ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа № 920/360/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.09.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024

повне рішення складене 02.10.2024

у справі № 920/360/24 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області

в інтересах держави в особі: Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації

до: 1. Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

2. Середино - Будської міської ради

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Агроінвест+"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України

про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Шосткинської окружної прокуратури Сумської області (прокурор) в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації - Сумської обласної військової адміністрації (позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (відповіач-1), Середино - Будської міської ради (відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+ (відповідач-3), в якому викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 10.12.2020 № 32-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність в частині передачі Середино - Будській міській раді у комунальну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Середино - Будської об`єднаної територіальної громади Шосткинського району Сумської області;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання незаконним та скасування рішення другої сесії восьмого скликання Середино - Будської міської ради від 29.01.2021 Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальної громади Середино - Будської міської ради в частині прийняття у комунальну власність Середино - Будської міської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Середино - Будської об`єднаної територіальної громади Шосткинського району Сумської області;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48.4580 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58771292 від 16.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) з одночасним припиненням права комунальної власності Середино - Будської міської ради;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання недійсним договору оренди землі № 413 від 27.07.2017 земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48.4580 га, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 36864973 від 01.09.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом зобов`язання Середино - Будської міської ради повернути у державну власність в особі Сумської обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48.4580 га;

- усунути перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 розташована у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж Державного кордону України, що свідчить про її приналежність до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Прокурор стверджує, що у спірних відносинах мало місце незаконне вибуття спірної земельної ділянки з державної власності до комунальної власності, позаяк таке вибуття відбулось в порушення вимог статті 19 Конституції України, статей 77, 84, 117, 122 Земельного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 09.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/360/24, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 10.12.2020 № 32-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність в частині передачі Середино - Будській міській раді у комунальну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Середино - Будської об`єднаної територіальної громади Шосткинського району Сумської області.

Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання незаконним та скасування рішення другої сесії восьмого скликання Середино - Будської міської ради від 29.01.2021 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальної громади Середино - Будської міської ради" в частині прийняття у комунальну власність Середино - Будської міської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Середино - Будської об`єднаної територіальної громади Шосткинського району Сумської області.

Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48.4580 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58771292 від 16.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) з одночасним припиненням права комунальної власності Середино - Будської міської ради.

Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом зобов`язання Середино - Будської міської ради повернути у державну власність в особі Сумської обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48.4580 га.

Усунуто перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Закрито провадження у справі у частині вимог про: усунення перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання недійсним договору оренди землі № 413 від 27.07.2017 земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+; усунення перешкоди державі в особі Сумської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 36864973 від 01.09.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово- промислова компанія Агроінвест+.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га розташована в межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони щодо яких встановлено спеціальний режим використання та які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24, 19.12.2024 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі №920/360/24 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Разом з апеляційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку для оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, оскільки не була передана у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України, отже не відноситься до категорії земель оборони. Крім того, відомості щодо прикордонної смуги в межах даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не зареєстровані. Також скаржник вказує, що розміщення земельної ділянки в межах прикордонної смуги не відносить її до земель оборони, оскільки в таких межах може бути розміщена земельна ділянка будь-якої категорії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.01.2025 матеріали апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у справі № 920/360/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Сітайло Л.Г., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали господарської справи № 920/360/24.

03.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/360/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

19.02.2025 від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 920/360/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 для розгляду справи № 920/360/24 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Сітайло Л.Г., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 поновлено Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24, відкрито апеляційне провадження у справі № 920/360/24 за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024, зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 та призначено розгляд справи на 17.04.2025.

01.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна земельна ділянка розташована у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, тому відноситься до земель оборони, отже може перебувати лише у державній власності та не підлягає передачі до комунальної чи приватної власності, оскільки щодо такої земельної ділянки встановлено спеціальний режим її використання.

17.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі № 920/360/24 до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 902/122/24. Подане клопотання мотивовано тим, що вирішення у справі № 902/122/24 питання щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які розміщені в межах прикордонної смуги має істотне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, яку необхідно врахувати та застосувати при розгляді апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у даній справі.

17.04.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 № 09.1-08/1008/25 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Гончарова С.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 920/360/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025 для розгляду справи № 920/360/24 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Сітайло Л.Г., Кравчук Г.А.

28.04.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією суддів прийнято до провадження № 920/360/24 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 та призначено розгляд справи на 28.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 клопотання б/н від 17.04.2025 Про зупинення провадження у справі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі № 920/360/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/122/24.

17.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 поновлено апеляційне провадження у справі № 920/360/24 та призначено розгляд справи на 04.09.2025.

29.08.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області слід задовольнити, а рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 скасувати, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Сумської області та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до інформації з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.05.2017 за Державою зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

27.07.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+ укладено договір оренди землі № 413, предметом якого є надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га строком на 7 років.

29.08.2017 право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія Агроінвест+ на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Наказом від 10.12.2020 № 32-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області передано Середино-Будській міській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4610,1538 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га.

За актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 10.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області на підставі наказу від 10.12.2020 № 32-ОТГ передано із державної власності, а Середино-Будською міською радою прийнято у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га.

Рішенням другої сесії восьмого скликання від 29.01.2021 Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальної громади Середино-Будської міської ради Середино-Будської міської ради до комунальної власності Середино-Будської міської ради прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4610,1538 га, які розташовані за межами населених пунктів, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га.

Право комунальної власності територіальної громади Середино-Будської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2021 за № 42522820.

З листа № 1/01-09 від 03.01.2024 Північної регіональної філії Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство та доданих до нього графічних матеріалів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 знаходиться в межах Державного кордону України з російською федерацією. З графічних матеріалів вбачається, що відстань від найвіддаленішої точки спірної земельної ділянки до державного кордону становить 1006,94 метри. У листі зазначено, що демаркація кордону України на території Сумської області виконувалася у 2011 році ДП Сумигеодезкартографія.

Відповідно до графічних матеріалів, що міститься у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для подальшого продажу права оренди на земельних торгах (аукціоні) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів на території Середино - Будської міської ради, розробленому у 2017 році сертифікованим інженером-землевпорядником Державного підприємства Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою Костенком І.І., спірна земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га однією стороною від Б до В межує з російською федерацію та прилягає впритул до державного кордону.

Аналогічна інформація міститься у Державному земельному кадастрі, про що свідчить додаток до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 (кадастровий план земельної ділянки).

Листом від 22.12.2023 № 71/14827-23-вих НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив, що за результатами опрацювання геопорталу Національної інфраструктури геопросторових даних встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га знаходиться у прикордонній смузі Державного кордону України, про що свідчить схема розташування земельної ділянки в графічному вигляді.

Прокурор стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 розташована у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж Державного кордону України, що свідчить про її приналежність до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання.

За доводами прокурора, що у спірних відносинах мало місце незаконне вибуття спірної земельної ділянки з державної власності до комунальної власності, і таке вибуття відбулось в порушення вимог статті 19 Конституції України, статей 77, 84, 117, 122 Земельного кодексу України.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, так як не була передана у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України, тому не відноситься до категорії земель оборони, а відомості щодо прикордонної смуги в межах даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не зареєстровані.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо представництва інтересів держави.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина п`ята статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у статті 23 Закону "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону "Про прокуратуру").

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина четверта статті 23 Закону "Про прокуратуру").

Тобто, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

У постанові від 20.10.2020 у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

14.12.2023 за № 5511-6583вих23 Шосткинською окружною прокуратурою на адресу Сумської обласної військової адміністрації направлено запит, в якому прокурор проінформував про вибуття у 2021 році з державної власності до комунальної власності Середино-Будської міської ради земельної ділянки :15:000:0977 площею 48,4580 га та просив повідомити про вжитті заходи, спрямовані на усунення порушень вимог земельного законодавства при користуванні земельною ділянкою :15:000:0977 площею 48,4580 га в судовому порядку та заходи позовного характеру, які планується вжити з метою усунення вказаних порушень.

У відповідь на вказаний запит, листом від 27.12.2023 № 01-22/15416 Сумська обласна військова адміністрація повідомила Шосткинську окружну прокуратуру, що земельна ділянка :15:000:0977 площею 48,4580 га відноситься до земель сільськогосподарського призначення, розпорядником яких є Головне управління Держгеокадастру у Сумській області. Питання отримання у постійне користування земельних ділянок військовими частинами Державної прикордонної служби України врегульоване нормами чинного законодавства та не потребує вжиття Сумською обласною державною адміністрацією обласною військовою адміністрацією додаткових заходів у судовому порядку.

Отже, Сумська обласна військова адміністрація, будучи обізнаною про встановлені порушення у підконтрольній сфері, маючи встановлені законодавством повноваження щодо вжиття відповідних заходів, не вжила достатніх та необхідних заходів для захисту інтересів держави.

За наведених обставин, Шосткинська окружна прокуратура листом від 27.03.2024 № 55/1-1540ВИХ-24 повідомила Сумську обласну державну адміністрацію Сумську обласну військову адміністрацію про намір звернутися до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Середино-Будської міської ради, ТОВ «ТПК «Агроінвест+» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою оборони шляхом визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки у державну власність та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За змістом статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою винятково відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частинами 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу держгеокадастру) визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ч. 1, 2 ст. 18 Земельного кодексу України).

Відповідно до пункту «ж» частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі оборони є однією з категорій земель України за основним цільовим призначенням.

Частиною другою статті 77 Земельного кодексу України встановлено, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Основи правового режиму земель оборони визначені статтею 77 Земельного кодексу України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Відповідне регулювання закріплено також і в статтях 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони", якими передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Також згідно з частиною третьою статті 77 Земельного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту державного кордону України») навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі потреби створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам ДПС України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з російською федерацією і республікою білорусь - шириною до 2 кілометрів.

Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону» доповнено статтю 77 Земельного кодексу України та визначено належність до земель оборони земельних ділянок шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з російською федерацією і республікою білорусь - шириною до 2 кілометрів, які використовуються для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

Приписи Земельного кодексу України та законодавства, яке визначає правовий режим земель оборони, передбачають належність земельних ділянок до земель оборони як за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, так і ознакою територіальної наближеності (прилеглості) до державного кордону України (безпосередньо вздовж державного кордону України та мети використання (облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків тощо).

Такі землі на момент прийняття оскаржуваного у наказу могли перебувати винятково в державній власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Навколо військових та інших оборонних об`єктів створюються зони особливого режиму використання земель, правовий режим яких врегульований у статті 115 Земельного кодексу України.

Зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах (ч. 1 ст. 115 Земельного кодексу України).

Уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону (ч. 2, 3 ст. 115 Земельного кодексу України).

Відтак, метою створення зон особливого режиму використання земель є забезпечення належного функціонування військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Різновидом зон особливого режиму використання земель оборони є прикордонна смуга, у межах якої здійснюють діяльність з охорони державного кордону.

Відповідно до частини третьої статті 77 Земельного кодексу України у разі потреби навколо військових та інших оборонних об`єктів створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам ДПС України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

Правила щодо особливого режиму використання земель містяться також у статті 3 Закону України «Про використання земель оборони», частина перша якої визначає, що уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель.

Частина друга зазначеної статті визначає, що землі в межах прикордонної смуги та інші землі, які потрібні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам ДПС України.

Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону (частина третя і четверта цієї ж статті).

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам ДПС України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами ДПС України.

Відповідно до Закону України «Про державний кордон України» Кабінет Міністрів України 27.07.1998 прийняв постанову № 1147, якою установив уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації ДПС України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (пункт 1), а також затвердив Положення про прикордонний режим (пункт 3).

За визначенням, яке міститься в пункті 2 Положення про прикордонний режим, прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Окремою ділянкою з особливим призначенням у межах прикордонної смуги є ділянка шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

Організація інженерного забезпечення охорони державного кордону здійснюється відповідно до Інструкції з організації інженерного забезпечення державного кордону, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2019 № 156.

Відповідно до абз. 5 п. 1 Інструкції № 156 інженерне забезпечення охорони державного кордону - це комплекс організаційних та практичних заходів, які здійснюються з метою створення необхідних умов для своєчасного виявлення порушників державного кордону (противника), ефективного застосування озброєння та техніки (заподіяння максимальних утрат противнику), несення служби прикордонними нарядами, прихованого висунення, маневру та розгортання своїх сил, успішного виконання поставлених перед ними завдань, а також підвищення захисту підрозділів (особового складу, бойової та спеціальної техніки) від засобів ураження, ускладнення дій порушників державного кордону (противника).

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу IV Інструкції № 156 в інтересах охорони державного кордону на ділянці відповідальності органу охорони державного кордону створюється прикордонна інженерна інфраструктура. Лінія прикордонних інженерних споруд включає інженерні загородження, споруди для візуального спостереження, контрольно-слідову смугу, шляхи руху прикордонних нарядів (дорогу, стежку тощо). Залежно від умов місцевості та обстановки на державному кордоні на лінії прикордонних інженерних споруд можуть облаштовуватися інші елементи прикордонної інженерної інфраструктури.

Для забезпечення охорони державного кордону органи охорони державного кордону застосовують невибухові інженерні загородження. Основна їх кількість облаштовується на лінії прикордонних інженерних споруд (пункт 1 глави 3 розділу IV Інструкції № 156).

Земельні ділянки у її межах лінії інженерних прикордонних споруджень - це спеціальної смуги в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, на яких проводиться облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, відповідно до частини третьої статті 77 Земельного кодексу України віднесені до земель оборони, а отже, можуть належати на праві власності винятково державі та передаватися у постійне користування органам ДПС України.

Отже, законодавство України виокремлює із прикордонної смуги (в її межах) земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж державного кордону України для облаштування та утримання лінії прикордонних інженерних споруд.

Інші земельні ділянки в межах прикордонної смуги, які не використовуються для розташування прикордонної інженерної інфраструктури та не підлягають обов`язковому відведенню в постійне користування військовим частинам ДПС України, тобто мають інший правовий режим та не належать до земель оборони, можуть перебувати у комунальній та приватній власності.

Приписами статті 18 Закону України «Про держаний кордон України» визначено, що судноплавство, користування водними об`єктами для потреб лісосплаву та інші види водокористування, створення різних гідроспоруд, провадження інших робіт у внутрішніх водах України, користування землею, лісами, тваринним світом, ведення гірничої справи, геологічних розвідувань та інша господарська діяльність на державному кордоні України провадяться відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України і здійснюються так, щоб забезпечувався належний порядок на державному кордоні України. Компетентними органами України за погодженням з ДПС України з урахуванням місцевих умов установлюється порядок здійснення всіх видів господарської діяльності на державному кордоні України.

Згідно з пунктом 17 Положення про прикордонний режим (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) авіаційні роботи, будівництво, вирубування дерев і чагарників, водокористування, геологічне вивчення, дорожні та інші дослідження, гідротехнічні, землевпорядні, меліоративні та інші роботи, пов`язані із зміною водного режиму прикордонних річок, озер та інших водойм, водолазні роботи або занурення апаратів, що використовуються для підводного плавання, відео-, кіно- та фотознімання місцевості, туристичні подорожі і стрибки з усіх видів парашутів у межах прикордонної смуги і районів, прилеглих до адміністративної межі між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю, на території яких Кабінетом Міністрів України запроваджено прикордонний режим, а також збори, мітинги, маніфестації і демонстрації, спортивні, видовищні та інші масові заходи, військові навчання і тренування (далі - масові заходи) проводяться після інформування органу охорони державного кордону, у зоні відповідальності якого провадиться така діяльність, із зазначенням початку і строку її провадження, прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) осіб, що провадитимуть діяльність або організовуватимуть масові заходи, інформації про документи дозвільного характеру на провадження зазначеної в цьому пункті діяльності або масових заходів.

Таким чином, особливий режим використання земель у межах прикордонної смуги зумовлює неодмінність погодження фізичними та юридичними особами із Державною прикордонною службою України здійснення всіх видів господарської діяльності на державному кордоні України, зокрема й проведення землевпорядних робіт для встановлення меж суміжних земельних ділянок на місцевості з метою уникнення накладення таких земельних ділянок на земельні ділянки в межах прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону.

Наказом від 23.07.2010 № 548 Державний комітет України із земельних ресурсів затвердив Класифікатор видів цільового призначення земель (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), яким у складі категорії земель оборони (пункт 15) визначив окремий вид цільового призначення землі - для розташування та постійної діяльності Державної прикордонної служби України (підпункт 15.03).

Велика Палата Верховного Суду у постановах виснувала, що законодавець визначив як правовий режим земельних ділянок у межах прикордонної смуги, так і спеціальний правовий режим земельних ділянок у межах прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій тощо.

Помістивши відповідні правила про земельні ділянки в межах прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону у статтю 77 «Землі оборони» Земельного кодексу України, встановивши мету виокремлення такої категорії земель - для забезпечення національної безпеки та оборони, дотримання режиму державного кордону, законодавець відніс ці земельні ділянки у межах прикордонної смуги до категорії земель оборони, для яких передбачений особливий режим використання.

Отже, землі прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону належать до земель оборони і використовуються для забезпечення діяльності Державної прикордонної служби України, зокрема для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд, прикордонних знаків, просік, комунікацій та інших об`єктів. Ці землі мають особливий правовий режим, запроваджений законодавством, і використовуються з обмеженнями, передбаченими для забезпечення національної безпеки та оборони держави на кордоні.

Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30-50 метрів вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20, від 15.01.2025 у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 12.02.2025 у справі № 902/71/24, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц.

Як встановлено судом, розпорядженням від 28.08.2018 № 522-ОД Про визначення ширини прикордонної смуги у Сумській області Сумської обласної державної адміністрації з метою захисту національної безпеки на державному кордоні України визначено ширину прикордонної смуги в межах Сумської області вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах прилеглих до кордону територій, де запроваджується прикордонний режим, 10 кілометрів від лінії державного кордону в тил території України, але не менше ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Наказом від 10.12.2020 № 32-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області передано Середино-Будській міській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4610,1538 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га.

29.01.2021 другою сесією восьмого скликання Середино-Будської міської ради прийнято рішення Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальної громади Середино-Будської міської ради, на підставі якого до комунальної власності Середино-Будської міської ради прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4610,1538 га, які розташовані за межами населених пунктів, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :15:000:0977 площею 48,4580 га.

В подальшому, розпорядженням від 11.10.2021 № 641-ОД голови Сумської обласної державної адміністрації прикордонну смугу в межах Сумської області визначено шириною 5 кілометрів.

Враховуючи вищевикладене, станом на дату прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області оскаржуваного наказу від 10.12.2020 № 32-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, рішення другої сесії восьмого скликання Середино-Будської міської ради від 29.01.2021 Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальної громади Середино-Будської міської ради та державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку ширину прикордонної смуги в межах Сумської області вздовж державного кордону встановлено шириною 10 кілометрів.

Крім того, у відповідності до графічних матеріалів, наданих Північною регіональною філією Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство, земельна ділянка з кадастровим номером :15:000:0977 знаходиться в межах Державного кордону України з російською федерацією. Відстань від найвіддаленішої точки спірної земельної ділянки до державного кордону становить 1006,94 метри. Спірна земельна ділянка однією стороною від Б до В межує з російською федерацію та прилягає впритул до державного кордону.

Таким чином, встановлення факту розташування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0977 в межах прикордонної смуги свідчить, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

Щодо належного способу захисту колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ("Afanasyev v. Ukraine" (заява № 38722/02, § 75)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland) зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" (Panteleyenko v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Так, відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.

Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).

Відтак, в задоволенні позову слід відмовити через неналежність обраного Керівником Шосткинської окружної прокуратури Сумської області способу захисту прав за встановлених судом вище обставин.

Враховуючи, що наведене вище є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів дійшла висновку не давати відповідь на кожен аргумент апеляційної скарги з огляду на висновки Європейського суду з прав людини у справах «Проніна проти України», «Руїз Торіха проти Іспанії» (хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент), оскільки в такому разі прийняття рішення про відмову в задоволенні позову не залежить від інших встановлених судом обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового про відмову у позові.

Судові витрати

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу позову до суду першої інстанції залишити за Сумською обласною прокуратурою, судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Сумську обласну прокуратуру.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2024 у справі № 920/360/24 - скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

3. Судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції залишити за Сумською обласною прокуратурою.

4. Стягнути з Сумської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 03527891, адреса: 40000, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 33) на користь Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (ідентифікаційний код 39765885, адреса: 40022, М. Суми вул. Революції Гідності, 32) 30 556,50 грн. (тридцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 50 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Доручити Господарського суду Сумської області видати відповідний наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 920/360/24 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді О.В. Тищенко

Л.Г. Сітайло