ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

08 вересня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/199/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про видачу дублікату наказу (вх. № 12363/25 від 28.08.2025 р.) по справі № 915/199/25 за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про стягнення заборгованості в сумі 117880,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про стягнення заборгованості за договором оренди державного нерухомого майна від 01.03.2006 р. № РОФ-502 в сумі 117880,23 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (наразі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" 01.03.2006 укладено договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-502, яке знаходиться на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", згідно у умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, а саме: нежитлові приміщення одноповерхової будівлі площею 130,6 кв.м згідно з планом розміщення орендованих приміщень. Вказане майно передано в оренду за актом приймання-передавання від 03.05.2006 року. Позивач зазначає, що згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору орендна плата нараховується та сплачується до дня повернення орендарем об`єкту оренди. Орендар, з урахуванням щомісячного індексу інфляції, не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, перераховує оренду плату безпосередньо до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% відповідно до пропорцій розподілу. Також позивач вказує, що з метою врегулювання правовідносин оренди державного та комунального майна під час дії в Україні воєнного стану Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову №634 від 27.05.2022 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", відповідно до пункту 4 якої ухвалено рішення про надання орендних знижок за договорами оренди певного майна, а саме орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації). Звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця (пункт 5 Постанови КМУ №634). Відтак, нарахування орендної плати за спірним договором за період з жовтня 2022 по грудень 2024 року здійснюється з урахуванням положень Постанови КМУ №634. Як стверджує позивач, відповідачем порушуються вимоги спірного договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість за період з жовтня 2022 року по грудень 2024 року в сумі 117880,23 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.02.2025 р. вказану позовну заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/199/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.03.2025 р. об 11:30.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.04.2025 р. по справі № 915/199/25 позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" заборгованість по орендній платі за договором №РОФ-502 від 01.03.2006 р. в сумі 117880,23 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Вказане рішення не було оскаржено та набрало законної сили 08.07.2025 р.

11.07.2025 р. Господарським судом Миколаївської області на виконання вказаного судового рішення був виданий наказ про його примусове виконання щодо стягнення з ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" боргу у загальній сумі 117880,23 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

28.08.2025 р. ДП "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу дублікату наказу суду у справі № 915/199/25 від 11.07.2025 р. згідно з п.п. 19.4 п. 19 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що з метою примусового виконання рішення суду, виконавчий документ про стягнення з ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» на користь ДП «ММТП» суми боргу у розмірі 117880,23 грн. та судового збору у сумі 2422,40 грн. направлено до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), але в процесі пересилання втрачений.

Дослідивши матеріали заяви ДП "Миколаївський морський торговельний порт", господарський суд дійшов наступних висновків.

Як визначено в п.п. 19.4 п. 19 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Як вбачається зі змісту заяви ДП "Миколаївський морський торговельний порт", вказаний наказ Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2025 р. у справі № 915/199/25 направлений на примусове виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), але в процесі пересилання втрачений.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про відсутність вищезазначеного наказу суду від 11.07.2025 по справі № 915/199/25 на виконанні у ВДВС та відповідно виконавчого провадження.

Разом з тим, вказані обставини свідчать, що ДП "Миколаївський морський торговельний порт" було втрачено оригінал наказу суду від 11.07.2025 р. у справі № 915/199/25 під час поштового пересилання останнього на виконання до ВДВС.

Так, втрата наказу суду на примусове виконання рішення господарського суду є підставою для видачі дублікату такого наказу, однак до закінчення встановленого строку для пред`явлення наказу до виконання.

Судом встановлено, що в наказі Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2025 р. строк для пред`явлення до виконання наказу на примусове виконання судового рішення по справі № 915/199/25 встановлено 3 роки з дня набрання рішенням суду законної сили (08.07.2025), тобто по 08.07.2028 р.

Відтак, строк пред`явлення наказу Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2025 р. у даній справі не сплинув.

Поряд з цим враховуючи те, що строк пред`явлення до виконання наказу суду на примусове виконання рішення господарського суду у даній справі від 11.07.2025 р. не було пропущено та вказаний наказ втрачено під час пересилання його до ВДВС на примусове виконання, суд вважає за необхідне видати стягувачу дублікат такого наказу суду відповідно до приписів п.п. 19.4 п. 19 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Більш того, слід зазначити, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення Європейського суду від 15.10.2009 р.).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд зазначає, що видача дублікату наказу спрямована саме на захист прав заявника.

Керуючись п.п. 19.1, 19.2, 19.4 п. 19 Розділу ХІ "Перехідні положення", cт.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про видачу дублікату наказу (вх. № 12363/25 від 28.08.2025 р.) по справі № 915/199/25 задовольнити.

2. Видати Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" дублікат наказу Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2025 р. по справі № 915/199/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, 18/7, "літ. В"; e-mail: ; ) на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14; e-mail: ; ) заборгованості по орендній платі за договором № РОФ-502 від 01.03.2006 р. в сумі 117880,23 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,80 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Ухвалу підписано 08.09.2025 року.

Суддя Л.М. Ільєва