ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2025 р. Справа№ 910/15687/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2025

у справі № 910/15687/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Норвік Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

про стягнення 229 976,05 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Норвік Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 229 976,05 грн (217 550,00 грн - страхова сума; 12 378,60 грн - пеня, 47,45 грн річних) за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 673/21-Т/Ц7 від 02.08.2021 (далі Договір), у зв`язку з несплатою страхової суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач (страхувальник за Договором) неодноразово звертався до відповідача (страховик за Договором) з вимогами щодо сплати страхового відшкодування, проте відповідач безпідставно ухиляється від прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, страхове відшкодування не виплачує з мотивів неподання страхувальником страховику повного пакету документів та речей.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/15687/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Норвік Україна» 217 550,00 грн страхового відшкодування, 3 981,17 грн пені, 46,55 грн 0,01% річних та 3 323,67 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем виконані вимоги Договору страхування в частині надання всіх необхідних документів та речей, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків. Відхиляючи доводи Страховика про те, що Страхувальник не надав ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і водночас органом досудового розслідування вказані предмети не визнані речовими доказами , що впливає на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування , суд послався на ту обставину , що ключі та свідоцтво про реєстрацію на ТЗ були викрадені за обставин , які встановлюються органами досудового розслідування , і тому не визнавалися речовими доказами.

Твердження відповідача про існування підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування з тих мотивів , що дія Договору не розповсюджувалась на місто Київ ,а страховий висновок настав у результаті воєнних дій , суд першої інстанції відхилив за неспроможністю. При цьому суд відхилив і посилання відповідача на умови п. 28.2.1 Договору страхування з підстав недоведеності Страховиком наявності прямого наслідкового зв`язку між страховим випадком та обставинами надзвичайного стану. За висновком місцевого господарського суду , у даному випадку страховий випадок пов`язаний з явищем кримінального характеру, а не з подіями надзвичайного стану, а отже у суду відсутні сумніви в правомірності права Страхувальника на одержання страхового відшкодування .

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/15687/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою наявну в матеріалах справи суперечливу інформацію стосовно місця знаходження технічного паспорту та ключів від застрахованого автомобіля у момент його зникнення. Крім того, за умовами договору , неможливість надати документи та речі у строк, встановлений цим договором, не звільняє Страхувальника від обов`язку надати такі документи та речі. За таких обставин , вказував апелянт , у Страховика не виникло обов`язку щодо прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування, отже права Страхувальника на отримання страхового не можуть вважатися порушеними.

Крім того, на думку апелянта, судом не вірно оцінено місце дії Договору, оскільки оголошені у місті Києві надзвичайний та воєнний стан виключили місто Київ із переліку території, на яку розповсюджувалася дія цього Договору , Крім судом залишено поза увагою пункт договору, відповідно до якого Страховик не відшкодовує збитки, що виникли внаслідок війни або будь-якої події, викликаної збройним конфліктом (міжнародним та/або неміжнародним) не залежно від того, чи існує зв`язок між такими збитками та подіями.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у судовій справі № 910/15687/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

14.07.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції - без змін. При цьому позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку щодо наявності підстав для примусового стягнення з відповідача страхового відшкодування, оскільки введення воєнного стану на території України, зокрема Києва, не має прямого зв`язку з протиправними діями третіх осіб і не впливає на обов`язок відповідача здійснити страхове відшкодування, тоді як страхувальником вчинені усі залежні від нього дії, спрямовані на виконання умов договору, в частині надання Страховику необхідних для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування речей та документів.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 07.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРВІК УКРАЇНА" надало Товариству з обмеженою відповідальністю "ФУД ЕНД ДРІНК КОМПАНІ" в оренду транспортний засіб марки "Fiat DOBLO" д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (далі -автомобіль).

02.08.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРВІК УКРАЇНА" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №673/21-Т/Ц7 (надалі - Договір).

Пунктом 4 Договору визначено, що предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення (надалі ТЗ) додатковим обладнанням щодо нього, сказаними у розділах (пунктах) 5,6 цього Договору.

Пунктом 5 визначено, що застрахованим ТЗ є легковий автомобіль марки "Fiat" марки "DOBLO" білого кольору 2018 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , серія свідоцтва НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 7.1 Договору «викрадення» входить до страхових ризиків згідно з п. 22.2 Договору, а страховий тариф становить 4% від загальної страхової суми.

Як визначено у пункті 10 Договору загальна страхова сума становить 217 550,0 грн.

У пункті 12.1 Договору зазначено, що франшиза становить 0,00 грн (що складає 0% від загальної страхової суми, вказаної у розділі 10 Договору).

Згідно з п. 15 Договору страхування, місце дії Договору страхування (Територія страхування) є Україна (за виключенням: населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно з переліком, що визначений законодавством України (Розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 з урахуванням усіх наступних змін до нього), території АР Крим та м. Севастополь), країни Балтії, територія європейських країн, які входять в міжнародну систему страхування відповідальності власників транспортних засобів "Зелена карта", а також європейська частина країн СНД (за виключенням території Краснодарського та Ставропольського країв, Республіки Калмикія, Кабардино-Балкарської Республіки, Республіки Північна Осетія-Аланія, Чеченської республіки, Республіки Інгушетія, Республіки Дагестан, зон з оголошеним надзвичайним положенням та зон воєнних конфліктів).

Строк дії договору з 07.08.2021 до 06.08.2022 (пункт 16 Договору).

Для цілей цього договору у пункті 22.2.1 Договору визначено, що «Викрадення» - це незаконне заволодіння ТЗ шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час.

Відповідно до п. 23.2. Договору страхування, місцем дії Договору є територія, що вказана у розділі 15 Договору (територія страхування). Страховик не несе зобов`язань за Договором щодо виплати страхового відшкодування у випадку настання подій, що сталися за межами території страхування.

24.02.2022 автомобіль знаходився на території паркувального майданчика міжнародного аеропорту "Київ". З цього моменту та до 29 квітня 2022 року у ТОВ "ФУД ЕНД ДРІНК КОМПАНІ" не було доступу до паркувального майданчика, а також офісного приміщення, де зберігались ключі від автомобіля, у зв`язку із зайняттям аеропорту військовими формуваннями.

29 квітня 2022 року представники ТОВ "ФУД ЕНД ДРІНК КОМПАНІ", отримавши доступ до паркувального майданчика та офісних приміщень, зафіксували зникнення автомобіля, про що повідомили власника автомобіля - позивача (страхувальника за договором) .

03 травня 2022 року ТОВ "НОРВІК УКРАЇНА" було подано ПрАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, за договором добровільного страхування транспортного засобу №006.00639522. Разом із заявою подані письмові пояснення, в яких детально описано обставини викрадення автомобілю.

Лише 04 серпня 2022 року відповідач надіслав лист №433/к/у, у якому просив надати витяг з ЄРДР з кримінального провадження за фактом викрадення автомобіля та довідку компетентних органів про обставини справи.

10 серпня 2022 року позивачем було направлено Лист №47/08-22, яким надано відповідні витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням №0000133, довідку Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві №5269/125/55-2022 та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

15 вересня 2022 року відповідач направив лист №50922-02960/к/у, в якому просив надати повний комплект ключів від ТЗ, документи, які надають право керування застрахованим ТЗ, довідку від слідчих органів про визнання ключів речовим доказом.

13 жовтня 2022 року позивач направив відповідачу довідку Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві №675/125/55-2022 від 27.09.2022, за змістом якої випливало, що ключі та технічний паспорт від автомобілю були викрадені і їхнє місцезнаходження невідоме.

На момент звернення позивача до суду відповідачем не прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і не вказано , чи вважає він випадок страховим .

Відповідно до ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Згідно зі ст. 89 Закону України "Про страхування" (далі - Закон) страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.

Пунктом 5 ч. 1 статті 93 Закону вказано ознаки, яким мають відповідати страхові ризики . Вказано, що настання події не повинно бути пов`язаним з навмисними діями страхувальника або інших осіб, визначених у договорі страхування (крім випадків, визначених законом або міжнародним звичаєм), і не передбачає отримання неправомірної вигоди.

Пунктом 2 статті 104 Закону визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат . Такими підставами є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, вчинених у стані крайньої необхідності або необхідної оборони, або випадків, визначених законом чи міжнародними звичаями;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвело до настання страхового випадку;

3) подання страхувальником неправдивих відомостей про об`єкт страхування, обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх заподіяла. Якщо збиток відшкодований частково, страхова виплата здійснюється з вирахуванням суми, отриманої від зазначеної особи як відшкодування збитків;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником (особою, визначеною у договорі страхування або законодавством) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяної шкоди (збитків);

6) наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими договором страхування;

7) наявність інших підстав, встановлених законодавством, у тому числі для договорів страхування, обов`язковість укладення яких визначена законом.

Умовами договору страхування можуть передбачатися також інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству.

Проаналізувавши доводи позивача і заперечення відповідача , місцевий господарський суд дійшов вірного висновку , що страховик не виконав зобов`язань по договору , ухилився від визнання випадку страховим і безпідставно не виплатив страхувальнику (позивачу ) суму страхового відшкодування у визначені договором строки, адже не встановлено вчинення страхувальником умисного кримінального правопорушення, що призвело до настання страхового випадку .

Відповідно до п. 27.3. Договору, Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової Заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 26 Договору. Вказаний строк може збільшуватись відповідно до п. 27.13 Договору.

Згідно з п. 27.13. Договору Страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування у випадках:

- якщо у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання Страхувальником страхового відшкодування або кваліфікації події "страховий випадок" або "не страховий випадок" - до моменту отримання необхідних доказів, але не більше, ніж на 3 (три) місяці з дня отримання від Страхувальника Повідомлення про настання події, що може бути визнана страховим випадком, та всіх необхідних документів і речей, передбачених розділом 26 Договору;

- якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно Страхувальника (його представника Вигодонабувача, власника ТЗ або особи, яка керувала застрахованим ТЗ на законних підставах) або за фактом події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і ведеться розслідування обставин, що призвели до збитків, або будь-яких неправомірних дій сторін при укладанні Договору - не більше, ніж на строки, передбачені кримінальним процесуальним кодексом України для досудового і судового закінчення розслідування і розгляду кримінального провадження у суді.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про відсутність у нього обов`язку прийняти рішення про виплату страхового відшкодування з тих мотивів , що Страхувальник не надав всіх необхідних (обов`язкових) документів та речей згідно з розділом 26 Договору у передбачені Договором строки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду , викладених ним у постанові від 13.11.2018 у справі №910/922/18, Закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не із наданням певних доказів страхувальником.

Так само ненадання позивачем відповідачу підтвердження того, що втрачений ТЗ знаходиться в розшуку, не звільняє страховика від виконання обов`язку виплатити страхове відшкодування.

Водночас, неспроможними суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про те, що дія договору не поширювалася на територію міста Києва через введення надзвичайного та воєнного станів.

Відповідно до п. 23.2. Договору страхування, місцем дії Договору є територія, що вказана у розділі 15 Договору (територія страхування). Страховик не несе зобов`язань за Договором щодо виплати страхового відшкодування у випадку настання подій, що сталися за межами території страхування.

Згідно з п. 15 Договору страхування, місце дії Договору страхування (Територія страхування): Україна (за виключенням: населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно з переліком, що визначений законодавством України (Розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 з урахуванням усіх наступних змін до нього), території АР Крим та м. Севастополь), країни Балтії, територія європейських країн, які входять в міжнародну систему страхування відповідальності власників транспортних засобів "Зелена карта", а також європейська частина країн СНД (за виключенням території Краснодарського та Ставропольського країв, Республіки Калмикія, Кабардино-Балкарської Республіки, Республіки Північна Осетія-Аланія, Чеченської республіки, Республіки Інгушетія, Республіки Дагестан, зон з оголошеним надзвичайним положенням та зон воєнних конфліктів).

Посилання апелянта на пункт 15 договору , у якому визначено зони з оголошеним надзвичайним положенням та зони воєнних конфліктів як такі, на які не поширюється дія Договору є хибними, оскільки граматична конструкція «зон з оголошеним надзвичайним положенням та зон воєнних конфліктів» стосується саме переліку територій європейської частини країн СНД, а не території України.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта стосовно відсутності у нього обов`язку з виплати страхового відшкодування з тих підстав , що страхова подія сталася на території зони з оголошеним надзвичайним положенням та зони воєнного конфлікту, що є винятком зі страхових випадків.

Згідно з п. 28.2.1 Договору Страховик не відшкодовує збитки, що виникли внаслідок:

- надзвичайного, особливого чи військового (воєнного) стану, оголошеного органами влади в країні, її певній частині та/або на території дії Договору та/або внаслідок порушення Страхувальником або іншими особами (представником Страхувальника, Вигодонабувачем, власником ТЗ. особами, які допущені до керування) вимог і розпоряджень, нормативних актів органів влади і управління, виданих на період дії такого стану;

- громадських заворушень, масових безладів, масових зібрань (мітингів), масових заворушень, збройних конфліктів неміжнародного та міжнародного характеру, революції, заколоту, повстання, страйку, путчу, війни або будь-якої події, викликаної збройним конфліктом (міжнародним та/або неміжнародним), локауту, диверсії, терористичного акту або дії наслідків терористичної діяльності;

- дій (бездіяльності) державних органів, органів місцевого самоврядування або осіб цих органів, в тому числі тих, що сталися внаслідок видання вищевказаними органами та посадовими особами документів, які не відповідають вимогам законодавства При цьому, невідповідність документів Законодавству встановлюється судом або в іншому передбаченому законодавством порядку;

- конфіскації, примусового вилучення, реквізиції, арешту, знищення або пошкодження ТЗ за розпорядженням державних органів або внаслідок виконання Страхувальником та/або іншими особами розпоряджень державних органів та/або органів місцевого самоврядування;

- блокування транспортних комунікацій, а також захоплення транспортного підприємства, групового порушення громадського порядку, закликів до вчинення дій, що загрожують громадському порядку, захоплення державних або громадських будівель чи споруд, опору представникові влади, працівникові правоохоронного органу, державному виконавцю, приватному виконавцю, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві, самоправства.

Збитки, що виникли внаслідок подій, передбачених п. 28.2.1 Договору, є виключеннями зі страхових випадків незалежно від того, прямо чи опосередковано вони були завдані або викликані вказаними подіями, були такі події єдиною причиною або однією із декількох причин чи обставин настання збитку, мали вони вплив на настання збитку одночасно чи послідовно. Події, передбачені п. 28.2.1 Договору, підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, довідкою Торгово-промислової палати, іншими документами, виданими відповідно до законодавства.

Указом Президента України №63/2022 від 23.02.2022 було постановлено ввести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва надзвичайний стан з 00 годин 00 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому вказаний строк неодноразово продовжено.

Відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 13.03.2022 № 84, наказу Мінреінтеграції "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 22.12.2022 р. № 309, територія міста Києва була територією, на якій ведуться (велися) бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Правовий режим воєнного стану передбачає можливість обмеження конституційних прав і свобод людини та громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини та громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. При цьому самий лише факт запровадження воєнного стану не впливає на чинність будь-яких правочинів, у тому числі договорів страхування, за якими має місце передання страхувальником за плату страховику ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, на умовах, визначених договором страхування або законодавством (ч. 1 ст. 980 ЦК України), всі права й обов`язки сторін залишаються чинними з певними застереженнями.

Колегія суддів зазначає, що відмова від здійснення страхової виплати у зв`язку з викраденням транспортного засобу третіми особами під час дії воєнного стану, запровадженого з 24.02.2022, суперечить самій природі договору страхування. Тлумачення умов договору в тому сенсі, що за будь-якого страхового випадку, який відбувся у період дії воєнного стану, страховик звільняється від обов`язку здійснити страхову виплату, фактично позбавляє договір страхування його змісту та мети, що є неприпустимим. Таке тлумачення робить договір нікчемним з точки зору позитивного права, адже воно виключає можливість реалізації основної функції страхування відшкодування збитків у разі настання передбачених договором подій.

Належним критерієм для визначення виключення зі страхових випадків даного Договору є наявність причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та завданими збитками. При цьому не має значення, чи такий зв`язок є прямим, чи опосередкованим. У випадку викрадення даного транспортного засобу доказів існування такого зв`язку страховиком не надано.

Більше того, Страховик, будучи обізнаним з умовами укладеного договору, не скористався своїм правом на відмову у страховій виплаті на підставі положень договору, а фактично ухилився від прийняття будь-якого рішення ані про виплату страхового відшкодування, ані про відмову у такій виплаті. Така поведінка свідчить про недобросовісність у виконанні страховиком своїх зобов`язань та суперечить принципу правової визначеності.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач своїх зобов`язань за Договором з виплати позивачу страхового відшкодування у встановлені цим правочином строки не виконав без достатніх на це підстав. Так само, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає необґрунтованими та недоведеними твердження відповідача про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що дія Договору не розповсюджувалась на місто Київ у спірний період або страховий випадок настав у результаті воєнних дій. А відтак, підлягає страховому відшкодуванню у розмірі встановленому Договором (відповідно до розділу 10 Договору страхова сума складає 217 550,00 грн).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 30.1 Договору Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період нарахування пені, і не більше 10 % від суми невиконаного зобов`язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач порушив умови Договору страхування в частині своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування, а тому він, як боржник, що прострочив виконання, повинен сплатити пеню у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період нарахування пені, і не більше 10 % від суми невиконаного зобов`язання.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для нарахування 0,01% річних на підставі договору.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок штрафних санкцій та відсотку річних, колегія суддів зазначає, що такий є арифметично вірним.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення для справи, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не встановлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/15687/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 у справі № 910/15687/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15687/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням колегії суддів у щорічній основній відпустці з 28.07.2025 по 29.08.2025, повний текст постанови складено та підписано 05.09.2025.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук