РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.09.2025Справа № 910/8562/25

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» (45034, Волинська обл, Ковельський р-н, смт. Люблинець, вул. Заводська, буд. 7-А; ідентифікаційний код: 37707423)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» (02192, м. Київ, бульвар Дарницький, буд. 5, прим. 5; ідентифікаційний код: 45098898)

про стягнення 92192,61 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» про стягнення 92192,61 грн., з яких 87147,0 грн основного боргу, 1210,52 грн 3% річних та 3834,49 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 (Заявки №0001 від 07.01.2025) не оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 87147,60 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1210,52 грн 3% річних та 3834,49 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 відкрито провадження у справі №910/8562/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, хоча про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/8562/25 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02192, м. Київ, бульвар Дарницький, буд. 5, прим. 5), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» про відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої одержувач за вказаною адресою не знаходиться (за ідентифікатором пошуку 270).

Згідно з ч. п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/8562/25.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» (замовник) укладено Договір №10-Ф на перевезення вантажів, відповідно до умов якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги по організації та здійсненні перевезення вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 1.2 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 перевізник зобов`язується прийняти від замовника, вантаж для перевезення, відповідно до заявки замовника, та перевезти його до місця знаходження, вказаного замовником, а замовник зобов`язується оплатити послуги перевізника відповідно до положень даного Договору.

Перевезення вантажу, виконується перевізником на підставі заявки, що підписується обома сторонами. В заявці зазначається конкретне найменування вантажу, його кількість, розміри, умови та термін перевезення, маршрут перевезення, місце та час завантаження, розвантаження, повне найменування вантажовідправника та вантажоодержувача. У разі здійснення міжнародного перевезення - місце замитнення та розмитнення (п. 2.1 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025).

Згідно з п. 4.1 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 вартість послуг визначається за узгодженням сторін по кожному конкретному перевезенню, згідно заявки на перевезення вантажу та вказується у рахунку-фактурі перевізника. Ціни є договірні.

Відповідно до п. 4.2 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025у випадку, якщо Сторонами в заявці на перевезення вантажу, вартість перевезення вказана у іноземній валюті, розрахунки здійснюються в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день виставлення рахунку-фактури перевізником.

Вартість послуг перевізника по перевезенню вантажу оплачуються замовником у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок перевізника (п. 4.3 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025).

Відповідно до п. 4.4 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 замовником сплачується перевізнику за перевезення передоплата розмірі 100% від вартості перевезення по факту підписання заявки, якщо інше не погоджено в Заявці.

Згідно з п. 8.5 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 даний договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до моменту розірвання його однією із сторін, про що повинно бути письмово повідомлено другій стороні не пізніше ніж за 14 днів до дати розірвання.

Відповідно до п. 8.6 Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 даний договір може бути розірваний сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 (Заявки №0001 від 07.01.2025) не оплатив надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 87147,60 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1210,52 грн 3% річних та 3834,49 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Згідно з ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України).

07.01.2025 сторонами погоджено Заявку №0001 до Договору №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025, в якій сторони визначили умови перевезення, зокрема: Ставка за перевезення: 2000 євро по курсу НБУ на день розвантаження. Умови оплати: 5 банківських днів по оригіналам CMR та рахунків. Для своєчасної оплати перевізник повинен надати наступні оригінали документів: два акти виконаних робіт (наданих послуг), рахунок-фактура, Договір на перевезення, Заявку, CMR.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 (за Заявкою №0001 від 07.01.2025), виконавши погоджене між сторонами перевезення, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 09.01.2025 та Актом наданих послуг №55 від 13.01.2025 на суму 87147,60 грн, який підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитками їх печаток.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на підписаний сторонами Акт наданих послуг №55 на суму 87147,60 грн - 13.01.2025, суд дійшов висновку, що станом на дату його підписання у відповідача були в наявності оригінали всіх документів (доказів протилежного відповідачем суду не надано), необхідних для вчасного оплати наданих позивачем послуг (тобто, до 20.01.2025).

Доказів сплати грошових коштів у сумі 87147,60 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» за Договором №10-Ф на перевезення вантажів від 07.01.2025 (за Заявкою №0001 від 07.01.2025) у сумі 87147,60 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» суми основного боргу у розмірі 87147,60 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1210,52 грн та інфляційні втрати у розмірі 3834,49 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» 1210,52 грн 3% річних та 3834,49 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамекс Карго» (02192, м. Київ, бульвар Дарницький, буд. 5, прим. 5; ідентифікаційний код: 45098898) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» (45034, Волинська обл, Ковельський р-н, смт. Люблинець, вул. Заводська, буд. 7-А; ідентифікаційний код: 37707423) суму основного боргу у розмірі 87147 (вісімдесят сім тисяч сто сорок сім) грн 60 коп., 3% річних у розмірі 1210 (одна тисяча двісті десять) грн 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 3834 (три тисячі вісімсот тридцять чотири) 49 коп. та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак