ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025м. ДніпроСправа № 904/2569/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Сидорова Є.О.

та представників:

від позивача: Гарбар К.Г.;

від відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран", смт Гранітне Коростенського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД", м. Дніпро

про стягнення 61 603,60 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнігран" через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі ЄСІКС) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" заборгованості в сумі 3920784,38 грн, з яких: 3348710,07 грн основний борг, 92030,49 грн 3% річних, 480043,82 грн інфляційні втрати.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 58811,77 грн та на професійну правничу допомогу орієнтовно в сумі 20000,00 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг перевезення вантажу в сумі 3296094,94 грн, наданих йому позивачем у період із січня по травень 2024 року згідно з договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 01/06-23П від 01.06.2023, а також щодо оплати товару в сумі 52615,13 грн, поставленого відповідачу за видатковими накладними № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження/

Зважаючи на завдання господарського судочинства, суд дійшов висновку про необхідність роз`єднання позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" заборгованості в сумі 3920784,38 грн, оскільки розгляд справи буде утруднений сумісними вимогами, які фактично є предметом розгляду двох позовних заяв з окремими фактичними й правовими підставами, а саме договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 01/06-23П від 01.06.2023 та договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

За вказаних обставин, на підставі частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвалою суду від 20.05.2025 роз`єднано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" заборгованості в сумі 3920784,38 грн, з яких: 3348710,07 грн - основний борг, 92030,49 грн - 3% річних, 480043,82 грн - інфляційні втрати, та виділено в самостійні провадження:

- позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" про стягнення основного боргу в сумі 3296094,94 грн та похідних позовних вимог за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 01/06-23П від 01.06.2023, які розглядатимуться у справі №904/1946/25;

- позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" про стягнення основного боргу в сумі 52615,13 грн та похідних вимог внаслідок прострочення відповідачем оплати товару за видатковими накладними № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн, які підлягають виділенню в самостійне провадження з наступним присвоєнням єдиного унікального номера.

Матеріали справи № 904/1946/25 передано для виділення позовних вимог у самостійне провадження.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2025 виділено в окреме провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" про стягнення основного боргу в сумі 52615,13 грн та похідних вимог внаслідок прострочення відповідачем оплати товару за видатковими накладними № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн та присвоєно унікальний номер судової справи № 904/2569/25.

Ухвалою суд від 20.05.2025 відкрито провадження у справі № 904/2569/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу запропоновано протягом 5-ти днів з дня вручення цієї ухвали надати додаткові пояснення щодо похідних вимог внаслідок прострочення відповідачем оплати товару за видатковими накладними № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн з підтвердженням їх розміру обґрунтованим розрахунком, а їх копію з додатками надіслати відповідачу (докази надати суду).

23.05.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС позивач подав уточнення позовних вимог у межах справи, що розглядається. Зокрема, позивач надав окремий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних із заборгованості в сумі 52615,13 грн за видатковими накладними № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн (далі спірні видаткові накладні).

За наданим позивачем розрахунком заявлені до стягнення в межах цієї справи 3% річних за період з 15.05.2024 по 31.12.2025 становлять 1445,99 грн, а інфляційні втрати за травень 2024 року березень 2025 року - 7542,48 грн. Ціна позову у справі 61603,60 грн (52615,13 + 1445,99 + 75542,48 = 61603,60).

24.07.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Бузівської Н.М. про продовження встановленого судом строку надання відзиву та здійснення подальшого розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 25.07.2025 у задоволенні заяви в частині продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" строку для подання відзиву на позов відмовлено; задоволено заяву представника відповідача адвоката Бузівської Н.М. в частині здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; призначено судове засідання на 04.09.2025 о 10:15 год з викликом сторін у судове засідання (а.с. 129-130).

29.07.2025 від представника позивача адвоката Гарбара К.Г надійшло клопотання про забезпечення його участі як у призначеному засіданні суду, так і в усіх судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Аналогічна заява, але щодо судового засідання, призначеного на 04.09.2025 о 10:15 год, надійшла до суду 07.08.2025 також і від представника відповідача адвоката Бузівської Н.М.

30.07.2025 представник відповідача адвокат Бузівська Н.М. подала відзив у справі, а 07.08.2025 аналогічного змісту письмові пояснення по суті спору, за якими відповідач позов не визнає й просить у його задоволенні відмовити повністю.

При цьому відповідач ставить під сумнів відповідність поданих позивачем паперових копій спірних видаткових накладних та виписаних для їх оплати рахунків оригіналам цих документів, що були складені в електронній формі; стверджує про те, що паперові копії електронного доказу не є письмовим доказом; доходить висновку, що за вказаних обставин відсутні докази на підтвердження постачання товару за спірними видатковими накладними, а відтак і укладення договору у спрощений спосіб, настання строку для оплати заявленого до стягнення основного боргу й похідних вимог (а.с. 149 - 154).

Ухвалою суду від 01.09.2025 клопотання й заява представників сторін про забезпечення їхньої участі в судових засіданнях, в тому числі й у призначеному на 04.09.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення з використанням власних технічних засобів була задоволена.

01.09.2025, у відповідь на пояснення відповідача по суті справи, через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС представник позивача адвокат Гарбар К.Г. подав оригінали спірних видаткових накладних разом із рахунками на їх оплату (№ 413 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 458 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1443 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн) з доказами надсилання їх відповідачу та його представнику.

03.09.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС представник відповідача адвокат Бузівська Н.М. подала заяву, в якій просить у разі задоволення позову в частині стягнення з відповідача основного боргу відмовити у позові щодо похідних вимог, а у випадку задоволення позову щодо стягнення основного боргу максимально зменшити суму похідних вимог до 10% від заявлених до стягнення.

Подану заяву відповідач обгрунтовує скрутним фінансовим становищем, на підтвердження чого до заяви долучив копію фінансової звітнсоті з балансом станом на 30.06.2025.

04.09.2025 у призначений для розгляду справи час представник відповідача адвокат Бузівська Н.М. не змогла налаштувати свою комп`ютерну техніку, а саме підключити відеокамеру для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За частиною п`ятою статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Викладені обставини не перешкоджають розгляду справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній документами.

Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні заяви й надав пояснення по суті спору. При цьому висловив своє заперечення проти зменшення суми похідних вимог за відсутності для того правових підстав.

За наслідком судового засідання 04.09.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (далі позивач, постачальник) поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" (далі - відповідач, покупець) прийняло товар (щебінь гранітний, пісок з відсівів дроблення фракції) на загальну суму 52615,13 грн, що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними: № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн (а.с. 106 - 108).

Для оплати поставленого товару позивачем були виставлені відповідачу рахунки № 413 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн, № 458 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн, № 1443 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн (а.с. 111 113).

Відповідач отриманий товар не оплатив, що й стало причиною спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням сторонами своїх договірних зобов`язань.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Частинами першою, четвертою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За частинами першою, другою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 207 цього Кодексу встановлені вимоги до письмової форми правочину.

Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою, третьою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статей 76, 77 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем копії спірних видаткових накладних та рахунків є паперовими копіями відповідних електронних документів, складених і підписаних представниками сторін за допомогою електронного документообігу. Оригінали цих документів в електронному виді з підтвердженням накладення електронного підпису й електронної печатки надані позивачем під час розгляду справи.

Згідно зі статтею 5 Закону України № 851-IV від 22.05.2003 (із змін і доп.) "Про електронні документи та електронний документообіг" (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статті 6 Закону № 851-IV для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка.

Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.

Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Надані позивачем копії й оригінали спірних видаткових накладних та рахунків на оплату товару відповідають указаним нормативним вимогам.

Системний аналіз зазначених нормативних положень та наданих позивачем доказів дозволяє дійти висновку, що між сторонами укладено у спрощений спосіб договір поставки товару, зазначеного у спірних видаткових накладних та рахунках до них.

За приписами частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частинами першою, другою, четвертою статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

За частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, а саме:

за видатковою накладною № 473 від 22.02.2024 на суму 14352,00 грн - не пізніше 22.02.2024;

за видатковою накладною № 517 від 26.02.2024 на суму 13266,24 грн - не пізніше 26.02.2024;

за видатковою накладною № 1651 від 10.04.2024 на суму 24996,89 грн - не пізніше 10.04.2024.

Доказів оплати товару відповідач не надав, отримання товару не оспорює. Відмова відповідача від позову грунтується на спростуванні доказів на підтвердження поставки товару, а не самого факту поставки.

Тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 52615,13 грн є законними й обґрунтованими.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних у сумі 1445,99 грн розраховані за загальний період з 15.05.2024 по 31.12.2025 із заборгованості за кожною видатковою накладною.

За результатом перевірки порушень не встановлено.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 7542,48 грн розраховані із загальної заборгованості за спірними видатковими накладними в сумі 52615,13 грн за період травень 2024 року березень 2025 року та з урахуванням індексів інфляції: травень 2024 рік 100,6%, червень 2024 рік 102,2%, липень 2024 рік 100,0%, серпень 2024 рік 100,6%, вересень 2024 рік 101,5%, жовтень 2024 рік 101,8%, листопад 2024 рік 101,9%, грудень 2024 рік 101,4%, січень 2025 рік 101,2%, лютий 2025 рік 100,8%, березень 2025 рік 101,5%.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат порушень не встановлено.

За таких обставин заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 10% від заявлених до стягнення задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених правових норм також убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За приписом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення неустойки, чи річних є правом суду.

За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки чи річних.

Також варто зауважити, що штрафні санкції за своєю правовою природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий. Тому передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення забов`язання, а їх зменшення допустиме лише за наявності виняткових обставин.

З огляду на викладене, зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат чинним законодавством не передбачено.

Доводи, покладені відповідачем в основу заявленого ним клопотання про зменшення заявлених до стягнення 3% річних у сумі 1445,99 грн, не є переконливими для висновку про покладення на відповідача надмірного фінансового тягаря. Ця сума є незначною і повністю відображає визначену статтею 625 ЦК України правову природу компенсаційного характеру від знецінення грошових коштів основного боргу, який відповідач не сплачує тривалий час з лютого, квітня 2024 року.

За змістом статті 617 ЦК України та за усталеною судовою практикою відсутність грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Неналежний фінансовий стан відповідача не доведений останнім як такий, що не міг бути передбачений та попереджений за рахунок ефективного керівництва його господарською діяльністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" установлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 4 цього Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 3028 гривень.

Подана позовна заява містить майнову вимогу про стягнення грошових коштів у сумі 61603,60 грн. Відтак за подання позовної заяви у цій справі судовий збір становить 2422,40 грн (3028,00х0,8=2422,40), який позивачем сплачений у складі судового збору в сумі 58811,77 грн (а.с. 38).

З огляду на викладене та відповідно до частини першої статті 129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 123, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.05.2025) про стягнення заборгованості в сумі 61603,60 грн, з яких: 52615,13 грн основний борг, 1445,99 грн 3% річних, 7542,48 грн інфляційні втрати задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будіндустрія-Сервіс ЛТД" (ідентифікаційний код 32658487, місцезнаходження: 49083, місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 40А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (ідентифікаційний код 24584514, місцезнаходження: 11634, Житомирська область, Коростенський район, селище міського типу Гранітне, вулиця Шевченка, будинок 15) основний борг у сумі 52615,13 грн, 3% річних у сумі 1445,99 грн, інфляційні втрати в сумі 7542,48 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.09.2025.

Суддя І.І. Колісник