УХВАЛА

м. Київ

10.09.2025Справа № 910/14032/24
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. у справі

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті»

про стягнення 12.148.794,00 грн.

Представники учасників справи:

від скаржника (боржника): Силаєв О.Г.;

від стягувача: Буханистий О.В.;

приватний виконавець: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/14032/24 відмовлено у позові Київської міської ради.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/14032/24 скасоване; прийнято нове рішення, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на користь Київської міської ради заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою по пл. Галицька (Перемоги), 1 у Шевченківському районі міста Києва площею 0,4126 га з кадастровим номером :88:164:0005 згідно договору оренди земельної ділянки від 29.12.2016 у сумі 12148794,00 грн, у тому числі пеня 70712,88 грн, що виник станом на 31.07.2023. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на користь Київської міської ради 145785 грн 53 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 218678 грн 30 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

28.07.2025 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025.

07.08.2025 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» надійшла скарга на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2025 розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» призначено на 10.09.2025.

08.09.2025 до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця надійшли письмові заперечення на скаргу, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.09.2025 представник скаржника (боржника) надав усні пояснення по скарзі, скаргу підтримав у повному обсязі; представник стягувача у судовому засіданні 10.09.2025 надав усні пояснення по скарзі, проти її задоволення заперечив.

Приватний виконавець у судове засідання 10.09.2025 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином шляхом отримання ухвали суду в своєму електронному кабінеті.

Розглянувши у судовому засіданні 10.09.2025 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. у справі №910/14032/24, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, зважаючи на такі обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або за ініціативою суду.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/14032/24 відмовлено у позові Київської міської ради.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/14032/24 скасоване; прийнято нове рішення, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на користь Київської міської ради заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою по пл. Галицька (Перемоги), 1 у Шевченківському районі міста Києва площею 0,4126 га з кадастровим номером :88:164:0005 згідно договору оренди земельної ділянки від 29.12.2016 у сумі 12148794,00 грн, у тому числі пеня 70712,88 грн, що виник станом на 31.07.2023. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на користь Київської міської ради 145785 грн 53 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 218678 грн 30 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

28.07.2025 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025.

Втім, 01.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 у справі №910/14032/24.

Крім того, 01.08.2025 та 04.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. винесено постанови НОМЕР_1 про арешт коштів боржника.

06.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до 30.09.2025, яка мотивована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025.

Звертаючись з даною скаргою до суду, скаржник (боржник) вказує на те, що приватний виконавець виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.08.2025, залишивши арешти всіх коштів на рахунках боржника. Однак, як вказує боржник, зазначена постанова помилково винесена на підставі п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Тобто, п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає ситуацію, коли відстрочка надана судом після, а не до відкриття виконавчого провадження і як наслідок зупинення виконавчих дій.

За твердженням скаржника (боржника), зважаючи на те, що станом на дату звернення стягувача до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження була наявна ухвала суду про відстрочення виконання рішення суду, то приватний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий документ без виконання та не відкривати виконавче провадження.

За вказаних обставин скаржник вважає, що постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 01.08.2025, про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 01.08.2025 та від 04.08.2025 та постанова про зупинення вчинення виконавчих дій НОМЕР_1 від 06.08.2025 є неправомірними, порушують права боржника та норми Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі №910/14032/24 було надано відстрочку виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025; згідно з приписами статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення; відкриття виконавчого провадження відбулося після набрання законної сили ухвалою суду про надання відстрочки, а також, враховуючи, що арешт рахунків за наявності діючої відстрочки суперечить самої суті такої відстрочки, скаржник (боржник) просить суд:

1) визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 01.08.2025, постанов про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 01.08.2025 та від 04.08.2025 та постанови про зупинення вчинення виконавчих дій НОМЕР_1 від 06.08.2025 неправомірними;

2) скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 01.08.2025, постанову про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 01.08.2025, постанову про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 04.08.2025 та постанову про зупинення вчинення виконавчих дій НОМЕР_1 від 06.08.2025;

3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. повернути стягувачу наказ №910/14032/24, виданий 28.07.2025 року Господарським судом міста Києва, на підставі п. 8 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00), від 27.07.2004р. по справі «Ромашов проти України» (заява №67534/01), від 19.03.1997р. «Горнсбі проти Греції» зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав/ людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З вище викладеного вбачається, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних («Артіко проти Італії», рішення від 13.05.1980 року). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття «майна» охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (Постанова Європейського Суду у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції».

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановив суд, 01.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 у справі №910/14032/24.

У п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася.

Отже, у випадку надання судом відстрочення виконання рішення суду та пред`явлення стягувачем до виконання виконавчого документа, виконавець повертає такий виконавчий документ виконання, не відкриваючи виконавче провадження.

В такому випадку слід зауважити, що виконавець повинен бути про інформований про надання судом відстрочення виконання рішення суду.

Інший випадок передбачений у ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

З наведеного слідує, що після відкриття виконавчого провадження можуть виникнути обставини, що є підставами для зупинення вчинення виконавчих дій - зокрема, відстрочення судом виконання рішення суду.

Такі обставини повинні виникнути після відкриття виконавчого провадження, або ж сторони повідомили про їх існування виконавця після відкриття виконавчого провадження.

Тому, в даному спірному випадку, у зв`язку з яким скаржник (боржник) звернувся до суду із скаргою у справі №910/14032/24, підлягають встановленню обставини, коли саме приватного виконавця було повідомлено про відстрочення судом міста Києва виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24.

Водночас, суд зазначає, що законодавством не встановлено обов`язку виконавцю самостійно встановлювати наявність таких обставин.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Тобто, такі обставини повідомляються сторонами.

Матеріали справи містять докази того, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. був 05.08.2025 (тобто, після відкриття виконавчого провадження) повідомлений боржником про наявність ухвали Господарського суду міста Києва від 30.07.2025, якою відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025.

Доказів того, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. був повідомлений про існування вказаної ухвали суду в будь-яку іншу дату матеріали справи не містять та боржником суду не надано.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження 01.08.2025 та не долучив до заяви копію ухвали суду від 30.07.20255, якою було відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025.

За наведених обставин суд відхиляє як недоведені доводи скаржника (боржника) про те, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. протиправно відкрив виконавче провадження, а не виніс постанову про повернення виконавчого документи стягувачу.

Згідно з ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Отже, в даному випадку відсутні підстави знімати арешт, який було накладено приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. постановами про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 01.08.2025 та від 04.08.2025.

Що стосується вимог скаржника про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. повернути стягувачу наказ №910/14032/24, виданий 28.07.2025 року Господарським судом міста Києва, на підставі п. 8 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає, що приватний виконавець не був повідомлений про існування ухвали суду від 30.07.2025, якою було відстрочено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі №910/14032/24 до 30.09.2025, з огляду на що правомірно відкрив виконавче провадження, а, отже, зобов`язувати приватного виконавця вчиняти вказані дії (повертати наказ) відсутні підстави.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. у справі №910/14032/24.

Керуючись ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хотел Проперті» на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. у справі №910/14032/24.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст складено та підписано 15.09.2025.

Суддя О.М. Спичак