ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2025 р. Справа № 927/295/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО СВАРОГ"

на рішення Господарського Чернігівської області від 29.05.2025

у справі № 927/295/25 (суддя Кузьменко Т.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об"єднання "АРІСТА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО СВАРОГ"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислове об`єднання "АРІСТА" (далі позивач; ТОВ "ТПО "АРІСТА"; Товариство) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО СВАРОГ" (далі відповідач; ТОВ "НПО СВАРОГ"; апелянт; скаржник) про стягнення 194 694,71 грн, з яких 187 996,06 грн - сума основної заборгованості, 1 317,60 грн 3% річних, 1 603,08 грн - пеня, 3 777,97 грн - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 63 від 21.10.2024 в частині оплати вартості отриманого товару.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "НПО СВАРОГ" на користь ТОВ "ТПО "АРІСТА" борг - 187 996,06 грн, 3% річних - 1 287,24 грн, пеню - 1 566,51 грн, інфляційні нарахування - 3 777,97 грн, 2 421,57 грн - судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що покупець не здійснив оплату за поставлений товар згідно договору поставки, а тому наявними є правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, а також нарахованих на суму заборгованості сум 3% річних, пені та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "НПО СВАРОГ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 по справі № 927/295/25 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "ТПО "АРІСТА" до ТОВ "НПО СВАРОГ" в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а рішення винесено з неповним і всебічним встановленням фактичних обставин справи.

Апелянт зазначає, що оскільки судом не забезпечено належне повідомлення сторони про час та розгляд справи, фактично порушено принципи змагальності та рівності сторін та не забезпечено справедливого розгляду справи, чим вважає порушенням судом пункту 2 та 4 частини 3 статті 2 ГПК України.

Скаржник зазначає, що судом формально позбавлено відповідача можливості подати клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки інформації чи-то ухвали суду про розгляд справи не отримував через обмежену господарську діяльність товариства, дію воєнного стану та постійних обстрілів міста Чернігова.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 апеляційна скарга відповідача у справі № 927/295/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "НПО СВАРОГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 по справі № 927/295/25; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 18.07.2025 до електронних кабінетів сторін.

21.07.2025 до апеляційного господарського суду від ТОВ "ТПО "АРІСТА" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Свої доводи позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для звільнення ТОВ "НПО Сварог" від виконання зобов`язань за договором виключно у зв`язку з запровадженням воєнного стану чи наявністю форс-мажорних обставин.

Крім того, Товариство наголошує, що жодного належного доказу, який би підтверджував, що саме форс-мажор (воєнні дії у м. Чернігів) унеможливив виконання конкретного зобов`язання, апелянтом не надано, а факт ведення бойових дій на території міста сам по собі не є автоматичним доказом неможливості виконання зобов`язань.

Також позивач зазначає, що розмір нарахованих 3% річних, пені та інфляційних втрат є розумними і співмірними із порушенням, натомість апелянт не довів підстав для зменшення нарахувань.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 21.10.2024 між ТОВ "ТПО "АРІСТА" (Постачальник) та ТОВ "НПО СВАРОГ" (Покупець) укладено договір поставки № 63 (скорочено - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1.-1.3. Договору Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупцеві сіль технічну для доріг, яка надалі іменується "Товар", а Покупець зобов`язується приймати Товар та своєчасно проводити його оплату на умовах цього Договору. Найменування, асортимент Товару, вартість вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних Постачальника. Умови цього Договору викладені сторонами згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2020 з урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також особливостей, передбачених положеннями цього Договору. Умови поставки згідно з цим Договором є DAP Чернігів (склад покупця).

Згідно з пунктами 2.1.-2.2. Договору вартість Товару визначається в національній валюті України та вказується у відповідному рахунку-фактурі. Ціна Товару (так само як і вартість Товару) включає в себе ПДВ, доставку в склад Покупця, пакування та маркування Товару (у разі наявності), всі податки і збори, що підлягають оплаті згідно з чинним законодавством України.

Покупець здійснює оплату за Товар на умовах відстрочки оплати на 30 календарних днів з моменту відвантаження Товару згідно з видатковою накладною (пункт 2.4. Договору).

Пунктом 3.2. Договору визначено, що строк поставки партії Товару - 10 календарних днів з дня отримання Постачальником заявки на відвантаження Товару. У пункті 3.4. Договору сторони передбачили, що Постачальник (за допомогою Перевізника або власними силами) має надати Покупцеві належним чином, у відповідності до чинного законодавства України, оформлені документи на Товар: товаросупровідні документи, рахунки-фактури, податкові накладні, видаткові накладні, сертифікати якості на Товар, які необхідні для Товарів відповідно до чинного законодавства України, а Покупець зобов`язується прийняти зазначені документи. Зазначені вище документи повинні бути надані в оригіналах або належним чином засвідчених копіях.

Покупець (за допомогою Перевізника) зобов`язується передати Постачальнику оформлені належним чином Покупцем, у відповідності до чинного законодавства України, документи на Товар: видаткову накладну на отриманий Товар (виписану Постачальником), інші товаросупровідні документи, які необхідні відповідно до чинного законодавства України, а Постачальник зобов`язується прийняти зазначені документи (пункт 3.5. Договору).

Відповідно до пункту 6.3. Договору у разі не оплати чи порушення строків оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розрахунку 0,01 відсотка від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення платежу.

У пункті 7.1. Сторони погодили, що в разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору), такими як: землетруси, повені, епітафії, епізоотії, військові дії, масові страйки, терористичні акти, вірусні атаки програмного забезпечення і т.д., Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

Сторона, яка посилається на обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше семиденного терміну з моменту їх настання направити письмове (факсимільне) повідомлення про такі обставини іншій Стороні. При цьому сам факт і термін початку дії зазначених обставин повинен бути підтверджений документально, відповідним документом Торгово-Промислової Палати України (пункт 7.3. Договору).

Цей Договір укладено на термін до 31 грудня 2025 року (але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли з даного Договору) і вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими особами та засвідченням печатками Сторін (пункт 9.4. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач, відповідно до умов Договору, здійснив поставку, а відповідач прийняв товар на загальну суму 187 996,06 грн, що підтверджується видатковими накладними: № РН 181111 від 18.11.2024 на суму 99 118,20 грн та № РН 281103 від 28.11.2024 на суму 88 877,86 грн, а також товарно-транспортними накладними: № РН 181111 від 18.11.2024, № РН 281103 від 28.11.2024.

Видаткові накладні підписані позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень і скріплені печатками сторін.

Враховуючи умови Договору (пункт 2.4.) строк оплати Товару настав:

- за видатковою накладною № РН 181111 від 18.11.2024 - 18.12.2024;

- за видатковою накладною № РН281103 від 28.11.2024 - 28.12.2024.

Відповідач в обумовлені Договором строки вартість отриманого Товару не сплатив.

Оскільки відповідач неналежно виконував свої зобов`язання по оплаті вартості Товару, позивачем нараховані на суму заборгованості 3% річних 1 317,60 грн, пеню за період прострочення з 18.12.2024 по 17.03.2025 1 603,08 грн, інфляційні нарахування за період з січня 2025 року по лютий 2025 року - 3 777,97 грн.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

З огляду на встановлені фактичні обставини цієї справи колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи із змісту укладеного між позивачем та відповідачем Договору, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За нормами статті 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Судом попередньої інстанції встановлено і сторонами у справі не заперечується, що на виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 187 996,06 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН181111 від 18.11.2024, № РН 281103 від 28.11.2024.

Однак, в порушення умов Договору, відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Колегія суддів зазначає, що судом попередньої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наявність заборгованості, яка не заперечувалась сторонами.

Оскільки відповідачем прострочено оплату за поставлений товар, то позивачем, на підставі пункту 6.3. Договору та статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму основного боргу пеня - 1 603,08 грн, 3% річних - 1 317,60 грн та інфляційні втрати - 3 777,97 грн.

Колегія суддів зауважує, що скаржник не спростовує наявність заборгованості, але заперечує проти нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останнього формально позбавлено можливості подати клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки інформації чи-то ухвали суду про розгляд справи не отримував через обмежену господарську діяльність товариства, дію військового стану та постійних обстрілів міста Чернігова.

Щодо питання належного повідомлення відповідача про розгляд справи, колегія суддів враховує наступне.

У господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (частина 1 статті 6 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 6 Господарського процесуального кодексу України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.

Згідно з частиною 4 статті 6 Господарського процесуального кодексу України Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу (частина 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України).

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат. Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви (частина 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2025 про відкриття провадження у справі доставлена до "Електронних кабінетів сторін" 31.03.2025 о 18:35, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Отже, враховуючи положення частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2025 вважається врученою сторонам у даній справі 01.04.2025.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції належним чином здійснено повідомлення сторін про розгляд справи.

Посилання відповідача на ту обставину, що він здійснює в обмеженому обсязі господарську діяльність не підтверджене відповідними доказами, а тому критично оцінюються судовою колегією.

Також, скаржник не надав будь-яких доказів коли він отримав (ознайомився) з ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 31.03.2025 про відкриття провадження у цій справі.

Щодо доводів про дію воєнного стану, та постійних обстрілів міста Чернігова, то такі також не підтверджені належними та допустимими доказами з боку апелянта.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що Договір між сторонами у даній справі був укладений під час дії воєнного стану, а тому сторони були обізнані про ці обставини та розуміли усі ризики з укладенням такого Договору.

В частині доводів апелента про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, судовою колегією зазначається, що за приписами статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

В той же час, нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За наведеного, враховуючи невиконання Покупцем умов Договору, з урахуванням того, що питання наявності або відсутності у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, вирішується судом на власний розсуд, з огляду на зазначені вище фактичні обставини цієї справи, апеляційним господарським судом відхиляються аргументи скаржника про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, за висновками суду апеляційної інстанції, встановлені обставини справи, які підтверджуються матеріалами справи, спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

В свою чергу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а рішення винесено з не повним і всебічним встановленням фактичних обставин справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 у справі № 927/295/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НПО СВАРОГ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 у справі № 927/295/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "НПО СВАРОГ".

4. Справу № 927/295/25 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков