіт були фактично виконані в повному обсязі, але з порушенням встановленого строку, тому у спірних правовідносинах неустойка виконує не функцію спонукання відповідача до належного виконання зобов`язання за Договором, а саме функцію майнової відповідальності за його порушення (прострочення).

В зв`язку з викладеним, для оцінки співмірності неустойки треба порівняти її розмір не з розміром можливих (потенційних) втрат позивача як кредитора, а з розміром його фактичних втрат (збитків), понесених внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

При цьому, суд констатує, що позивач в поданих ним заявах по суті спору взагалі не посилається на обставини, які б свідчили про настання будь-яких негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) для нього внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт. Також позивачем не надані докази, які б свідчили про фактичне понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем, в той час як у відповіді на відзив позивач зазначає про необхідність стягнення неустойки саме для їх компенсації.

У п.4 ч.3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідний правовий висновок щодо стандарту доказування викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що заперечення позивача щодо доводів позивача про необхідність зменшення неустойки (штрафу та пені) ґрунтуються лише на твердженні про необхідність компенсації своїх майнових втрат, без наведення обставин щодо спричинення таких втрат та без подання доказів їх фактичного настання, суд вважає недоведеним факт понесення позивачем майнових втрат внаслідок порушення відповідачем строку виконання зобов`язань за Договором.

Водночас, суд звертає увагу, що застосування неустойки як міри відповідальності має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості, а за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, тому судом має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (відповідна правова позиція викладена в п.п.7.20,7.25 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 22.05.2019 по справі № 910/11733/18, п.7.27 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 по справі № 911/2269/22, п.142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 по справі № 911/952/22).

Як було встановлено судом, відповідачем систематично та неодноразово в період дії Договору надсилалися позивачу листи з повідомленнями про наявність обставин, що, за твердженням відповідача, загрожували якості виконання/придатності результату робіт або робили неможливим їх виконання, що є обов`язком відповідача як Виконавця згідно з п.4.2.9 Договору.

Також судом встановлено, що значна кількість таких листів була взагалі залишена позивачем без відповіді, або відповідь надавалася через декілька місяців. Так, протягом травня-жовтня 2023 року Виконавцем (відповідачем) було надіслано позивачу сім листів з проханнями про заміну матеріалів (обладнання), які використовуються під час проведення робіт, та з повідомленнями про наявність обставин, що загрожують виконанню робіт або роблять неможливим їх), п`ять з яких залишилися без відповіді позивача.

Судом констатовано, що відповідач не надав докази наявності обставин, про які йшлося в таких листах. Разом з тим, відсутність обґрунтованих відповідей позивача на значну кількість листів відповідача, на думку суду, не дозволяє однозначно як підтвердити, так і спростувати наявність відповідних обставин та можливість їх впливу на строки виконання робіт за Договором, та загалом викликає певні сумніви у добросовісному виконанні позивачем як Замовником своїх зобов`язань сприяти підрядникові у виконанні роботи, що передбачено ч.1 ст.850 ЦК України.

Деякі листи позивача як Замовника свідчать про фактичне погодження ним окремих пропозицій відповідача (Підрядника), спрямованих на досягнення придатності та якості результату робіт, але таке погодження не завжди надавалося в терміни, які можуть розглядатися як розумні.

Так, відповідач листом від 15.05.2023 № 298 (том 1, а.с.151) запропонував позивачу здійснити заміну передбаченого проектно-кошторисною документацією програмного забезпечення Macroscop на програмне забезпечення Hikvision, яке, за твердженням відповідача, має кращі характеристики, не є дорожчим, а також буде враховувати вимоги чинного законодавства України в сфері забезпечення державної безпеки.

Про необхідність вирішення питання щодо погодження заміни передбаченого проектно-кошторисною документацією програмного забезпечення, разом з іншими питаннями, відповідач повторно нагадував позивачу листом від 27.06.2023 №144 (том 1, а.с.166-167).

Позивач лише листом від 13.07.2023 № ШГВ5077/003.1.1-03 (том 1, а.с.204) погодив запропоновану заміну програмного забезпечення, але термін надання такого погодження склав майже два місяці з моменту першого звернення відповідача (лист від 15.05.2023 № 298).

Матеріали справи, зокрема, листування сторін, а також зміст порівняльної таблиці, яка була додана до листа відповідача від 25.03.2024 № 58 та стосувалася обсягів фактично виконаних робіт станом на березень 2024, свідчать про можливі недоліки проектно-кошторисної документації, обов`язок передачі якої відповідно до п.3.1 Договору покладено саме на позивача як Замовника.

Зокрема, у вищезгаданій порівняльній таблиці (том 1, а.с.189-196) відповідачем зазначені роботи, передбачені проектно-кошторисною документацією, які не можуть бути виконані без вчинення певних дій Замовником; роботи, які не можуть бути виконані внаслідок невірного конструктивного рішення (п.п.324-327, 352-366 порівняльної таблиці), а також зазначені роботи (більше десяти позицій), виконання яких не потребується, оскільки проектні обсяги перевищують фактичні, або виконання яких є недоцільним (відсутність потреби у виконанні).

Зазначення відповідачем вказаних вище обставин свідчить про його намагання здійснювати належне та добросовісне виконання функцій підрядника, зокрема, шляхом використання права на ощадливе ведення робіт за умови забезпечення їх належної якості відповідно до ч.1 ст.845 ЦК України (ощадливість підрядника).

Позивачем до позовної заяви додано копію власного листа від 03.10.2023 (том 1, а.с.75), адресованого відповідачу, в якому позивач визнає, що певні види робіт, які не передбачені умовами Договору, були фактично виконані ним як Замовником власними силами, з метою досягнення загального результату за Договором.

Водночас, суд звертає увагу, що вказаний лист направлено позивачем у відповідь на лист відповідача № 164 від 31.07.2023 (том 1, а.с.159-160), тобто більше, ніж через два місяці, що не може розглядатися як розумний термін.

В свою чергу, зі змісту листа відповідача № 344 від 18.10.2023 (том 1, а.с.149) вбачається, що він посилався на неможливість визначитися з обсягами закупівлі необхідного устаткування та матеріалів, необхідних для продовження робіт, до отримання листа позивача від 03.10.2023 з переліком виконаних ним робіт.

Також відповідач в листі від 27.06.2023 № 144 (том 1, а.с.166-167) порушував перед позивачем, серед іншого, питання щодо погодження заміни передбаченої проектною документацією металевої ємності для каналізаційних стоків на поліетиленову, в межах кошторисної вартості, оскільки металева ємність матиме не прогнозовано короткий термін експлуатації.

Відповідач повторно нагадував позивачу про необхідність вирішення вказаного питання в листі від 15.05.2024 №93 (том 1, а.с.177-178), тобто майже через рік після першого звернення, зазначаючи, що ємність для каналізаційних стоків, передбачена проектом, не має внутрішньої корозійної обробки, що призведе до її швидкого виходу з ладу.

Зазначене вище питання щодо погодження заміни передбаченої проектною документацією металевої ємності для каналізаційних стоків на поліетиленову, без збільшення договірної ціни, втретє порушувалося відповідачем в листі від 11.07.2024 № 119 (том 1, а.с.169-170).

До позовної заяви позивачем додано лист проектної установи (УкрНДІгаз) від 23.07.2024 (том 1, а.с.74), наданий на звернення позивача від 12.07.2024, про погодження заміни проектної ємності для каналізаційних стоків на поліетиленову, без внесення змін до проектно-кошторисної документації.

Зазначені вище обставини свідчать, що позивачем (Замовником) були враховані пропозиції відповідача (Підрядника) про заміну обладнання, яке мало використовуватися згідно з проектом, саме з метою усунення недоліків відповідного проектного рішення, а також поліпшення загального результату та якості робіт за Договором.

Разом з тим, суд звертає увагу, що таке погодження зі сторони позивача та проектної організації було надано відповідачу більше, ніж через рік після його першого звернення до позивача.

Таким чином, матеріали справи загалом свідчать, що відповідач як підрядник, вірогідно, добросовісно ставився до виконання робіт за Договором та неодноразово вживав заходи щодо поліпшення їх якості, в тому числі шляхом наполягання на зміні проектних рішень без збільшення вартості робіт, тобто фактично діяв в інтересах позивача.

Судом також приймається до уваги, що матеріали справи свідчать про фактичне виконання за Договором та прийняття позивачем як Замовником робіт на суму 3 969 144,88 грн, при визначеній договірній ціни робіт в розмірі 4 799 000,00 грн, тобто в процесі виконання робіт за Договором досягнення бажаного для позивача як Замовника матеріального результату відбулося зі значною економією його коштів (829 855,12 грн).

Вказані вище обставини в сукупності, на думку суду, з достатньою вірогідністю підтверджують висновок про наявність певних недоліків у переданій відповідачу Замовником (позивачем) проектно-кошторисній документації, а також про фактичне включення до проекту робіт, потреби виконання яких для загального результату не було, про що відповідач як Підрядник повідомляв позивача, зокрема, шляхом викладення відповідних відомостей у порівняльній таблиці до акту приймання-передачі виконаних робіт, устаткування за березень 2024.

Водночас, сам по собі факт залишення позивачем без відповіді значної кількості звернень відповідача з посиланням на обставини, які загрожують якості або придатності результату роботи, а по деякім зверненням факт надання відповідей або погоджень протягом значного терміну, який не виглядає розумним, на думку суду, свідчать про те, що порушення строків виконання робіт за Договором, з певною вірогідністю, знаходиться не лише в причинному зв`язку з діями або бездіяльністю відповідача, а є також можливим результатом недоліків проектно-кошторисної документації, тобто дій проектувальника, а також дій (бездіяльності) самого позивача.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (відповідна правова позиція викладена, зокрема, в п.141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 по справі № 911/952/22).

Враховуючи зазначені вище фактичні обставини справи, встановлені судом, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником (зобов`язання виконане з порушенням строку, але в повному обсязі); поведінку відповідача під час виконання робіт, яка свідчить про вжиття ним заходів щодо поліпшення результату робіт в інтересах позивача, в тому числі шляхом досягнення матеріального результату зі зменшенням грошових витрат позивача в порівнянні з договірною ціною (ощадливість підрядника); відсутність будь-яких доказів настання для позивача негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт, суд вважає, що загальний розмір неустойки (штрафу та пені), яка відповідно до Договору підлягає стягненню з відповідача (811 146, 70 грн) не відповідає принципу розумності, добросовісності та справедливості, а тому підлягає зменшенню судом.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (п.144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 по справі № 911/952/22).

Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду (п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 по справі № 911/952/22).

Суд не вбачає підстав для зменшення стягуваного з відповідача штрафу в розмірі 319 006,05 грн, нарахованого відповідно до п.8.3 Договору в розмірі 10% від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання із врахуванням ПДВ, оскільки вказаний розмір штрафу, на думку суду, є справедливим та знаходиться в розумному співвідношенні з допущеним відповідачем порушенням строків виконання робіт та їх вартістю.

Крім того, судом приймається до уваги, що сторонами в п.8.3 Договору погоджена відповідальність у вигляді штрафу незалежно від терміну прострочення відповідачем своїх зобов`язань, тому відповідач, погоджуючись на відповідну умову Договору, мав можливість передбачити, що будь-яке (навіть незначне) порушення строку виконанні робіт буде мати своїм наслідком застосування неустойки у вигляді штрафу в розмірі 10% від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання.

В той же час, з урахуванням обставин справи, встановлених судом (достатня вірогідність впливу на строки виконання робіт, окрім дій або бездіяльності відповідача, дій або бездіяльності позивача, а також певних недоліків проектно-кошторисної документації до Договору, розробленої визначеною позивачем проектною організацією), враховуючи необхідність дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, суд вважає можливим зменшити на 2/3 розмір стягуваної з відповідача пені, нарахованої відповідно до п.8.4.1 Договору в загальному розмірі 492 140,65 грн (273 221,88+218 918,77), тобто стягненню з відповідача підлягає 164 046,88 грн пені.

При цьому, загальний розмір стягуваної з відповідача неустойки (319 006,05 грн штрафу, 164 046,88 грн пені) становить 483 052,93 грн, тобто майже 60% (59,55%) від розміру штрафу та пені (811 146, 70 грн), нарахування яких визнано судом обгрунтованим.

Саме такий загальний розмір неустойки, на думку суду, відповідає конкретним обставинам справи, встановленим судом, є обґрунтованим, справедливим та таким, що буде слугувати стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Водночас, загальний розмір стягуваної з відповідача неустойки (штрафу та пені) становить 15,14% від вартості робіт (3 190 060,47 грн), які були виконані відповідачем з порушенням строку, що є розумним обсягом відповідальності за порушення зобов`язання та не може розглядатися як надмірний тягар.

Стосовно позовних вимог, заявлених у зустрічному позові, судом приймається до уваги наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями статті 200 ГК України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч.4 ст.200 ГК України).

Відповідно до ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Стаття 563 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до ч.1 ст.569 ЦК України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником (ч.2 ст. 569 ЦК України).

Як було встановлено судом, відповідачем (Виконавцем) було допущене порушення строків виконання робіт, які передбачені умовами Договору, що є гарантійним випадком відповідно до умов банківської гарантії від 21.11.2022 № G1122/7233, яка була надана АТ КБ «ПриватБанк»» (третьою особою) як Гарантом, та якою Гарант безвідмовно та безвідклично зобов`язався сплатити АТ «Укргазвидобування» ( позивачу за первісним позовом) як Бенефіціару суму, що не перевищує 239 950,00 грн з дати отримання вимоги Бенефіціара про порушення відповідачем за первісним позовом як Принципалом зобов`язань по виконанню Договору

В зв`язку з викладеним, сплата третьою особою позивачу на його вимогу грошових коштів в розмірі 239 950,00 грн є правомірною дією, що відповідає умовам банківської гарантії від 21.11.2022 № G1122/7233.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача за зустрічним позовом стосовно того, що вказані вище обставини виключають застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу, що в зустрічній позовній заяві позивачем за зустрічним позовом не зазначені будь-які правові підстави заявлених вимог про стягнення на свою користь грошових коштів, які були сплачені позивачу за первісним позовом третьою особою - АТ КБ «ПриватБанк».

Встановлення під час розгляду первісного позову факту порушення відповідачем за первісним позовом умов Договору, як і відсутність підстав для стягнення на його користь грошових коштів, які були сплачені не відповідачем за первісним позовом, а Гарантом (третьою особою), є окремими та достатніми підставами для відхилення зустрічного позову в повному обсязі.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З урахуванням викладених вище обставин, позовні вимоги за первісним позовом визнаються судом обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в частині стягнення 319 006,05 грн штрафу, 164 046,88 грн пені, а в іншій частині вимог відхиляються судом; позовні вимоги за зустрічним позовом відхиляються судом в повному обсязі як необґрунтовані.

Сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача в розмірі 9733,76 грн, який розраховано судом від загального розміру штрафу та пені (811 146, 70 грн), нарахування яких визнано судом обґрунтованим, без врахування зменшення судом розміру стягуваної пені та з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, про які заявлено відповідачем за первісним позовом, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом з тим, у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові ПП «Явір-2000» не вказано, яким чином було визначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, чи є заявлена сума гонораром адвоката у фіксованому розмірі, або вона складається з вартості окремих послуг; якщо адвокат надає послуги погодинно, то не зазначено вартість години роботи адвоката, кількість годин, які орієнтовно будуть витрачені адвокатом на надання певної послуги; не додано договір з адвокатом.

За таких обставин, суд констатує, що саме по собі зазначення відповідачем за первісним (позивачем за зустрічним) позовом очікуваний розмір витрат на правову допомогу, не є розрахунком суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розумінні ч. 1 ст. 124 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Враховуючи вищевказане, суд відмовляє у відшкодуванні судових витрат ПП «Явір-2000» на професійну правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ЯВІР-2000», вул. Вокзальна, 6, м Полтава, 36009, на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування», вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053, - 319 006,05 грн штрафу, 164 046,88 грн пені; 9733,76 грн - витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні іншої частини вимог первісного позову відмовити.

4. Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Пушко І.І.