ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.09.2025 Справа № 908/2825/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Федько Олександра Анатоліївна, розглянувши заяву за вих. №44/22-1695 від 04.09.2025 Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мокієнко Наталії Іванівни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) грошової заборгованості в розмірі 87237,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Мокієнко Наталії Іванівни заборгованості за поставлену електричну енергію у лютому 2019 року в сумі 87237,68 грн.

Розглянувши заяву та докази, подані Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно частини 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Суд зазначає, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності, встановленої законом щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України). У випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Заява Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» про видачу судового наказу (вх. №3092/08-07/25) обґрунтована порушенням боржником зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії у лютому 2019 року.

У заяві заявник посилається на те, що відповідно до розділу «Позовна давність» Комерційної пропозиції строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу учасниками договору встановлений тривалістю п`ять років.

На думку заявника, станом на 24.02.2022 року строк позовної давності, визначений пунктом 14 Комерційної пропозиції №2 для звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за поставлену електричну енергію, не пройшов, а його перебіг зупинився на строк дії воєнного стану.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом вказаної норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Щодо посилання заявника на умови Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018, якими збільшено строк позовної давності, суд зазначає, що оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 152 ГПК України відмова у видачі судового наказу законодавцем пов`язується саме зі спливом строку, який перевищує позовну давність, встановлену законом, то в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання збільшення сторонами за домовленістю строку позовної давності, обґрунтованості пропуску такого строку заявником, питання продовження строків позовної давності, їх ймовірного зупинення тощо.

Відтак, при з`ясуванні питання звернення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» до суду з заявою про видачу судового наказу в межах строків позовної давності, господарський суд бере до уваги загальну позовну давність, яка встановлена ст. 257 ЦК України у три роки.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦКУкраїни.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Ураховуючи конструкцію пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовження не є ні перериванням, ні зупиненням, а тому строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №603/602/24 зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 зазначила, що зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких строк не спливає.

Отже, зупинення строків позовної давності було запроваджено законодавцем саме з метою надання можливості звернутися до суду за захистом прав або інтересів особі, яка через існування певних об`єктивних обставин не може звернутись до суду у визначений строк. Крім того суд зазначає, що зупиняються лише ті строки, які не завершились станом на 30.01.2024.

14 травня 2025 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025.

Відтак, ураховуючи викладене, станом на березень 2022 р. сплив встановлений законом строк позовної давності за заявленими Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» вимогами про сплату заборгованості за поставлену електричну енергію у лютому 2019 р. З урахуванням положень пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк звернення до суду було продовжено до 29.01.2024 р. і такий продовжений строк з 30.01.2024 не може бути зупинений у зв`язку з його завершенням.

Втім, заявник із заявою про видачу судового наказу звернувся до суду 04.09.2025, про що свідчить відбиток календарного штемпеля місця приймання поштового відправлення.

На підставі викладеного господарський суд виснує, що з моменту виникнення у заявника права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом до такої вимоги, що відповідно до пункту 5 частини 1 ст.152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Суд роз`яснює заявникові, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» у видачі судового наказу за заявою вих. №44/22-1695 від 04.09.2025 про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Мокієнко Наталії Іванівни заборгованості за поставлену електричну енергію у лютому 2019 року в сумі 87237,68 грн.

Ухвала підписана 11.09.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її підписання.

Суддя О.А. Федько