ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3254/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Чолак Ю. В.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/3254/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "PASTIFICIO GALLO NATALE Е F.LLI" S.R.L

про стягнення 26 417,83 Євро

за участю представників:

від позивача: Рогозний І. М. ордер серія ВН № 1319715 від 08.07.2024;

від відповідача: Школьна Я. С. ордер серія АІ №1808691 від 30.01.2025;

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "PASTIFICIO GALLO NATALE & F.LLI" суми основного боргу в розмірі 24 689,56 Євро, суми штрафних санкцій в розмірі 1 728,27 Євро, що в загальному розмірі становить 26 417,83 Євро, а також судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 17 381,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов контракту № 12/ІМР/2021 на поставку товару від 16.03.2021 (далі - Контракт) щодо чергової поставки макаронних виробів.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.07.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР" залишено без руху та останньому встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду.

05.08.2024 за вх.№29287/24 господарський суд одержано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР" про усунення недоліків.

12.08.2024 Господарський суд Одеської області постановив ухвалу, якою позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР" прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.02.2025 о 15:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

Також ухвалою суду від 12.08.2024 зупинено провадження у справі № 916/3254/24 з метою звернення із судовим дорученням про вручення відповідачу ухвали суду від 12.08.2024.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 поновлено провадження у справі № 916/3254/24.

У підготовчому засіданні 03.02.2025, за участю представника позивача, суд постановив протокольну ухвалу, якою відклав підготовче засідання на 26.02.2025 року о 16 год 30 хв., із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 26.02.2025, за участю представника позивача, суд постановив протокольну ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача за вх.№6390/25 від 26.02.2025; підготовче засідання відклав на 19.03.2025 року о 16 год 00 хв., із викликом учасників справи у підготовче засідання.

Надалі підготовчі засідання відкладалися господарським судом, строк підготовчого провадження продовжувався за 30 днів, про що постановлені протокольні ухвали від 19.03.2025, від 07.04.2025, від 28.04.2025, від 19.05.2025, про які сторони повідомлено у підготовчих засіданнях.

Крім того, 26.05.2025 у підготовчому засіданні за участю представників сторін, судом постановлено протокольну ухвалу без оформлення окремого документу, якою клопотання відповідача про витребування доказів (вх.№11023/25 від 07.04.2025) залишено без розгляду з огляду на її відкликання відповідачем; відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи (вх.№11016/25 від 07.04.2025), у зв`язку із наявністю Висновку експерта та позиції позивача.

Під час підготовчого провадження сторонами надано до суду:

заяву позивача про долучення документів до матеріалів справи за вх.№31055/25 від 23.08.2024;

клопотання відповідача про відкладення за вх.№3527/25 від 03.02.2025;

відзив на позовну заяву за вх.№5794/25 від 20.02.2025;

клопотання відповідача про витребування доказів за вх.№5795/25 від 20.02.2025;

клопотання відповідача про призначення експертизи за вх.№5797/25 від 20.02.2025;

клопотання позивача про відкладення розгляду справи за вх.№6390/25 від 26.02.2025;

заперечення позивача на клопотання про призначення експертизи за вх.№8539/25 від 17.03.2025;

відповідь на відзив за вх.№8544/25 від 17.03.2025;

заперечення позивача на клопотання про витребування доказів за вх.№8557/25 від 17.03.2025;

заперечення на відповідь на відзив за вх.№11014/25 від 07.04.2025;

клопотання відповідача про призначення експертизи (нова редакція) за вх.№11016/25 від 07.04.2025;

клопотання відповідача про витребування доказів за вх.№11023/25 від 07.04.2025;

заперечення позивача на клопотання про призначення експертизи за вх.№12638/25 від 21.04.2025;

заперечення позивача на клопотання про витребування доказів за вх.№12640/25 від 01.04.2025;

додаткові пояснення позивача за вх.№12647/25 від 21.04.2025;

клопотання відповідача про долучення доказів за вх.№13107/25 від 24.04.2025;

заява позивача про приєднання доказів до матеріалів справи за вх.№14046/25 від 01.05.2025;

клопотання відповідача про долучення доказів за вх.№15753/25 від 19.05.2025;

заперечення позивача на клопотання про долучення доказів за вх.№16539/25 від 26.05.2025.

У підготовчому засіданні 26.05.2025 за участю представників сторін судом постановлено протокольну ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2025 о 12:00 год.

Під час розгляду справи по суті судові засідання відкладалися господарським судом, про що постановлено протокольні ухвали від 16.06.2025, від 10.07.2025, від 23.07.2025, від 06.08.2025, про постановлення яких сторони повідомлені у судових засіданнях.

Також під час судового розгляду справи по суті сторонами надано до суду:

клопотання позивача про долучення доказів за вх.№21491/25 від 08.07.2025;

додаткові пояснення позивача до клопотання про долучення доказів за вх.№23057/25 від 21.07.2025;

додаткові пояснення відповідача за вх.№244484/25 від 05.08.2025;

додаткові письмові пояснення позивача за вх.№27611/25 від 05.09.2025;

додаткові пояснення відповідача за вх.№28000/25 від 10.09.2025.

У судовому засіданні 11.09.2025 за участю представника позивача у залі суду та представника відповідача у режимі відеоконференції, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення.

Стислий виклад позиції позивача

Між сторонами було укладено Контракт, згідно з яким для платежу використовувалися відповідні реквізити у банку UNICREDIT SPA.

Додатковою угодою від 16.04.2024, яка на переконання позивача, ініційована була саме відповідачем, змінені банківські реквізити для платежів у банку Сантандер банк (SANTANDER BANK).

Згідно з останніми змінами до Контракту позивач перерахував 18.04.2024 кошти на оплату товару в сумі 24 689,56 Євро згідно з Специфікацією від 16.04.2024 № 11, проте товару не отримав.

15.05.2024 позивач через прострочення поставки товару звернувся до відповідача з листом, в якому просив повідомити про дату та час поставки.

17.05.2024 відповідач на адресу позивача направив лист, де повідомив про «злам» офіційної електронної пошти ТОВ "PASTIFICIO GALLO NATALE & F.LLI", а тому вказав, що відповідна Специфікація та додаткова угода, на переконання відповідача, підписана невстановленими особами. Коштів відповідач не отримав. Вказані обставини унеможливлюють здійснення поставки товару.

06.06.2024 позивач направив претензію відповідачу від 05.06.2024 з вимогою відшкодувати збитки в сумі 24 689,56 Євро.

Водночас 25.06.2024 відповідач направив позивачу відповідь на претензію, у якій свою провину не визнав, кошти повертати відмовився.

За наведених обставин, позивач звернувся до суду.

Стислий виклад позиції відповідача

На переконання відповідача позов є необґрунтованим.

Відповідач стверджує, що невідомими особами було вчинено незаконний доступ до пошти .

ТОВ "PASTIFICIO GALLO NATALE & F.LLI" не підписувало ні Специфікацію № 11 від 16.04.2024, ні інвойс-форму № 50 з реквізитами банку в Португалії; реквізити IBAN: PT088, банк SANTANDER BANK, Португалія, не належать першому. Єдиними належними документами є попередня (рання) версія інвойс-форми №50, проект якої направлявся 09 та 11 квітня 2024 року.

Ініціатива щодо підписання додаткової угоди належить позивачу, а не відповідачу.

Відповідач звертає увагу, що листи з пошти , починаючи з 11.04.2024, коли невідомі особи від імені пана ОСОБА_3 почали вимагати платити на нові реквізити, надходили у неробочий час. При цьому, у такій переписці, у направленні копій листів немає жодної іншої посадової особи відповідача, відсутня пошта export , що була присутня у кожній переписці.

На переконання відповідача, наведений спосіб комунікації за допомогою електронної кореспонденції між сторонами не відповідає практиці листування, що була раніше та не відповідає приписам ч. 1 ст. 9 Конвенції ООН.

Водночас відповідач наголошує, що пошта не є офіційною поштою відповідача. У Контракті офіційною поштою вказано info@, до позову не додано доказів, що ОСОБА_3 є уповноваженою особою на підписання зміну банківських реквізитів до Контракту. ОСОБА_3 є експортним менеджером, що підписує поточні документи.

Окрім того, оскільки сторони не обумовлювали використання факсимільного зв`язку, а попередні документи підписувалися власноруч з накладенням печатки, відповідач вважає додаткову угоду № 1 від 16.04.2024 підробною, як і супровідні документи (інвойс-проформа № 50).

Відповідач надала Висновок експерта № 517/05.2025 від 16.05.2025 про технічне дослідження документів в частині підписів та печатки.

За наведених обставин, відповідач просить відмовити у позові.

Обставини справи встановлені судом

16.03.2021 між юридичною особою за законодавством України ТОВ «Копійка-центр» (Покупець) та юридичною особою за законодавством Італії ТОВ "PASTIFICIO GALLO NATALE Е F.LLI" (Продавець) укладено Контракт на поставку товару (макаронні вироби).

Відповідно до п. 1.1. Контракту Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у Контракті передавати у власність Покупцеві товар, що зазначається у Специфікаціях до цього Контракту (далі - Товар), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у Контракті, приймати та оплачувати Товар.

Згідно з п. 2.1. Контракту орієнтовна сума Контракту становить 500 000,00 ЄВРО. Загальна остаточна сума Контракту становить суму усіх Специфікацій, які будуть підписані Сторонами впродовж терміну дії Контракту.

Відповідно до п. 2.2. Контракту ціна на Товар розуміється згідно умов FOB PALERMO Italy (якщо інше не передбачено додатковими угодами або Специфікаціями до Контракту) відповідно до «Інкотермс-2010» і включає вартість завантаження Товару у Продавця, вартість сертифікації Товару, вартість тари, вартість пакування та маркування Товару, не включаючи податки і мита на території України.

Згідно з п. 2.3. Контракту найменування, ціна і кількість Товару, що поставляється, узгоджується сторонами в Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію Товару, і є невід`ємними частинами Контракту. Зміна ціни Товару в ході виконання Контракту узгоджується сторонами додатково. Одностороння зміна ціни Товару забороняється.

Відповідно до п. 3.1. Контракту оплата ціни Товару здійснюється у валюті ЄВРО, у формі банківського переказу на рахунок Продавця протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту надання Покупцю проформи та інвойсу на окрему партію Товару за умови, що Продавець не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до відвантаження Товару будь-якими наявними в його розпорядженні засобами зв`язку інформує про це Покупця шляхом виставляння Покупцеві інвойсу в розмірі 100 % від загальної суми окремої партії Товару, що поставляється.

Копії товаросупровідних документів можуть бути надані Продавцем за допомогою електронної пошти, факсимільного зв`язку або іншим способом за погодженням сторін.

Згідно з п. 3.2. Контракту оплата Товару здійснюється Покупцем у валюті ЄВРО (код валюти EUR, 978) згідно наступних реквізитів:

SWIFT: UNCRITMIK55

IBAN: IT5V93

Bank name: UNICREDIT SPA

MAZARA DEL VALLO ITALIA

Відповідно до п. 3.3. Контракту усі банківські витрати на території Покупця сплачуються Покупцем. Усі банківські витрати поза територією Покупця сплачуються Продавцем. Покупець має право затримати оплату Товар, якщо товаросупровідні документи не надані або несвоєчасно надані, не відповідають вимогам, які передбачені чинним законодавством України або містять помилки або невідповідності, - пропорційно кількості днів, впродовж яких документи будуть надані, помилки або невідповідності будуть виправлені або документи будуть приведені відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 4.1. Контракту Товар за цим Контрактом має бути поставлений на умовах FOB PALERMO ITALY, згідно з «ІНКОТЕРМС-2010», протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту здійснення попередньої оплати за Товар згідно з п. 3.1. Контракту.

У п. 4.3. Контракту передбачено, що протягом 48 годин після відвантаження Товару Продавець зобов`язаний передати Покупцеві за допомогою електронної пошти, факсимільного зв`язку або іншим способом за погодженням сторін копії наступних документів: інвойс (рахунок-фактура), коносамент (BL), сертифікат безпеки протягом 3 днів, пакувальний лист, сертифікат якості або інший документ із підтвердженням якості, що передбачений в країні Продавця.

Згідно з п. 7.1. Контракту в разі прострочення поставки Товару з причин, виключно залежних від Продавця, Продавець зобов`язаний сплатити Покупцеві штрафні санкції в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій проводиться протягом всього періоду прострочення незалежно від його тривалості.

Пунктом 7.2. Контракту передбачено, що у випадку якщо Продавець не може здійснити узгоджену сторонами поставку Товару протягом 10 (десяти) днів з моменту настання терміну здійснення такої поставки, Продавець зобов`язаний негайно повернути Покупцеві отриману попередню оплату та сплатити на рахунок Покупця передбачені цим Контрактом штрафні санкції.

Згідно з п. 7.4. термін позовної давності для стягнення штрафних санкцій за цим Контрактом становить 3 (три) роки.

Відповідно до п. 10.1. Контракту Контракт набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, укладений до 31.12.2023 року і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за Контрактом в повному обсязі.

Згідно з п. 10.3. Контракту будь-які зміни і доповнення до цього Контракту вважаються дійсними тільки в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на те представниками обох сторін.

Пунктом 10.4. Контракту встановлено, що у випадках, не передбачених цим Контрактом, сторони керуються Правилами Інкотермс в редакції 2010 року, Конвенцією ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980. Якщо в даному Контракті містяться інші положення (правила), ніж ті, що встановлені Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, а також Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980; пріоритет мають положення (правила) Контракту.

Згідно з п. 10.5. Контракту жодна із сторін не має права передавати третім особам права і обов`язки, обумовлені в цьому Контракті та/або у зв`язку з ним без письмової згоди іншої сторони.

У Контракті вказано банківські реквізити сторін та електронну скриньку Продавця для листування:

Так, у п. 11 Контракту вказано такі банківські реквізити Продавця:

BicSwift: UNCRITMIK55

IBAN: ITI5V93

Bank name: UNICREDIT SPA

MAZARA DEL VALLO 1, ITALIA

Між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту, якою, зокрема, внесено зміни до Контракту щодо банківських реквізитів Продавця:

BicSwift: TOTAPTPL

IBAN: PT088

Bank name: SANTANDER BANK

AVENIDA DA BOAVISTA, NO3383- EDIF, FONTE DA MOURA PT

Укладенню Додаткової угоди № 1 передувало листування з менеджером з експорту ОСОБА_3, який згідно з довіреністю від 30.10.2019 є уповноваженим представником директора PASTIFICIO GALLO NATALE E F.LLI SRL Соні Галло.

Окрім того, до матеріалів справи додано Додаток № 1 до Контракту (Специфікація № 11). Не дивлячись на те, що позивач додав до позову Специфікацію № 11, датовану 16.04.2024, проте під час розгляду справи, зокрема з дослідження електронних документів, суд встановив, що Специфікація № 11 була підписана з помилкою у даті - 16.04.2023. Пізніше, при здійсненні банківського платежу АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вказав на цю помилку. Позивач для виправлення помилки передрукував першу сторінку Специфікації № 11 та надав банку, проте відповідача про цю помилку не повідомляв та угоду не перепідписував.

Згідно з листом АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» від 19.08.2025 № 76302-20-4905 оплата 18.04.2024 в сумі 24 689,56 Євро здійснена на підставі Специфікації № 11 від 16.04.2024.

До матеріалів справи додано: проформи (інвойси) від 10.04.2024 № 50, від 12.06.2023 № 98, 15.11.2023 № 169; Специфікацію № 10 від 17.11.2023, підписані власноруч ОСОБА_1 з накладенням печатки.

Згідно з матеріалами справи, менеджер з експорту ОСОБА_3 є уповноваженою особою відповідача, що підтверджується довіреністю від 30.09.2019, якому делеговані повноваження від імені одноосібного директора фабрики макаронних виробів ГАЛЛО НАТАЛЕ Е ФРАТЕЛЛІ С.Р.Л. Соні Галло, підписувати офіційні документи, включно з контрактами.

У листуванні між менеджером з імпорту позивача ОСОБА_2 та менеджером з екпорту відповідача ОСОБА_3, початок якого датується 09.04.2024, 06:57, погоджувалася чергова поставка замовлення за Контрактом.

09.04.2024, 19:07, ОСОБА_3 направляє електронне повідомлення менеджеру ОСОБА_2 з вкладенням замовлення.

10.04.2024, 05:39 ОСОБА_3 повідомляє, що надіслав проформу, чекає підтвердження для початку виробництва.

Водночас як свідчить електронна переписка 10.04.2024, 12:39, ОСОБА_3 також надсилав повідомлення аналогічного характеру - про надсилання проформи та очікування підтвердження виробництва. Саме в цьому електронному повідомленні з`являється електронна скринька mail.com імпортного менеджера позивача.

11.04.2024, 8:06, ОСОБА_3 просить ОСОБА_4 підтвердити отримання проформи, а також зауваження про повідомлення щодо наміру здійснення платежу для надання банківських реквізитів.

Датою 11.04.2024, 9:13, датується ще одне повідомлення від ОСОБА_5 про очікування підтвердження для підготовки виробництва і відправки на оплату.

Електронним повідомленням 11.04.2024, 11:33, імпортний менеджер позивача повідомила про зауваження до проформи.

11.04.2024, 16:13 у повідомленні від ОСОБА_3 у вкладенні додано додаток - проформу від 11.04.2024 та вказано про очікування підтвердження.

11.04.2024, 18:25, ОСОБА_3 написав, щоб імпортний менеджер підтвердила отримання виправленого рахунку-фактури, та додала реквізити банківського рахунку для оплати.

12.04.2024, 12:07, ОСОБА_6 у повідомленні запитує ОСОБА_3 , чи змінилися у відповідача банківські реквізити, оскільки в попередньому інвойсі були вказані інші реквізити.

15.04.2024, 13:01, ОСОБА_6 запитує ОСОБА_3 , чи вони більше не можуть отримувати кошти на вказані в інфойсі та вказує про те, що для зміни реквізитів необхідно підписати додаткову угоду до договору.

У справі міститься ще одне повідомлення, датоване 15 квітнем 2024, 06:01, повністю аналогічного змісту з 15.04.2024, 13:01.

16.04.2024, 15:10, ОСОБА_3 просить ОСОБА_4 підтвердити отримання виправленого інвойсу, та очікування про дату платежу.

16.04.2024, 09:09, ОСОБА_6 написала ОСОБА_3 , що отримала виправлений інвойс. Водночас оскільки відбулася зміна банківських реквізитів, то необхідно підписати додаткову угоду, поставити печатку і направити скановану копію. Окрім того, зауважила, що потрібна підписана специфікація з новими реквізитами, з підписом та печаткою. Без цих двох документів банк не здійснить платіж.

16.04.2024, 16:08, ОСОБА_6 також написала повідомлення ОСОБА_3 повністю аналогічного характеру з повідомленням 16.04.2024, 09:09.

16.04.2024, 14:18, ОСОБА_3 направив повідомлення ОСОБА_7 що направляє документи, підписані та скріплені печаткою відповідно до запиту, очікує на підтвердження та оплату.

16.04.2024, 21:18, ОСОБА_3 написав ОСОБА_7 повідомлення повністю аналогічного характеру з повідомленням 16.04.2024, 14:18.

17.07.2024, 06:35, ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_3 , що отримала документи, платіж планується на завтра, як тільки отримає свіфт (swift) - повідомить.

17.07.2024, 13:35, ОСОБА_6 направила ОСОБА_3 повідомлення повністю аналогічного змісту з повідомленням 17.07.2024, 06:35.

18.04.2024, 11:23, ОСОБА_3 направив повідомлення ОСОБА_7 , що очікує сьогодні на отримання копії платежу.

19.04.2024, 03:28, ОСОБА_6 направила повідомлення ОСОБА_3 про прикріплене повідомлення про здійснення платежу, просить повідомити про отримання грошей та коли замовлення буде готово до відправки.

19.04.2024, 10:27, ОСОБА_6 направила повідомлення ОСОБА_3 повністю аналогічного змісту з повідомленням 19.04.2024, 03:28.

22.04.2024,10:32, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_4 , що отримав копію свіфт (swift), зв`яжеться з банком і підтвердить отримання платежу, повідомить дату відвантаження.

30.04.2024, 11:14, ОСОБА_6 просить надати коментарі ОСОБА_3 також і тут.

08.05.2024, 14:03, ОСОБА_6 надіслала повідомлення ОСОБА_3 чи отримав відповідач платіж і коли замовлення буде готове до відправки.

Електронна пошта, яка використовувалася для листування з ОСОБА_3 - . Така ж електронна скринька вказана у ідентифікаційних даних щодо посвідчення уповноваженої особи ОСОБА_3 у 2019 році для оформлення попереднього контракту, а також на сторінці відповідача в мережі Інтернет станом і на сьогодні.

Згідно з листуванням електронною поштою для спілкування між позивачем та відповідачем, та дублювання переписки, використовувалися, зокрема, такі електронні скриньки - , , , export_pastificoі, , , , .

У логіні «export_pastificoі» вбачається помилка у написанні «pastificiogallo».

Відповідно до доданої позивачем проформи № 50 від 10.04.2024 сторони домовилися про поставку товару на суму 24 689,56 Євро, указані платіжні реквізити у проформі: IBAN: НОМЕР_1 , САНТАНДЕР БАНК.

Згідно з листом банку позивача від 04.06.2024 № 12410/972, через які здійснювалися платежі, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», міжнародний платіж № 31 від 18.04.2024 в сумі 24 689,56 Євро був здійснений з рахунку НОМЕР_2 ТОВ "КОПІЙКА-ЦЕНТР", відправлений банком на користь PASTIFICIO GALLO NATALE E F.LLI SRL Італія на рахунок НОМЕР_1 згідно з платіжним дорученням, відповідно до SWIFT повідомлення МТ 103 з референсом 92247 та унікальним ідентифікатором транcакції UETR 7131bc44-fd7d-41ee-bf63-74f2395f5c13.

У зазначеному листі також указано, що за результатами проведеного банком розслідування щодо статусу платежу було отримано відповідь від банка отримувача, BANCO SANTANDER TOTTA, LISBON PORTUGAL, що платіж UETR 7131bc44-fd7d-41ee-bf63-74f2395f5c13 був зарахований кінцевому бенефіціару в сумі EUR 24.689,56, з датою валютування 18.04.2024, з референсом 012882.

До листа від 04.06.2024 № 12410/972 додано відповіді банка отримувача САНТАНДЕР Банк, з яких видно, що АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» просив повідомити про: назву компанії, на яку була зарахована сума; дату зарахування коштів; номер рахунку, на який була зарахована сума. Однак САНТАНДЕР Банк відповів, що таку відповідь надати не може через вимоги національного законодавства та організаційних положень.

До матеріалів справи також додано лист Унікредіт банк (UNICREDIT) від 25.03.2025, у якому вказано, що ТОВ "PASTIFICIO GALLO NATALE Е F.LLI" має виключно один поточний рахунок НОМЕР_3 , IBAN: НОМЕР_4 , код BicSwift: НОМЕР_5 , і така нумерація не змінювалася протягом останніх десяти років.

Окрім того, до матеріалів справи долучено електронне листування ТОВ "PASTIFICIO GALLO NATALE Е F.LLI" з банком САНТАНДЕР Банк у березні 2025 року, з якого вбачається, що відповідач намагався з`ясувати кому належить банківський рахунок, відкритий у банку САНТАНДЕР. Відповіді щодо належності вказаного рахунку в матеріалах справи не міститься.

Додані копії вантажних митних декларацій з 2021 по 2024 рік свідчать про довготривалі господарські відносини між сторонами.

15.05.2024 позивач, у зв`язку з простроченням поставки товару, звернувся до відповідача з листом, в якому просив терміново повідомити про дату та час відвантаження товару за Специфікацією № 11 від 16.04.2024 до контракту № 12/IMP/2021 від 16.03.2021.

17.05.2024 у відповідь на лист від 15.05.2024 відповідач зауважив, що банківські реквізити ніколи не змінювалися, у проформі № 50 від 04.10.2024 вказані наші координати (завжди однакові), через хакерську атаку електронні адреси були зламані як і документи. Документи, які були надіслані 15.05.2024 містять номер рахунку, який не належить відповідачу, а підпис менеджера з експорту скопійовано з іншого документа. Кошти відповідач не отримував за проформою № 50 від 10.04.2024.

05.06.2024 на адресу відповідача позивач направив претензію з вимогою відшкодувати збитки в розмірі 24 689,56 Євро, а також сплатити штрафні санкції згідно з умовами п. 7.1. Контракту або поставити товар відповідно до оформленої Специфікації № 11 від 16.04.2024 до контракту № 12/IMP/2021 від 16.03.2021.

17.06.2024 відповідач направив лист на адресу позивача та вказав, що:

- жодних повідомлень про зміну банківських реквізитів не направляв, реквізити не змінювалися та є такими ж як і раніше - IBAN: ITI5V93 UNICREDIT SPA Swift: UNCRITMIK55;

- у документах прослідковуються копії листування з електронних адрес, які відповідачу не належать, що видно у порівнянні з попереднім листуванням;

- додаткову угоду № 1 від 16.04.2024 до Контракту було підписано не відповідачем, зазначений підпис є підробним;

- товар не вироблений, не відвантажений, оскільки як передбачено Контактом, відвантаження відбувається після отримання всієї суми проформи-інвойсу;

- жодних коштів отримано не було, через що відповідач рекомендував зв`язатися з банком і попросити відстежити переказ;

- про відповідні факти відповідач проінформував Державну імміграційну службу, Митну службу України та посольство Італії.

До матеріалів справи додано Висновок експерта № 517/05.2025 від 16.05.2025, що здійснений екпертом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ЕКСПЕРТИЗИ ТА ОЦІНКИ" (ідентифікаційний код 45325371) за результатами проведення експертного технічного дослідження документів.

Висновки суду

Щодо підсудності спору Господарському суду Одеської області та застосування національного законодавства для вирішення спору

Відповідно до ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина 1 статті 55 Конституції України).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до міжнародного комерційного арбітражу. Вказане право закріплено в ст. 22 ГПК України.

Згідно з умовами Контракту сторони в пункті 8.2. визначили, що у випадку, якщо вони не можуть прийти до згоди за результатами переговорів всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим Контрактом або у зв`язку з ним, включаючи виконання, порушення, припинення контракту або визнання його недійсним, підлягають вирішенню в Арбітражному суді при торговій палаті ЄС у Брюсселі (в англомовному варіанті Контракту - Court of Arbitration at the European Chamber of Commerce in Brussels).

Згідно з ст. Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» «арбітраж» - будь- який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону).

Тобто, міжнародний комерційний арбітраж не є державним органом, його не віднесено до системи судоустрою, він не здійснює правосуддя.

Статтею 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з частиною 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Наслідки укладання сторонами арбітражної угоди визначені у частині першій статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», пункті 7 частини першої статті 226 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 231 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Стаття 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (стаття 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Укладання між сторонами угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду після відкриття провадження у справі, крім випадків, коли суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, є підставою закриття провадження у справі (пункт 5 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з наведених норм випливає, що наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом.

Укладання угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу до відкриття провадження у справі може бути підставою для залишення позову без розгляду згідно з пунктом 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України та частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», але лише за наявності таких умов: арбітражна угода укладена до відкриття провадження у справі; від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; такі заперечення висловлено не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору; суд не встановив, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З огляду па викладене, господарський суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, не вправі відмовляти у відкритті провадження у справі з посиланням на те, що оскільки між сторонами у справі було укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу, то позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 16.06.2023 року в справі № 926/4889/22, зазначивши таке:

« 62. Наявність арбітражної угоди не може бути підставою відмови у відкритті провадження у справі згідно пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, а лише може бути підставою для залишення позову без розгляду у передбачених законом випадках, але після відкриття провадження у справі та за наявності сукупності умов, визначених у пункті 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

63. Відмова у відкритті провадження у справі з підстав наявності між сторонами укладеної арбітражної угоди (застереження) грунтується на неправильному застосуванні пункту 1 частини першої 175 Господарського процесуального кодексу України та суперечить частині 1 статті 4 цього Кодексу, яка визначає, іцо ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом».

Окрім того, суд узяв до уваги, що в Контракті визначено назву арбітражної установи - Арбітражний суд при торговій палаті ЄС у Брюсселі (в англомовному варіанті Контракту - Court of Arbitration at the European Chamber of Commerce in Brussels).

Натомість суд установив, що Контракт не містить інформації про конкретну адресу та офіційну веб-сторінку арбітражу. Суд також спробував знайти інформацію про цю арбітражну установу в мережі інтернет, проте відомостей про місцезнаходження останньої встановити не вдалося.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 (провадження № 12-142гс18) суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватися арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору (пункт 37 постанови).

Відповідно до статті 5 Закону України від 24.02.1994 № 4002-ХІІ «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що ніяке судове втручання не повинно мати місце, крім як у випадках, коли воно передбачене у цьому Законі. Тому питання про неможливість виконання арбітражної угоди вирішується судом виключно у випадках, передбачених статтею 8 Закону України 24 лютого 1994 року № 4002-ХІІ «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею II Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у наступних випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Крім того, суд враховує, що арбітражна угода повинна передбачати не тільки зазначення місця розгляду спору, а й процедурні питання за якими здійснюється його розгляд (арбітражний регламент). Також сторони додатково можуть визначити мову розгляду, компетентний орган, кількість арбітрів та принципи їх визначення. Подібні позиції закріплені, зокрема, в статті 1 Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ.

З огляду на те, що Контракт не надає можливості визначити суд, який є повноважним для розгляду спору, що є ознаками "патологічного характеру" такої угоди, господарський суд вважає, що спір може бути вирішено у господарських судах України.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі. Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч. 2 та 3 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Відповідно до п. 4 ст. 532 ЦК України встановлено, що якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором с юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання.

Пунктом 3.1. Контракту передбачено, що оплата здійснюється у формі банківського переказу.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 924/124/23 викладено правовий висновок підсудності спору з іноземним елементом, в якому предметом спору є стягнення коштів.

В межах спору у справі № 924/124/23 суд встановив, що пунктом 6.2 Контракту визначено, що розрахунки між сторонами здійснюються шляхом банківського переказу.

Верховний Суд зауважив, що пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України, встановлює регулювання, відповідно до якого, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує (п. 4.32. постанови).

Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції у разі спору про стягнення грошових коштів у разі невиконання такого зобов`язання (п. 4.33. постанови).

Тобто, з наведеного висновку Касаційного господарського суду випливає, що ця справа може бути розглянута Господарським судом Одеської області на підставі норм законодавства України.

Щодо суті позовних вимог та вирішення спору

Відповідно до загальних положень цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар" Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до положень ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Суд установив, що у п. 7.2. Контракту передбачено, що у випадку якщо Продавець не може здійснити узгоджену сторонами поставку Товару протягом 10 (десяти) днів з моменту настання терміну здійснення такої поставки, Продавець зобов`язаний негайно повернути Покупцеві отриману попередню оплату та сплатити на рахунок Покупця передбачені цим Контрактом штрафні санкції.

Згідно з матеріалами справи, господарські правовідносини між сторонами щодо поставки Товару здійснювалися на підставі таких документів: укладеного Контракту, Специфікацій до Контракту, проформ (інвойсів).

Згідно з п. 10.1. Контракту Контракт набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, укладений до 31.12.2023 року і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за Контрактом в повному обсязі.

Натомість Додаткова угода № 1 до Контракту про продовження строку була укладена 16.04.2024, тобто поза межами строку дії Контракту.

Як вбачається зі спірної Специфікації № 11, у всіх трьох колонках для підписів, підписи уповноваженої особи відповідача є повністю ідентичними та схожими на факсиміле.

У Додатковій угоді № 1 від 16.04.2024 до Контракту у колонках для підписів, підписи уповноваженої особи відповідача також є повністю ідентичними та схожими на факсиміле.

Відтиск печатки відповідача на вказаних двох документах відрізняється від печатки на інших документах, доданих до матеріалів справи, є меншим за розміром.

За умовами Контракту сторони не узгоджували використання факсиміле при підписуванні документів.

Варто зауважити, що п. 10.4. Контакту передбачено пріоритет положень (правил) Контракту перед правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 та Конвенцією Організації об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 (далі - Конвенція).

Пункт 10.3. Контракту передбачає, що будь-які зміни і доповнення до цього Контракту вважаються дійсними тільки в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на те представниками обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конвенції пропозиція про укладення договору, адресована одній чи кільком конкретним особам, є офертою, якщо вона досить виразна й висловлює намір оферента вважати себе зв`язаним у разі акцепту.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 18 Конвенції заява чи інша поведінка адресата оферти, що висловлює згоду з офертою, є акцептом. Мовчання чи бездіяльність самі по собі не є акцептом. Акцепт оферти набуває чинності в момент, коли зазначена згода одержана оферентом. Акцепт не має чинності, якщо оферент не одержує зазначеної згоди в установлений ним строк, а якщо строк не встановлено, то в розумний строк, беручи до уваги обставини угоди, у тому числі швидкість використаних оферентом засобів зв`язку. Відповідно до ст. 23 Конвенції, договір вважається укладеним, коли акцепт оферти набуває чинності відповідно до положень цієї Конвенції.

Статтею 11 Конвенції визначено, що не вимагається, щоб договір купівлі-продажу укладався чи підтверджувався в письмовій формі або підпорядковувався іншій вимозі щодо форми.

Відповідно до ст. 9 Конвенції сторони зв`язані будь-яким звичаєм, щодо якого вони домовилися, та практикою, яку вони встановили у своїх відносинах. За відсутності інших домовленостей вважається, що сторони мали на увазі застосування до їх договору чи до його укладання звичаю, про який вони знали чи мали знати і який в міжнародній торгівлі широко відомий і постійно додержується сторонами в договорах такого роду й відповідній галузі торгівлі.

Згідно з ст. 13 Конвенції для цілей цієї Конвенції під «письмовою формою» розуміються також повідомлення телеграфом і телетайпом.

Відповідно до ст. 29 Конвенції договір може бути змінений або припинений шляхом простої згоди сторін. Письмовий договір, в якому міститься положення, яке вимагає, щоб будь-яка зміна договору або його припинення за згодою сторін здійснювалися в письмовій формі, не може іншим чином бути змінений або припинений за згодою сторін. Однак поведінка сторони може виключити для неї можливість посилатися на зазначене положення тією мірою, якою інша сторона розраховувала на таку поведінку.

Господарський суд не заперечує того факту, що електронне листування з відповідним змістом між сторонами є підтвердженням наміру купівлі-продажу Товару, підтверджує усталену практику ведення господарських правовідносин між позивачем та відповідачем.

Проте, на переконання суду, оскільки сторони в Контракті не погоджували використання факсиміле (факсиміле відповідно до п. 3.1. Контакту могло бути використане лише при оформленні товаросупровідних документів), то такі зміни щодо підписання таким способом мали бути зафіксовані додатковою угодою про зміни до Контракту.

Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

У постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача…Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Відповідач для з`ясування походження підпису на спірних документах надав Висновок експерта № 517/05.2025 від 16.05.2025 на предмет експертного технічного дослідження документів (в частині підписів та печатки).

Згідно з вказаним Висновком експерта технічні копії документів Додаткова угода № 1 до Контакту, Специфікація № 11, що датована 16.04.2023, виготовлені шляхом монтажу за допомогою графічного редактора комп`ютерної програми з використанням одного й того ж фрагменту документа, що складається із зображення реквізитів документів - відтисків штампу від імені "PASTIFICIO GALLO NATALE & F.LLI" та підписів від імені особи «Pietro Stallone» у графах «Export manager and commercial director», «Export manager and commercial director», «Export manager e responsabile commerciale».

Технічні копії документів «PRO-FORMA № 50», що датований « 10/04/24», з реквізитами банку «SANTANDER BANK», та «PRO-FORMA № 50», що датований « 10/04/24», з реквізитами банку «UNICREDIT», виготовлені із застосуванням одних й тих же фрагментів, у тому числі й зображень літер друкованого шрифту, зображень відтисків штампу від імені "PASTIFICIO GALLO NATALE & F.LLI", зображень підписів крім зображень друкованих записів, що містяться у лівому нижньому куті документів, які в одній із досліджуваних копій читаються як: «IBAN: PT088 SANTANDER BANK SWIFT:TOTAPTPL, а в іншій - IBAN: IT I5V 93 UNICREDIT SWIFT:UNCRITMIK55».

Надаючи оцінку цьому доказу, господарський суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблених у результаті таких проведень висновків та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно із частинами першою - другою статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 №53/5 підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Пунктом 1.1. вказаної Інструкції передбачено, що проведення експертного дослідження може здійснюватися атестованим судовим експертом, який не є працівником державної спеціалізованої установи у встановлених законом випадках.

Технічна експертиза документів відповідно до пункту 1.2.1 розділу І вказаної Інструкції є підвидом криміналістичної експертизи, яка згідно зі статтею 7 Закону України "Про судову експертизу" здійснюється виключно державними спеціалізованими установами.

Натомість технічне дослідження документів проведено Товариством з обмеженою відповідальністю «Українським центром експертизи та оцінки», яке є юридичною особою приватного права - господарським товариством, тобто, не державною спеціалізованою установою.

Окрім того, згідно з наданим Висновком експерта № 517/05.2025 від 16.05.2025 технічне дослідження документів здійснила експерт Сукманова Тетяна Олександрівна.

Однак згідно з відомостями з Реєстру атестованих судових експертів Свідоцтво на проведення технічної експертизи документів Сукмановій Т. О. анульовано рішенням ЕКК КНДІСЕ від 03.02.2017 №1.

За наведених обставин, суд відхиляє Висновок експерта № 517/05.2025 від 16.05.2025.

Господарський суд, на підставі викладеного достеменно не стверджує, що Додаткова угода № 1 від 16.04.2024 та Специфікація № 11 підписана з використанням факсиміле, або підписи ОСОБА_3 є підробними, проте з урахуванням стандарту вірогідності доказів, схиляється до думки, що такі обставини швидше за все мали місце, аніж були відсутні.

Окрім того, господарський суд, дослідивши додану позивачем до матеріалів справи переписку в електронній формі, дійшов таких висновків.

З аналізу електронних повідомлень вбачається, що велося «паралельне» спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, про що свідчать подвійні повідомлення у різний час аналогічного характеру.

Окрім того, у логіні «export_pastificoі» вбачається помилка у написанні «pastificiogallo», що ставить під сумнів правомірність використання такого логіну.

Тобто, на переконання суду, у позивача, з огляду на таку переписку, мав би виникнути «розумний сумнів» у достовірності намірів чи дій представника відповідача, що убезпечив би надалі від необачних дій.

Суд також бере до уваги, що за результатами листування АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» з САНТАНДЕР Банк, не вдалося з`ясувати кому належить рахунок у банку САНТАНДЕР Банк, на який позивач перерахував спірну суму коштів.

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зауважує, що не узяв до уваги докази, надані відповідачем, що не перекладені українською мовою.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23).

Господарський суд також звертає увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України").

Беручи до уваги викладене, господарський суд дійшов висновку про відмову у позові.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "PASTIFICIO GALLO NATALE Е F.LLI" S.R.L про стягнення 26 417,83 Євро у справі № 916/3254/24.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 723,58 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КОПІЙКА-ЦЕНТР".

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 16 вересня 2025 р.

Суддя Т.Г. Деркач