ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.09.2025 Справа № 917/995/24

Суддя Мацко О.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки Боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, подане в межах справи № 917/995/24

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атолл" вул. Соборності,5-А, м.Полтава,Полтавська область,36021

до фізичної особи-підприємця Буланного Ігоря Івановича АДРЕСА_1 (адреса згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 36000, м. Полтава, вул.Європейська,158 - адреса, повідмолена відповідачем під час розгляду справи по суті та наявна у матеріалах справи)

про стягнення грошових коштів

заінтересована особа: Буланна Тетяна Василівна, АДРЕСА_2 (адреса згідно даних Державного демографічного реєстру)

Секретар судового засідання: Токар А.В.

Представники сторін та заінтересованої особи: відсутні

ВСТАНОВИВ:

14.08.2025 р. до суду надійшло подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки Боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Ухвалою від 14.08.2025 р. прийнято подання до розгляду та призначено засідання на 26.08.2025 р. 09:30, залучено до розгляду подання заінтересовану особу - ОСОБА_1 (співвласника майна).

26.08.2025 р. учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча боржник (згідно повідомлення про вручення пощтового відправлення, воно отримано ОСОБА_2 19.08.2025р. за адресою, яку сам відповідач вказував під час розгляду справи, в т.ч. в апеляційній скарзі ), стягувач та приватний виконавець були повідомлені належним чином про час та місце розгляду подання. Від стягувача через систему "Електронний суд" надійшла заява (вх. 10953 від 25.08.2025 р.) в якій він просить задовольнити подання. Залучена заінтересована особа - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань до суду не подала. Про час і місце судового засідання Буланна Т.В. повідомлялася щляхом направлення ухвали суду поштою (електронний кабінет відсутній), однак станом на час проведення судового засідання 26.08.25р. у суду були відсутні докази вручення ухвали від 14.08.2025 р. (поштове повідомлення до суду не повернулося, з даних сайту Укрпошти

встановити вручення ОСОБА_1 поштового відправлення було неможливо), що стало підставою для відкладення розгляду подання на 09.09.2025р.

При цьому судом було враховано, що Велика Палата Верховного Суду сформувала підхід, згідно з яким для констатації наявності або відсутності спору про право у справах, що розглядаються за правилами статті 335 ГПК України, визначальне значення має встановлення (з"ясування) позиції іншого співвласника щодо визначення частки майна боржника у спільному майні (постанова від 08.06.2022р. №2-591/11).

Ухвалою від 26.02.2025р. відкладено розгляд подання на 09.09.2025р. вказана ухвала також отримана відповідачем за адресою: вул.Європейська,158, м.Полтава, що підтверджується повідомленням про вручення; станом на 09.09.2025р. від заінтересованої особи ОСОБА_1 повернулося поштове відправлення (ухвала від 14.08.2025р.) без вручення адресату з відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою", що, згідно ст.242 ГПК України, є належним доказом повідомлення про судовий розгляд справи. крім того, суд вживав додаткових доказів (понад передачені ГПК України) для належного повідомлення заінтересованої особи: так, супровідним листом від 02.09.2025р. було повторно направлено на адресу реєстрації ОСОБА_1 копії ухвал суду в цій справі, а також здійдснено відповідне повідомлення на офіційному сайті суду. Номер засобу зв"язку чи електронної пошти ОСОБА_1 суду невідомий.

Судом враховано, що ним ужито всіх можливих заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд подання. Крім того, судом встановлено, що згідно даних Демографічного реєстру, ОСОБА_2 та Буланна Т.В., які є подружжям, зареєстровані за однією адресою ( АДРЕСА_2 ), тож отримання копій ухвал відповідачем за адресою, яку він сам вказав під час розгляду справи по суті та зазначав у процесуальних документах, поданих до суду 1-ї та апеляційної інстанцій дає розумні підстави припускати, що і заінтересованій особі відомо про судовий розгляд подання. З огляду на скорочений термін розгляду подання, встановлений ГПК України, суд не може далі відкладати його розгляд.

Будь-яких пояснень чи заперечень від боржника чи заінтересованої особи не надходило; стягувач письмовим клопотанням просив задовольнити подання.

При розгляді подання судом встановлено наступне:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала вказана справа. Рішенням від 30.01.2025 р. позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Буланного Ігоря Івановича (юридична адреса: АДРЕСА_3 ; поштова адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Атолл» (36000, м. Полтава. вул. Соборності, 5А, ) 744 322,00 грн. боргу, 11 164,83 грн. судового збору, 11 389,55 грн. витрат на професійну правову допомогу. На виконання рішення видано наказ від 10.03.2025р. За результатами апеляційного перегляду рішення залишено без змін. У касаційному порядку рішення не оскаржувалося.

14.08.2025 р. до суду надійшло подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки Боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. У обгрунтування подання приватний виконавець, на виконанні у якого перебуває ВП№78133747, відкрите постановою від 21.05.2025р., зазначає, що на даний час рішення не виконано, незважаючи на те, що боржнику достеменно відомо про факт відкриття виконавчого провадження. Виконавцем надано докази того, що боржник з 28.11.1980 перебуває у зареєстрованому шлюбі з Буланною Тетяною Василівною. В свою чергу, за згодою боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набула у власність низку об`єктів нерухомого майна, а саме:

- квартиру АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2024, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О. М. за реєстровим № 1778;

- квартиру АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2024, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О. В. за реєстровим № 2410;

- квартиру АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2024, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т. В. за реєстровим № 3265.

Копії вказаних договорів купівлі-продажу та Повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.05.2025р., а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно додано приватним виконавцем до подання (арк.справи 129-143).

З посиланням на приписи ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження", ст.335 ГПК України та практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, приватний виконавець просить суд визначити частки боржника у вказаному нерухомому майні у розмірі 1/2 частини.

Суд, задовольняючи подання, виходить з наступного:

Відповідно до положень частин першої та другої статті 335 Господарського процесуального кодексу України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси приписи статті 60 Сімейного кодексу України містять презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями частини першої статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог частини другої статті 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 367/6321/16-ц зазначено, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Таким чином, для спільної сумісної власності характерною є неконкретизованість часток співвласників. Так, відповідно до припису норми стаття 372 Цивільного кодексу України закон встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Дана презумпція може бути спростована домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Достатніми підставами для зміни розміру часток можуть послугувати міра фінансової, трудової чи іншої участі кожного із співвласників в придбанні, утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, вчинення співвласником дій, що порушують права інших співвласників тощо. Обставини, які можуть послугувати для збільшення або зменшення частки співвласників мають мати істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 2 24/494-2009, зазначено, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 Цивільного процесуального кодексу України) не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Поряд з цим Суд звертає увагу, що питання належної процесуальної форми звернення державного (приватного) виконавця для вирішення питання про визначення частки майна боржника у спільному майні та необхідності чіткого розмежування питання наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в контексті статті 335 Господарського процесуального кодексу України проаналізовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11.

За наслідками прийняття відповідної постанови було уточнено висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 2- 24/494- 2009, яке полягає у тому, що у разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" Цивільного процесуального кодексу України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору - (пункт 73 постанови), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені - пункти 74 - 75 постанови).

Наголошуючи на необхідності чіткого розмежування питання наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами Велика Палата Верховного Суду, зауважила, що якщо спір виник щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності.

Одночасно Велика Палата Верховного Суду наголосила, що: "у такому випадку відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" Цивільного процесуального кодексу України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод."(пункт 69).

Зазначені висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 585/1695/20, від 16.07.2023 у справі № 367/5663/21, від 06.03.2024 у справі № 2-3185/2010.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2- 591/11 сформувала підхід, згідно з яким для констатації наявності або відсутності спору про право у справах, що розглядаються за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України, визначальне значення має встановлення (з`ясування) позиції іншого співвласника щодо визначення частки майна боржника у спільному майні.

На необхідність дослідження позиції іншого співвласника нерухомого майна як ключового елементу для з`ясування наявності спору про право при розгляді подання виконавця щодо визначення частки боржника у спільному майні наголошено у низці рішень Верховного Суду. Зокрема, така правова позиція застосована у постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 766/19976/18, а також підтверджена в ухвалах від 19.02.2024 у справі № 760/20457/17, від 11.03.2024 у справі № 347/528/22 та від 11.09.2024 у справі № 608/1630/22.

Водночас Суд звертає увагу, що приписи Закону України "Про виконавче провадження" та положення Господарського процесуального кодексу України не покладають на державного чи приватного виконавця обов`язку самостійного з`ясування правої позиції іншого співвласника майна боржника щодо визначення частки останнього у спільному майні у разі звернення з поданням на підставі статті 335 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 335 Господарського процесуального кодексу України суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

При цьому,суд звертає увагу, що в частині другій статті 335 Господарського процесуального кодексу України законодавець прямо вказує на необхідність повідомлення не лише сторін спору, а й заінтересованих осіб.

Водночас за своїм змістом поняття "заінтересованої особи" є відмінним від поняття "учасників справи" в сенсі, застосованому у частині першій статті 41 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Ураховуючи відмінність у цих поняттях, Суд вважає, що законодавець, застосовуючи саме поняття "заінтересованої особи", а не "інші учасники справи", в контексті ролі та значення процедури, передбаченої статтею 335 Господарського процесуального кодексу України (щодо визначення частки боржника у спільному майні), передбачив залучення таких осіб, зокрема, з метою з`ясування питання про наявність/відсутність спору щодо майна, з`ясування інших обставин, які мають значення для належного розгляду подання.

Іншими словами, законодавець фактично надав можливість заінтересованій особі, яка могла і не бути учасником справи, скористатися своїм правом та надати відповідні пояснення, докази тощо.

У такий спосіб, якщо заінтересована особа, за умови забезпечення її можливості участі при розгляді питання щодо визначення частки боржника у спільному майні, не скористалася своїми правами, то зазначене надає суду можливість прийняти рішення відповідно до вимог законодавства та з урахуванням наявних у справі матеріалів, у т.ч. даних, які містяться у відкритих державних реєстрах (зокрема, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному державному реєстрі судових рішень тощо).

З огляду на це, саме суд у межах розгляду відповідного подання виконавця має надати належну правову оцінку позиції іншого співвласника (за умови, якщо він скористається своїми процесуальними правами), з урахуванням її змісту, обґрунтованості та доказового підтвердження. Така оцінка здійснюється саме в межах судового провадження, ініційованого поданням виконавця, і передбачає забезпечення можливості щодо процесуальної участі відповідної особи шляхом її повідомлення, та, відповідно, надання їй можливості висловити свою позицію шляхом реалізації права на участь у судовому засіданні.

При цьому, виходячи з обставин справи, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11, поняття дослідження наявності/відсутності згоди іншого співвласника на визначення частки майна боржника у спільному майні, передбачає встановлення не формального заперечення іншим співвласником визначення частки майна боржника, а наявності позиції, підтвердженою певною доказовою базою та/або нормативним обґрунтування незгоди щодо визначення такої частки.

У межах провадження, ініційованого виконавцем відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України, оцінка наявності спору про право між співвласниками не може ґрунтуватися виключно на факті формального або декларативного заперечення іншим співвласником визначення частки боржника у спільному майні.

Тобто, таке з`ясування повинно ґрунтуватися на оцінці наданих співвласником доказів або нормативному обґрунтуванні його незгоди, які мають свідчити про те, що відповідна особа вбачає у запропонованому визначенні частки порушення своїх суб`єктивних майнових прав або законних інтересів, та реалізує цю позицію у спосіб, визначений процесуальним законом.

Зазначене пояснюється тим, що відмінний підхід, згідно з яким будь-яке формальне заперечення іншого співвласника фактично унеможливлює застосування статті 335 Господарського процесуального кодексу України, не відповідає ані змісту цієї норми, ані меті виконавчого провадження як завершальної стадії господарського процесу. Такий підхід створює ризик недобросовісного перешкоджання реалізації механізму звернення стягнення на частку боржника у спільному майні лише шляхом формального волевиявлення іншого співвласника, позбавленого належного доказового чи правового підґрунтя.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 25.06.2025р. у справі №№ 914/1663/23 Суд зазначає, що у межах застосування положень статті 335 Господарського процесуального кодексу України сама по собі формальна незгода іншого співвласника майна, яка не підтверджена належними доказами або не містить правової аргументації, не може розцінюватися як наявність спору про право в розумінні процесуального закону.

Спір про право в контексті цієї норми виникає лише за наявності обґрунтованої та підтвердженої позиції іншого співвласника, яка вказує на конкретне порушення його суб`єктивного майнового права, виражене у вигляді заперечення щодо правомірності або допустимості визначення частки боржника у спільному майні.

У свою чергу, відсутність судового спору між співвласниками не є безумовним свідченням відсутності спору про право, оскільки визначальною у цьому контексті є не процесуальна активність особи, а зміст її правової позиції, яка може бути реалізована зокрема, у вигляді письмових заперечень, заяв або іншим способом, з якого вбачається наявність суперечності у можливості реалізації боржником речового права.

Таке заперечення має супроводжуватися наданням доказів або посиланням на норми матеріального права, які б свідчили про існування дійсного юридичного конфлікту щодо обсягу чи змісту речових прав.

Враховуючи вищевикладене, судом залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи співвласника майна - ОСОБА_1 , та створено всі умови для забезпечення користування процесуальними правами як боржнику, так і іншому з співвласників. Жодних заперечень проти подання, доказів існування спору про право між співвласниками і т.д. до суду не надано жодним зі співвласників. За вказаних з"ясованих судом обставин, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні подання приватного виконавця.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.234, 335 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки Боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, задовольнити.

2. Визначити частку боржника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у нерухомому майні:

- квартирі АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 080 - у розмірі 1/2 частини;

- квартирі АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 101 - у розмірі 1/2 частини;

- квартирі АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 106 - у розмірі 1/2 частини.

3. Копії ухвали направити учасникам справи, заінтересованій особі та приватному виконавцю Скрипнику В.Л.

Ухвала складена і підписана 11.09.2025р., набирає законної сили 11.09.2025р. та може бути оскаржена до Сіхдного апеляційного суду в порядку і строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Суддя О.С.Мацко