ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

17.09.2025 м.Дніпро Справа № 908/3874/23 (908/898/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Іванова О.Г. (доповідач)

судді: Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.,

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.08.2025 (суддя Черкаський В.І., повний текст якої підписаний 26.08.2025) у справі № 908/3874/23(908/898/25)

за заявою - ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Страйк Інтерпрайз Глеваського В.В.

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні заявника (позивача):

1 Акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК, м. Київ

2 Головне управління ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

до відповідача - ОСОБА_1 , м. Запоріжжя;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - уповноважена особа учасників боржника - ОСОБА_2 м.Запоріжжя

про притягнення до солідарної відповідальності,

що розглядається в межах справи № 908/3874/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Страйк Інтерпрайз, м. Запоріжжя;

Ліквідатор - Глеваський Віталій Васильович, м. Біла Церква, Київська область;

Уповноважена особа учасників боржника - ОСОБА_2 , м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.08.2025 у справі № 908/3874/23(908/898/25) зупинено провадження у справі № 908/3874/23 (908/898/25) до розгляду судом справи № 908/3874/23 (908/2504/25) за позовом ліквідатора ТОВ Страйк Інтерпрайз Глеваського В.В. від 18.08.2025 (вх.№ 2744/08-07/25 від 18.08.2025) до відповідача - АТ КБ ПриватБанк про стягнення 14218948, 76 грн.

Крім того, у змісті ухвали міститься посилання на те, що у засіданні 26.08.2025 судом відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Маміч Я.С. про закриття провадження у справі (вх.№ 17147/08-08/25 від 26.08.2025).

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі.

При цьому, у скарзі Відповідач (апелянт) вважає:

- необґрунтованими відмову суду в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі № 908/3874/23 (908/898/25) та прийняття судом рішення про зупинення провадження у справі № 908/3874/23 (908/898/25) з огляду на порушення судом норм процесуального права, зокрема стверджує, що ухвала не містить мотивів з яких суд відмовив у задоволенні її клопотання про закриття провадження у справі;

- з урахуванням обставин, що мають місце у справі про банкрутство, на день проведення судового засідання 26.08.2025 у справі № 908/3874/23 (908/898/25), провадження у зазначеній справі підлягало закриттю, а не зупиненню;

- за змістом скарги наводить доводи щодо наявності підстав для закриття провадження у справі № 908/3874/23 (908/898/25);

- відповідно, просить скасувати ухвалу і закрити позовне провадження.

Жодних доводів стосовно безпідставності/невідповідності ухвали в частині зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи апелянт не наводить, як і не зазначає про порушення норм ст.227 ГПК України.

Звідси, колегія суддів констатує, що всі доводи скарги пов`язані з незгодою скаржника із відмовою суду першої інстанції у задоволенні його клопотання стосовно закриття провадження у справі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 09.09.2025 здійснено запит матеріалів справи №908/3874/23(908/898/25) із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

12.09.2025 матеріали справи №908/3874/23(908/898/25) надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне повернути скаржнику апеляційну скаргу з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом пунктів 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 2 ст.254 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно із частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції:

1) про відмову у видачі судового наказу;

2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів;

3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову;

4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову;

5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення;

6) про повернення заяви позивачеві (заявникові);

7) про відмову у відкритті провадження у справі;

8) про передачу справи на розгляд іншого суду;

9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк;

10) про затвердження мирової угоди;

11) про призначення експертизи;

12) про зупинення провадження у справі;

13) про закриття провадження у справі;

14) про залишення позову (заяви) без розгляду;

15) окрема ухвала;

16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу;

17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства;

18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення;

19) про відмову ухвалити додаткове рішення;

20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення;

21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;

22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання;

23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання;

25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця;

26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження;

27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання;

28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку;

29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;

30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду;

32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду;

33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду;

34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження;

35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження;

36) про відмову у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення;

37) про прийняття або відмову у прийнятті звіту боржника про виконання судового рішення.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч.3 ст.255 ГПК України).

Пунктом 17 частини першої статті 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Водночас, Кодексом України з процедур банкрутства, на відміну від Господарського процесуального кодексу України, не визначено вичерпного переліку ухвал у справі про банкрутство, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, натомість установлено визначальні правила оскарження судових рішень у процедурі банкрутства у статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини першої статті 9 КУзПБ передбачено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 9 цього Кодексу, яка стосується саме апеляційного оскарження, визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Такими випадками (виключеннями) із загального правила апеляційного оскарження всіх ухвал є, зокрема, встановлені частиною другою статті 254, частиною першою статті 255 ГПК України обмеження щодо оскарження ухвал першої інстанції окремо від рішення суду, які поширюються на універсальні ухвали, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також окремі застереження за текстом КУзПБ, зокрема, про те, що ухвала про прийняття до розгляду заяви про затвердження плану санації оскарженню не підлягає (частина шоста статті 5 КУзПБ), ухвала за результатами розгляду вимог кредитора не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац другий частини другої статті 47 КУзПБ).

За загальним правилом, закріпленим у частині третій статті 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

З урахуванням наведеного судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 920/162/23 зауважила, що системний аналіз співвідношення пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, частини шостої статті 12, статей 254, 255 ГПК України, частини першої статті 2, частин першої, другої статті 9 КУзПБ засвідчує, що у основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені:

а) усі спеціальні ухвали місцевого господарського суду за правилом частини другої статті 9 КУзПБ щодо яких цим Кодексом не встановлено виключення (зокрема частина шоста статті 5 КУзПБ, абзац 2 частини другої статті 47 КУзПБ);

б) ухвали, включені до переліку у частині першій статті 255 ГПК України, які суд постановляє, здійснюючи процесуальні дії та вирішуючи інші процесуальні питання, за правилами та на підставі норм ГПК України.

Вирішуючи питання чи підлягає певна ухвала, постановлена у справі про банкрутство, апеляційному оскарженню суду належить почергово вирішити:

1) у якому провадженні постановлено оскаржувану ухвалу (у провадженні у справі про банкрутство чи позовному провадженні в межах справи про банкрутство);

2) чи оскаржувана ухвала вирішує питання, регламентовані ГПК України, або є спеціальною - постановленою відповідно до КУзПБ;

3) чи належить ухвала до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду за приписами статей 254, 255 ГПК України чи не передбачено нормами КУзПБ виключення із загального правила апеляційного оскарження за частиною другою статті 9 КУзПБ для цього виду ухвал.

Установивши зазначене та перевіривши наявність/відсутність підстав для залишення без руху (стаття 260 ГПК України), повернення апеляційної скарги (частина п`ята статті 260 ГПК України) або відмови у відкритті апеляційного провадження (частини перша, друга статті 261 ГПК України), апеляційний суд вирішує питання про наявність/відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 виснувала, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві такі групи.

Перша група стосується розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення (розумій також і відсторонення) керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні.

Хоч ці справи позовного провадження і розглядаються в межах справи про банкрутство, процесуально вони автономні від непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються з моменту відкриття і до ухвалення остаточного рішення лише правилами позовного провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України, як про це зазначено у частині третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Апеляційний господарський суд не приймає до розгляду і повертає апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України (скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду), якщо таку скаргу подано з порушенням відповідних приписів статей 254, 255 ГПК України, або без урахування окремих виключень за КУзПБ, зокрема щодо неможливості оскарження ухвали за результатами розгляду вимог кредитора окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац 2 частини другої статті 47 КУзПБ).

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16 серпня 2023 року у справі № 920/162/23.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Отже, визначення законодавцем переліку судових актів, які підлягають оскарженню, має на меті забезпечити збалансованість процесуальних інтересів сторін у справі, можливість розгляду справи в розумні строки та з пропорційним врахуванням загального та приватного інтересу.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Колегія суддів з урахуванням наведених висновків зауважує, що дана справа (908/3874/23 (908/898/25)) є справою позовного провадження (судом першої інстанції визначено, що до таких відносяться всі майнові спори, стороною в яких є боржник за приписами ст.7 КУзПБ, зокрема спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику) в межах справи про банкрутство.

Оскаржувана ухвала є ухвалою про зупинення провадження у справі, що передбачена п.12 ч.1 ст.255 ГПК України та є оскаржуваною окремо від рішення суду.

В той же час, до цієї ухвали включені висновки стосовно розгляду у судовому засіданні 26.08.2025 клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою від 26.08.2025.

І саме незгода апелянта стосовно відмови у задоволенні його клопотання про закриття провадження у справі є підставою для подачі апеляційної скарги. Як встановила колегія суддів, жодних доводів щодо неправомірного зупинення цієї справи до розгляду іншої пов`язаної справи скарга не містить; її доводи стосуються виключно необхідності закриття позовного провадження.

Натомість, суд виснує, що ухвали про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не охоплюється переліком, наведеним в статті 255 ГПК України, а відтак, така ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 255 ГПК України.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції. Заперечення щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до приписів частини третьої статті 255 ГПК України мають розглядатися судом при оскарженні судового рішення, яке підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Аналогічні правові висновки щодо права на оскарження ухвали про відмову в задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13.06.2018 у справі №761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04.11.2018 у справі №623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), постановах від 23.01.2019 у справі № 524/6352/16-ц (провадження № 14-589цс18), від 13.03.2019 у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19), від 29.05.2019 у справі №219/10010/17 (провадження № 14-190цс19), від 03.07.2019 у справі №607/12237/17 (провадження № 14-216цс19).

Водночас, для формування єдиного підходу щодо застосування норм частин першої, другої статті 8 Закону про банкрутство та статті 255 ГПК України стосовно можливості окремого оскарження від рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядках ухвали про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство, на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного суду передано справу №911/3070/15.

За висновком Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеним у постанові 13.10.2020 у справі № 911/3070/15 щодо застосування норм частини першої, другої статті 8 Закону про банкрутство та статті 255 ГПК України у контексті можливості окремого оскарження від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ухвали про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство, відсутність словосполучення "ухвали про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство" в переліку судових рішень, які можуть переглядатися апеляційному та касаційному порядках, з огляду на наявність "ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство", та системне застосування приписів Закону про банкрутство (Кодексу України з процедур банкрутства з 21.10.2019), не виключає можливості апеляційного та касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство (пункт 171 постанови).

Тож учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство та, відповідно, подати касаційну скаргу на таку ухвалу після її перегляду в апеляційному порядку згідно з пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України.

Звідси, колегія суддів касаційного суду у постанові від 17.02.2021 по справі №911/1203/19 виснувала, що вказані правові висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладені у справі про банкрутство, не можуть бути застосовані до правовідносин у справі №911/1203/19 - справі позовного провадження, оскільки вони стосуються реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство, яке відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главою 1 "Апеляційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до 21.10.2019) та Кодексі України з процедур банкрутства (з 21.10.2019), зважаючи на те, що судові рішення (ухвали у справі про банкрутство) про закриття (відмову в закритті) провадження за своїм правовим наповненням є значно ширшими та не можуть ототожнюватися з ухвалами про закриття (відмову у закритті) позовного провадження, які оскаржуються згідно зі статтею 255 ГПК України.

Як вже зазначав суд апеляційної інстанції раніше за текстом ухвали, дійсна справа є справою позовного провадження у межах справи про банкрутство, і клопотання відповідача (апелянта) стосувалось саме закриття позовного провадження у справі, а не стосовно закриття провадження у справі про банкрутство, відтак, висновки Верховного Суду у справі № 911/3070/15 щодо можливості оскарження ухвали про відмову а задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство, не застосовні до правовідносин у цій справі.

Вказане є підставою для повернення апеляційної скарги відповідно до п. 4 ч.5 ст. 260 ГПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Керуючись статтями 234, 235, 254, 255, пунктом 4 частини 5 статті 260, ст.281 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сиваш Оксани Олександрівни (апеляційна скарга № б/н від 05.09.2025 з додатком на 13 аркушах, в тому числі квитанція до платіжної інструкції № 2.294366327.1 від 05.09.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн) на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.08.2025 у справі №908/3874/23 (908/898/25) повернути скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Суд апеляційної інстанції повідомляє, що згідно з п.122 (розділу V. Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу апелянтом подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» зазначена скарга зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков