ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. Справа№ 910/8069/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Коробенка Г.П.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Романенко К.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.08.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2025 (повний текст складено 11.02.2025)

у справі № 910/8069/24 (суддя С.О. Турчин)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення 308 740 650,69 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення 308 740 650,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023 в частині повної та своєчасної оплати за переданий природний газ.

22.07.2024 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" подало до суду зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", у якому просило:

- визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

- внесення зміни до договору постачання природного газу № 5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього договору, споживач здійснює розрахунок за придбанi обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартостi фактично переданого вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природного газу - до останнього числа мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому було здiйснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природний газ - до 15-го числа (включно) мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 вiдсоткiв грошових коштiв за вiдповiдний розрахунковий перiод.

У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору.

5.7. Розрахунки за договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення споживачем на користь постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.".

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що оскільки укладення договору на умовах безумовної оплати за газ в ситуації, коли така оплата без субвенції з бюджету економічно неможлива, було викликано тяжкою обставиною - необхідністю забезпечити опалювальний сезон в умовах повномасштабної війни - то наявні всі підстави для визнання договору недійсним в частині порядку оплати за газ та зміни відповідних умов договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/8069/24 провадження у справі №910/8069/24 за первісним позовом в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 127 410 503,27 грн - закрито.

В іншій частині первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Визнано недійсними пункти 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Внести зміни до договору постачання природного газу № 5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції: "5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 вiдсоткiв вартостi фактично переданого вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природного газу - до останнього числа мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому було здiйснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 вiдсоткiв грошових коштiв за вiдповiдний розрахунковий перiод.

У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого Споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах. ".

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" 4844,80 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог суд першої інстанцій виходив із того, що позивачем за зустрічним позовом належним чином доведено наявність обставин щодо укладення ним договору під впливом тяжкої обставини у контексті частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України на вкрай невигідних для нього умовах, у зв`язку з чим задовольнив відповідні вимоги. Крім того, суд дійшов висновків про наявність правових підстав для зміни спірного Договору, шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7, замість пунктів договору, які були визнані недійсними, установивши, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та забезпечить поновлення порушених прав позивача.

При цьому, враховуючи визнання недійсними п. 5.1 та 5.4 договору та внесення змін у договір шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7, з огляду на наявну заборгованість перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» з різниці в тарифах, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 174493908,65 грн заборгованості за поставлений природний газ є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Суд також дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/8069/24 за первісним позовом в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 127 410 503,27 грн на підставі пункту2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України та відмову у задоволенні первісного позову в частині стягнення вартості поставленого природного газу на суму 6 836 238,77 грн, оскільки дана заборгованість сплачена відповідачем до звернення до суду із цим позовом та до відкриття провадження у справі за первісним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 в частині відмови у стягненні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 134 246 742,04 грн та в частині задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору:

прийняти в цій частині нове рішення у справі №910/8069/24, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» борг у сумі 134 246 742,04 грн, у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме:

- статтю 233 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 17.11.2021 у справі №910/10481/20, від 10.08.2021 у справі №754/16128/17, від 26.05.2021 у справі №544/690/19, 07.09.2023 у справі №910/20709/21, від 27.06.2024 справі №910/17359/23, від 19.02.2025 у справі №910/6198/24, від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, від 12.08.2021 у справі №910/4288/20, від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц, від 10.12.2018 у справі №219/6385/16-ц, від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, від 19.09.2023 у справі №912/1083/22, від 05.03.2019 у справі №914/666/18, від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17, від 23.04.2024 у справі № 925/636/23

- статтю 651 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 16.01.2021 у справі 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18;

- статтю 215 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16.

Крім того, 09.06.2025 через систему Електронний суд Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подано заяву про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги, у якій позивач за первісним позовом просить:

1. Поновити строк та прийняти до розгляду заяву про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги.

2. Розглянути заяву про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги по суті та задовольнити її.

3. Вважати вірною по тексту апеляційної скарги та пункти 2-3 прохальної частини апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/8069/24 суму що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - 175 145 691,93 грн та вважати вірними пункти 2-3 прохальної частини апеляційної скарги у наступній редакції:

« 2).Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 в частині відмови у стягненні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 175 145 691,93 грн та в частині задоволення Зустрічного позову про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору.

3).Прийняти в цій частині нове рішення у справі №910/8069/24, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» борг у сумі 175 145 691,93 грн, у задоволенні Зустрічного позову про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору, відмовити.».

Скаржник вказує, що 134 246 742,04 грн є сумою, що сплачена відповідачем, що було встановлено судом першої інстанції. А саме сума 134 246 742,04 грн включає у себе 6 836 238,77 грн, які були сплачені до подання позову до суду, та 127 410 503,27 грн, які сплачено під час розгляду справи та у цій частині закрито провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору. Як було встановлено судом першої інстанції відповідно до поданого 30.01.2025 оновленого розрахунку суми основного боргу, за твердженням позивача за первісним позовом, станом на 29.01.2025 заборгованість відповідача за первісним позовом становить 175 145 691,93 грн. Встановлена судом обставина не заперечується відповідачем.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" зазначає, що за змістом апеляційної скарги скаржником було допущено технічну описку щодо зазначення суми, в частині якої було відмовлено та яка підлягає стягненню, а саме 175 145 691,93 грн.

Мотивуючи підстави пропуску строку для подання заяви про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги, апелянт звертає увагу суду на те, що справа №910/8069/24 є складною, відповідачем у справі заявлено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про визнання недійсним договору в частині та внесення змін до договору, що потребувало значного обсягу опрацювання не лише норм матеріального та процесуального права, але і судової практики, яка є не просто подібною до спірних у справі №910/8069/24 правовідносин, а ідентичною за змістовим та правовим регулюванням у інших справах.

Апеляційну скаргу представник позивача готував тривалий час, в тому числі перебуваючи на лікарняному з 02.03.2025 по 10.03.2025, і припустився технічної описки при зазначенні суми заборгованості у розмірі 134 246 742,04 грн (яка є сумою, що сплачена відповідачем, що було встановлено судом першої інстанції) замість 175 145 691,93 грн.

Окрім того, апелянт зауважує, що російська військова агресія проти України має значний вплив на здоров`я людини. За період з 24 лютого 2022 по 04.06.2025 внаслідок російської військової агресії у місті Києві пролунало 1673 тривоги. За період з 01.03.2025 по 09.06.2025 у місті Києві пролунало близько 300 тривоги. Такі обставини значно впливають на працездатність людини, особливо під час тривалих стресових ситуацій. У разі оголошення повітряної тривоги переміщенням в укриття та припинення виконання обов`язків, переривання концентрації уваги, відсутність здорового сну призвело до припущення технічної описки у апеляційній скарзі, та помилкового зазначення представником скаржника визначеної суми у розмірі 134 246 742,04 грн (хоча ця сума є сплаченою і безспірною) замість 175 145 691,93 грн. Перебування на лікарняному з 02.03.2025 по 10.03.2025 та у відпустці з 19.05.2025 по 30.05.2025 також сприяло затягуванню з`ясування наявності технічної описки у апеляційній скарзі та подання до суду заяви про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги.

Розглянувши подану заяву та клопотання про поновлення строків на його подання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

У процесуальному законодавстві механізм виправлення описок та арифметичних помилок унормовується положеннями статті 243 Господарського процесуального кодексу України. В той же час відсутній механізм виправлення описок та арифметичних помилок допущених учасником справи під час формулювання процесуальних документів і не підлягають виправленню на підставі статті 243 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, згідно з частиною 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається із матеріалів справи, апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подано у встановлений процесуальним законодавством строк - протягом двадцяти днів з моменту підписання повного тексту судового рішення - 03.03.2025 (останній день строку з урахуванням вихідних днів).

При поданні апеляційної скарги судовий збір сплачено у максимальному розмірі.

Північним апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження за скаргою ухвалою від 07.04.2025.

Отже, строк на реалізацію права скаржника на зміну апеляційної скарги минув.

В той же час положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначають можливості поновлення та продовження процесуальних строків, зокрема частина 1 встановлює, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; частиною 2 визначено, що встановлений судом строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду; частиною 5 встановлено, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Отже, у відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарського процесуального кодексу України.

Правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства свідчить про те, що господарський суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Водночас, слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене та виходячи з положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вперше звернулося з апеляційною скаргою в межах строків на апеляційне оскарження, відсутність у процесуальному законодавстві механізму виправлення технічної описки для учасника справи, військові дії рф на території України, перебування представника у справі скаржника на лікарняному з 02.03.2025 по 10.03.2025, та у відпустці з 19.05.2025 по 30.05.2025, колегія суддів визнає наведені скаржником причини для поновлення строку на подання заяви про зміну (усунення технічної описки) апеляційної скарги поважними, строк таким, що підлягає поновленню, а заява має бути прийнята до розгляду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" заперечує проти її обґрунтувань та вимог, висновки суду першої інстанції вважає є законними та справедливими, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 - без змін.

Клопотання, подані учасниками справи до суду апеляційної інстанції

19.05.2025, 09.06.2025, 23.06.2025, 14.07.2025, 11.08.2025, 25.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» через систему Електронний суд подало до Північного апеляційного господарського суду клопотання про долучення доказів у справу, а саме розрахунків заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за договором №5314-ТКЕ (23)-41 від 01.09.2023 станом на 19.05.2025, 09.06.2025, 23.06.2025, 14.07.2025, 11.08.2025, 25.08.2025.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» в обґрунтування клопотань зазначає, що списання коштів проводить щоденно і розмір заборгованості зменшується.

Так, статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

За вказаних обставин, розрахунки заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за договором №5314-ТКЕ (23)-41 від 01.09.2023 станом на 19.05.2025, 09.06.2025, 23.06.2025, 14.07.2025, 11.08.2025, 25.08.2025 не можуть бути прийняті судом до уваги, через те, що такі розрахунки датовані вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто дані докази взагалі не існували на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 01.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (споживач) укладено договір постачання природного газу №5314-ТКЕ(23)-41 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні п. п. 1) пункту 4 Положення природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Умовами договору також погоджено наступне:

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу (п. 1.2);

- постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року включно в кількості 73865,18034 тис. куб. метрів (п. 2.1);

- постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1);

- приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5);

- згідно з п. 5.1 споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого Споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору;

- згідно з п. 5.2 сторонами погоджено наступні умови: " Для реєстрації (продовження реєстрації) споживача в реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора ГТС та постачання (продовження постачання) газу споживачу за цим договором з 01.01.2024 року, споживач зобов`язується у строк до 16:15 29.12.2023 року укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі-Договір про Договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Під час підписання договору про договірне списання сторони зобов`язані використовувати накладення електронного підпису та печатки (за наявності) відповідно до вимог законодавства про електронний документообіг та електронні довірчі послуги, сервіси для обміну електронними документами, при цьому електронні копії документів та електронне листування прирівнюється до оригіналів документів (повідомлень).

Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений договір про договірне списання.

Умови договору банківського рахунку, укладеного між банком і споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами договору банківського рахунку у частині в якій вони не суперечать умовам договору про договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Договором про договірне списання повинно бути передбачено, що уразі одночасного надходження до банку кількох документів, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку споживача в такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором;

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду;

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету і розрахунки споживача з персоналом та пов`язані з ними обов`язкові відрахування, передбачені чинним законодавством України;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед банком в порядку договірного списання;

6) у шосту чергу списуються грошові кошти для виконання грошових зобов`язань споживача перед постачальником за всіма договорами постачання природного газу (в тому числі і за цим Договором постачання природного газу); у разі надходження до банку більше одного повідомлення договірне списання здійснюється в порядку черговості к надходження до банку;

7) у сьому чергу списуються грошові кошти за іншими розрахунковими документами в порядку' черговості їх надходження до банку, та на підставі інших умов договорів про здійснення договірного списання.

У разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим договором здійснюється шляхом щоденного договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим договором, на підставі відповідного договору про договірне списання до повного виконання зобов`язань споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим договором без застосування платіжних вимог від постачальника. ".

- оплата за природній газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором (п. 5.4);

- даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до 15 квітня 2024 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п. 13.1);

- сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни і доповнення до цього договору оформляються у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, в т.ч. з урахуванням п. 13.6 цього договору, крім випадків, коли укладання додаткових угод не потребується відповідно до умов чинного законодавства України та/або даного договору (п. 13.3).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» прийняло природний газ на загальну суму 536635539,07 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.09.2023 на суму 7614222,74 грн, від 31.10.2023 на суму 34625799,29 грн, від 30.11.2023 на суму 67069509,47 грн, від 31.12.2023 на суму 102460818,76 грн, від 31.01.2024 на суму 107154501,71 грн, від 29.02.2024 на суму 91841002,92 грн, від 31.03.2024 на суму 110330565,42 грн, від 30.04.2024 на суму 15539118,76 грн.

Акти приймання-передачі природного газу підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Відповідач оплату природного газу здійснив частково.

Посилаючись на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» п. 5.1 договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» заявлені вимоги про стягнення 308 740 650,69 грн заборгованості за поставлений природний газ.

Відповідно до поданого 30.01.2025 оновленого розрахунку суми основного боргу, за твердженням позивача за первісним позовом, станом на 29.01.2025 заборгованість відповідача за первісним позовом становить 175145691,93 грн.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заявлено зустрічний позов про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору постачання природного газу № 5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023 на підставі статті 233 Цивільного кодексу України та внесення зміни до договору шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у редакції, запропонованій позивачем за зустрічним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання взятих на себе зобов`язань за договором, позивач за первісним позовом у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року передав, а відповідач прийняв природний газ на зальну суму 536635539,07 грн, що підтверджується підписаним між сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Сторонами не оспорюється вартість та об`єм переданого за договором природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач за первісним позовом зазначив, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» становить 308 740 650,69 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до суду із вказаним позовом через систему "Електронний суд" - 27.06.2024.

30.01.2025 позивач подав оновлений розрахунок суми основного боргу, відповідно до якого станом на 29.01.2025 заборгованість відповідача за первісним позовом становить 175145691,93 грн.

Дослідивши наявні у матеріалах справи платіжні інструкції, банківські виписки та розрахунки заборгованості, надані сторонами, судом першої інстанції було встановлено, що станом на 27.06.2024, тобто станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду, заборгованість відповідача за первісним позовом становила 301904411,92 грн, а не 308 740 650,69 грн, як заявлено позивачем в позові, оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість, яка існувала станом на 31.05.2024.

Однак у період з 01.06.2024 по 26.06.2024 включно відповідачем за зустрічним позовом сплачено 6 836 238,77 грн.

Тобто предмет спору у сумі 6 836 238,77 грн був відсутній до звернення позивача до суду з первісним позовом та до відкриття провадження у справі.

Відсутність предмета спору, а отже, спірного матеріального правовідношення між сторонами, до звернення позивача до суду та до відкриття провадження у справі тягне за собою відмову в позові.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки, вартість поставленого природного газу на суму 6 836 238,77 грн сплачена відповідачем до звернення до суду із цим позовом та до відкриття провадження у справі за первісним позовом, то позовні вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції із наданих сторонами розрахунків боргу, платіжних інструкцій було встановлено, що за період з 27.06.2024 по 30.01.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 127 410 503,27 грн.

Відтак, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 127 410 503,27 грн припинив своє існування, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 127 410 503,27 грн заборгованості на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, станом на момент прийняття рішення у даній справі сума поставленого та не оплаченого природного газу за договором №5314-ТКЕ(23)-41 від 01.09.2023 становить 175145691,93.

Позивач за первісним позовом просить стягнути заборгованість в судовому порядку посилаючись на порушення відповідачем приписів п. 5.1 договору, яким встановлені строки оплати.

Водночас Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" заявлено зустрічний позов про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору та внесення зміни до договору шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7. у запропонованій позивачем за зустрічним позовом редакції.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції погодився з доводами позивача про наявність тяжких обставини щодо укладення договору з оспорюваними умовами, оскільки дійшов висновку, що в умовах мораторію на підвищення тарифів та не відшкодування заборгованості з різниці в тарифах, у позивача відсутнє джерело для повної оплати заборгованості перед відповідачем. Зазначене свідчить про укладення договору на вкрай невигідних для позивача за зустрічним позовом умовах.

Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для внесення змін до спірного договору шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у редакції, запропонованій позивачем за зустрічним позовом.

Отже, задовольнивши зустрічний позов, суд визнав недійсним п. 5.1 договору, який визначав строк оплати, а також судом внесені зміни до договору, що має наслідком зміну порядку розрахунків сторін за договором постачання природного газу.

Відтак, враховуючи визнання недійсними п. 5.1 та 5.4 договору та внесення змін у договір шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7, з огляду на наявну заборгованість перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» з різниці в тарифах, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 174493908,65 грн заборгованості за поставлений природний газ є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів не погоджується з викладеними висновками місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (частини перша, друга статті 233 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд неодноразово вказував, що для визнання правочину недійсним з наведеної підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто позивач має довести, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось із зустрічним позовом, посилаючись на те що порядок та строки оплати природного газу, передбачені договором, погоджені під впливом тяжких обставин: необхідністю забезпечення проведення опалювального сезону в умовах воєнного стану, наявністю мораторію на підвищення тарифів теплопостачання, що унеможливлює виконання обов`язків за договором, відсутністю вибору постачальника природного газу для визначених цілей, відсутністю субвенцій з бюджету на покриття заборгованості підприємств (з компенсації різниці в тарифах).

Як вбачається зі спірних умов договору, обов`язок здійснити оплату за поставлений газ не залежить від отримання субвенції чи здійснення державою інших дій, спрямованих на погашення заборгованості.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що через необхідність забезпечення проведення опалювального сезону був вимушений погоджуватись на ті умови договору в частині оплати за поставлений газ, які пропонував відповідач за зустрічним позовом, з метою недопущення зриву опалювального сезону.

З урахуванням викладеного на переконання позивача за зустрічним позовом вкрай невигідними є умови, передбачені пунктами 5.1 та 5.4 договору, а тому саме вони мають бути визнані недійсними.

Так, відповідно до статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами вільної торгівлі природним газом та вільного вибору постачальника природного газу.

У статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

При цьому згідно з положеннями частини 2 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, позивач за зустрічним позовом для забезпечення опалювального періоду 2023/2024 років мав можливість вільного вибору будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не лише, шляхом отримання природного газу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", що безпосередньо вбачається з положень Закону України "Про ринок природного газу".

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 910/6198/24 за позовом споживача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними з підстав, визначених статтею 233 Цивільного кодексу України, пунктів договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків, який суд апеляційної інстанції урахував, ухвалюючи оскаржувану постанову. Означений висновок також підтримано Верховним Судом у постановах від 08.05.2025 у справі № 910/5620/24 , від 25.06.2025 у справі № 910/9287/24, від 08.07.2025 у справі № 910/6727/24 та від 10.07.2025 у справі № 910/11559/24.

Колегія суддів також враховує, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа №910/17359/23 за позовом споживача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу у зв`язку з наявністю тяжких обставин та вкрай невигідних умов.

Верховний Суд у справі №910/17359/23, зокрема, зазначив:

"Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 4 ЗУ "Про ринок природного газу" Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства забезпечує споживачам (оптовим покупцям) можливість вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим Законом та іншими актами законодавства;

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним відповідно до вимог частини першої статті 233 ЦК України. Укладення сторонами оспорюваного Договору в частині пункту 4.3. Розділу 4., а саме підписання Додаткової угоди № 1 від 26.05.2022 до Договору, якою сторони погодили новий порядок розрахунків за фактично переданий газ, свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо погодження спірного пункту Договору, а тому доводи скаржника, що спірний правочин було вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження. ПАТ "Донбасенерго" не доведено, що оспорюваний договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах.".

Колегія суддів вважає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.06.2024 справі №910/17359/23, підлягають врахуванню при розгляді даної справи, оскільки ці справи є подібними за змістовим критерієм (оспорювання споживачем умов договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених статтею 233 Цивільного кодексу України, коли постачальник заперечує такі доводи, зокрема посилаючись на те, що договір було укладено внаслідок реалізації права споживача вільно обирати продавця природного газу). Водночас наведені позивачем відмінності у вказаних справах щодо різних видів тяжких обставин, наслідків укладення спірного договору та різного контексту невигідних умов, не свідчать про неподібність порівнюваних відносин.

З огляду на вищевикладене у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону 2023/2024 не тільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", а у будь-якого продавця на ринку природного газу. Позивач міг отримати природний газ й в постачальника «остатньої надії», який згідно Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема для забезпечення опалювального періоду 2023/2024.

Також колегія суддів зазначає, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Разом з тим, у спірних правовідносинах, укладення договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

Отже, суд першої інстанції застосував статтю 233 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 27.06.2024 справі №910/17359/23, від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17, від 27.06.2024 справі №910/17359/23.

За таких обставин, місцевий господарський суд прийшов до необґрунтованих висновків про те, що договір між позивачем та відповідачем було укладено під впливом тяжких обставин, якими є неможливість в умовах мораторію на підвищення тарифів закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2023/2024 років в будь-якого іншого постачальника, аніж Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Крім того, позивачем за зустрічним позовом при зверненні із зустрічною позовною заявою було вказано, що договір у частині розрахунків та строків оплати був укладений на вкрай невигідних умовах. На переконання позивача умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною.

Суд першої інстанції погодився з тим, що договір був укладений на невигідних умовах.

Колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, згідно з частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У відповідності до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Так, у постанові від 12.08.2021 у справі №910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, стаття 233 ЦК хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Таким чином, для визнання недійним правочину на підставі частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

У спірних правовідносинах позивач просив визнати недійними пункти Договору, якими передбачено що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

Разом з тим, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для позивача.

Так, згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила) споживач своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням Цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу.

Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач за зустрічним позовом не доводив і суд не встановлював наявність нормативно-правових підстав які б ставили оплату вже поставленого товару в залежність від видатків державного бюджету, а також те, що під час вирішення спору позивач не доводив і суд не встановлював, що врегулювання договірних відносин з оплати поставленого природного газу на умовах, запропонованих позивачем, є звичайними умовами відповідних аналогічних договорів, які не були застосовані лише у спірних правовідносинах щодо позивача.

Суд апеляційної інтанції також зазначає, що здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ, не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати.

Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ, є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу.

Отже, пункти договору про здійснення розрахунків за фактично отриманий природний газ не становлять крайньої форми невигідності для позивача, а тому необґрунтованими є висновки про його недійсність з наведених підстав.

Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України. Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20).

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції застосував статтю 233 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, від 12.08.2021у справі №910/4288/20, від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), оскільки встановивши усі фактичні обставини справи, дійшов висновків, які таким обставинам не відповідають, а саме щодо вчинення правочину на вкрай невигідних умовах без належного фактичного обґрунтування наявності зазначених умов, пославшись на обставини, які очевидно не можуть підтверджувати існування тяжких обставин у спірних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що позивач у заявленому позові поєднав два способи захисту та просив визнати недійними пункти договору, якими встановлюється порядок та строк оплати за фактично посталений природний газ, натомість замість оспорюваних пунктів договору, просив доповнити його новими умовами.

Однак, частина 5 статті 188 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) регламентує, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Водночас частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладені вище норми, застосування обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту порушених, на його думку, прав, який поєднує у собі вимоги про визнання недійсними пунктів договорів та внесення за рішенням суду на їх заміну інших умов, створює правову невизначеність у відносинах сторін щодо строків оплати природного газу з моменту укладення договору і до набрання судовим рішенням про внесення до договору змін законної сили.

Крім того, що відповідно до статті 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Отже, Законом "Про ринок природного газу" встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Відповідно, умови договору про порядок розрахунків мають регулюватись договором протягом всього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі №910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

За таких обставин, місцевий господарський суд необґрунтовано задовольнив позовні вимоги про визнання недійсними істотних умов договору, оскільки визнання недійсним договору в частині істотних умов не допускається. Отже, суд першої інстанції застосував статтю 215 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, внаслідок чого прийшов до хибних висновків про визнання недійними істотних умов договору постачання природного газу.

Крім того, позивач за зустрічним позовом у зустрічній позовній заяві, на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, просив суд змінити умови Договору шляхом доповнення його новими пунктами щодо порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ. На думку позивача за зустрічним позовом, стаття 233 Цивільного кодексу України жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а замінити його іншим, більш справедливим в ситуації, що склалася.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції погодився з відповідними доводами позивача та вирішив внести запропоновані позивачем зміни до умов Договору.

Колегія суддів вважає, що відповідні висновки місцевого господарського суду є необґрунтованими, з огляду на таке.

Норма статті 233 Цивільного кодексу України є імперативною та стосується виключно визнання недійсним правочину у разі його укладення під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Стаття 233 Цивільного кодексу України не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Колегія суддів вказує, що коли особа вважає умови укладеного договору невигідними, така особа вправі ініціювати внесення змін до відповідних умов, однак такі зміни можуть буди внесені лише за згодою сторін, або на підставах, що визначені договором та/або Законом. Водночас запропонований позивачем та застосований судом підхід фактично нівелює встановлені приписами законодавства виключні підстави, за яких умови договору можуть бути змінні.

Так, порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано статтями 651 та 652 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених статтею 651 та 652 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції у своєму рішенні послався на статтю 651 Цивільного кодексу України, проте застосував її без урахування висновків Верховного Суду.

У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 16.01.2021 у справі №910/2861/18, істотним є порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18.

Однак у спірних правовідносинах позивач не доводив і суд не встановлював наявність підстав для зміни умов договору відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України.

Крім цього, згідно зі статтею 652 Цивільного кодексу України договір може бути змінений у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі №927/763/17 закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, договір не можна змінити за рішенням суду.

Втім, у спірних правовідносинах позивач не доводив і суд не встановлював наявність підстав для зміни умов договору відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирішуючи спір в частині вимог про зміну умов договору, місцевий господарський суд не врахував наведених вище висновків Верховного Суд та неправильно застосував приписи матеріального права, задовольнивши позов щодо зміни зобов`язання коли позивач не доводив належних правових підстав для такої зміни.

При прийнятті даної постанови колегією суддів враховано висновки Верховного Суду, наведені в постанові від 19.02.2025 у справі №910/6198/24, правовідносини в якій є подібними правовідносинам у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, викладені в рішенні місцевого господарського суду висновки, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/0869/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі №910/0869/24 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.

Прийняти нове рішення в цій частині.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (02094, місто Київ, вул. Гната Хоткевича, 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ) заборгованість за договором постачання природного газу у сумі 175 146 691 (сто сімдесят п`ять мільйонів сто сорок шість тисяч шістсот дев`яносто одна) грн 93 коп., 480 979 (чотириста вісімдесят тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 63 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Видати наказ.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (02094, місто Київ, вул. Гната Хоткевича, 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ) 1 271 760 (один мільйон двісті сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

Справу №910/8069/24 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 10.09.2025.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Ю.Б. Михальська