УХВАЛА

м. Київ

12.09.2025Справа № 910/11458/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши матеріали позовної заяви LLC AMIRA (Грузія, Тбілісі, район Ваке, вул. Закарія Паліашвілі N82, ап. 3) до фізичної особи підприємця Нежива Катерини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ) про розірвання договору перевезення та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

11.09.2025 в системі «Електронний суд» представником LLC AMIRA сформовано позовну заяву до фізичної особи підприємця Нежива Катерини Михайлівни про розірвання договору перевезення та зобов`язання вчинити дії та була передана 12.09.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, з огляду на наступне

За змістом п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано

Відповідно до частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви, підписаною представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

При цьому, частинами 1, 2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених ст.59 цього Кодексу.

Як вбачається з сформованої в системі «Електронний суд» позовної заяви остання підписана представником Варламовою Т.А.

На підтвердження повноважень Варламової Т.А надано довіреність, яка посвідчена Нотаріусом Грузії.

Перевіркою змісту довіреності судом встановлено, що завантажений в "Електронний суд" текст довіреності містить нотаріальний напис грузинською мовою без перекладу українською мовою.

Відповідно до статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреності або інші документи, що підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статями 1 та 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Про приєднання до Конвенції Закон України №2933-III (2933-14) від 10.01.2002,) передбачено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, у тому числі, нотаріальні акти. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Відповідно до статті 13 Договору між Україною і Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, що ратифіковано Законом N 451/95-ВР від 22.11.95 (далі Договір), документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом.

Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються дійсними, вважаються такими й на території другої Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 2 Договору, Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до суду, прокуратури, нотаріату (які надалі іменуються "установами юстиції") та в інші установи другої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, як і громадяни цієї Договірної Сторони.

З наведеного випливає, що довіреність як нотаріальний акт, який засвідчений в Республіці Грузія, на території України не потребує будь-якого засвідчення, окрім перекладу нотаріального запису на українську мову з огляду на таке.

Статтею 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.1999 у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Відповідно до ст. 10 ГПК України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України "Про нотаріат".

Відтак відсутність належним чином засвідченого повного перекладу на українську мову документа, складеного іноземною мовою, унеможливлює встановлення судом змісту такого документу, дії, яка вчинена на підставі вказаного документу, особи, якою вона була вчинена, на користь кого тощо.

Таким чином документ, який має посвідчувати права представника Позивача представляти інтереси в суді, рівно як і підписувати позовну заяву, не перекладений на українську мову, що не дає змоги переконатися у наявності повноважень Представника Позивача на підписання позовної заяви та звернення з нею до суду.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовна заява не підписана особою, що має право представляти інтереси позивача, а відтак остання підлягає поверненню разом з доданими до неї документами заявнику.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи викладене вище, позовна заява, яка сформована в системі «Електронний суд» 11.09.2025 представником LLC AMIRA про розірвання договору перевезення та зобов`язання вчинити дії підлягає поверненню.

Згідно із ч. 8 ст.174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» 11.09.2025 представником LLC AMIRA про розірвання договору перевезення та зобов`язання вчинити дії - повернути.

Роз`яснити заявнику, що повернення вказаної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 12.09.2025 року

Суддя Владислав ДЕМИДОВ