УХВАЛА

м. Київ

15.09.2025Справа № 910/1444/25
За заявою ОСОБА_1

про ухвалення додаткового рішення у справі №910/1444/25,

за позовом ОСОБА_2

до 1) ОСОБА_3 ;

2) Приватного акціонерного товариства "Укмонтажспецкомплект";

3) ОСОБА_1

про витребування акцій, визнання удаваним договору дарування та нотаріального акту, визнання недійсними рішень.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Андрійко О.В.,

від відповідача1 - не з`явився,

від відповідача-2 - не з`явився,

від відповідача-3 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшов указаний позов ОСОБА_2 (далі - позивачка) до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) та Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" (далі - відповідач-3) про:

- витребування на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 простих іменних бездокументарних акцій, емітовані ПрАТ "Укмонтажспецкомплект", у кількості 304 акцій, що становить 0,0846% від загальної кількості акцій, шляхом їх списання з депозитарного рахунку ОСОБА_1 , і зарахування на депозитарний рахунок ОСОБА_2 ;

- визнання удаваним договору дарування від 17 вересня 2022 року та нотаріального акта приймання-передачі частки в статутному капіталі ПрАТ "Укрмонтажспецкомплект" від 17.08.2022, за яким ОСОБА_3 (дарувальник) передав, а ОСОБА_1 (обдаровуваний) прийняв частку в статутному капіталі ПрАТ "Укрмонтажспецкомплект" номінальною вартістю 1887396 грн, що становить 50,003338% статутного капіталу;

- визнання недійсним та скасування рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ "Укрмонтажспецкомплект" оформленого протоколом від 17.03.2023;

- визнання недійсним та скасування рішення засідання наглядової ради ПрАТ "Укрмонтажспецкомплект" оформленого протоколом №31/03/23-2 від 31.03.2023.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на думку позивачки ОСОБА_4 не відчужував акції добровільно, що свідчить про їх вибуття поза волею власника та є підставою для витребування у порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України. Крім того, у позовній заяві позивачкою також ставиться питання не лише про витребування акцій, а й про визнання недійсними рішень, ухвалених на основі спотворених даних реєстру, а також про визнання правочину дарування удаваним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 відкрито провадження у справі №910/1444/25 за вищевказаними позовними вимогами, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися.

Через систему "Електронний суд" 25.08.2025 від позивачки надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 226 ГПК України.

Ухвалою суду від 25.08.2025 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Укмонтажспецкомплект", ОСОБА_1 про витребування акцій, визнання удаваним договору дарування та нотаріального акту, визнання недійсними рішень залишено без розгляду за клопотанням позивачки.

У підготовчому судовому засіданні 25.08.2025 представник відповідача - 3 заявив усне клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, зазначивши, що докази, які підтверджують розмір понесених ним судових витрат будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Через загальний відділ діловодства суду 29.08.2025 від представника відповідача-3 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Ухвалою суду від 05.09.2025 призначено судове засідання для вирішення заяви відповідача-3 про розподіл судових витрат понесених відповідачем-3 при розгляді цієї справи.

12.09.2025 від позивачки надійшли письмові заперечення проти заяви відповідача-3.

У судовому засіданні 15.09.2025 представник позивачки підтримала свої заперечення подані 12.09.2025 через систему «Елетронний суд», просила суд зменшити розмір витрат понесених відповідачем-3 на професійну правничу допомогу до 2000 грн.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/1444/25, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 2 статті 226 ГПК України передбачено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 5 статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку залишення позовної заяви без розгляду має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених частиною 5 статті 130 ГПК України, та з урахуванням загальної чи спрощеної процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі. У такому випадку процесуальним законом відповідачу надається право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, яким він може скористатись або не скористатись.

Задоволення заяви про компенсацію здійснених витрат відповідача відповідно до частини 5 статті 130 ГПК України не є усуненням судом неповноти судового рішення, а залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, не передбачає дискреційних повноважень та власної ініціативи суду щодо розгляду вказаного питання, на противагу приписам статті 244 ГПК України.

Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 7.37 - 7.39 постанови від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.

Відтак, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду питання щодо компенсації здійсненних відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, при залишенні позову без розгляду вирішується судом виключно на підставі відповідної заяви відповідача, та у порядку передбаченому частинами 5, 6 статті 130 ГПК України.

Згідно з частиною 6 статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що відповідачем-3 дотримано вимоги ст. 129 ГПК України, докази на підтвердження понесених ним судових витрат по цій справі подано у встановленому вказаною нормою порядку та строки.

Так, відповідачем-3 заявлено до стягнення з позивачки 360000 грн витрат понесених відповідачем-3 під час розгляду справи №910/1444/25. На підтвердження понесених витрат представником відповідача-3 надано: договір про надання правничої допомоги від 19.12.2022, завдання № 1 від 05.03.2025, укладене з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Онопенко та партнери", детальний опис наданих послуг, додаткова угода №1 від 02.06.2025, акт приймання-передачі правничих послуг від 26.08.2025 та детальний опис послуг наданих адвокатом відповідачу-3.

Як у акті приймання-передачі від 26.08.2025 так і у детальному описі послуг наведено один і той самий перелік наданих адвокатом Коваль В.В. послуг відповідачу-3 - ОСОБА_1 під час розгляду справи №910/1444/25.

Перелік охоплює такі види робіт:

- надання правової допомоги шляхом здійснення аналізу позовної заяви ОСОБА_2. у справі №910/1444/25 про витребування акцій та складання відзиву за результатами здійсненого аналізу. Формування додатків до відзиву на позовну заяву ОСОБА_2., створення поштових відправлень, заповнення описів вкладень до цінних листів та направлення відзиву засобами поштового зв`язку учасникам справи та до Господарського суду міста Києва;

- надання правової допомоги шляхом складання та направлення адвокатських запитів в інтересах ОСОБА_1 до НДУ, НКЦПФР, Першої державної нотаріальної контори, ПН КМНО Некрилова К.Ю., ОСОБА_2., Нотаріальної палати України з метою збирання інформації та документів необхідних для розгляду справи №910/1444/25;

- надання правової допомоги шляхом складання адвокатських запитів до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, ТОВ «Компанія Базис Реєстр», ТОВ «Стандарт-Реєстр», Міністерства юстиції України, Київського державного нотаріального архіву з метою збирання відомостей, що можуть слугувати доказами у справі №910/1444/25. Формування додатків, створення поштових відправлень та направлення запитів засобами поштового зв`язку;

- надання правової допомоги шляхом складання заяви про залишення без розгляду відповіді ОСОБА_2 на відзив ОСОБА_1 у справі N3910/1444/25 та подання її до канцелярії Господарського суду міста Києва;

- надання правової допомоги шляхом складання клопотання про витребування доказів у справі №910/1444/25, формування додатків та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва;

- надання правової допомоги шляхом складання заперечення проти клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у справі №910/1444/25, формування додатків, та направлення до Господарського суду міста Києва з використанням підсистеми Електронний суд ЄСІТС;

- надання правової допомоги шляхом складення письмових пояснень у справі №910/1444/25 щодо хронології переходу прав на акції та направлення їх до суду з використанням підсистеми Електронний суд ЄСІТС;

- надання правової допомоги шляхом складання адвокатського запиту до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо інформації про акції ОСОБА_3 та направлення його електронною поштою та засобами поштового зв`язку;

- надання правової допомоги шляхом здійснення представництва інтересів клієнта в 6 (шести) судових засіданнях (26.03.2025; 23.04.2025; 26.05.2025; 11.06.2025; 07.07.2025; 25.08.2025) в приміщенні Господарського суду міста Києва по справі №910/1444/25.

Вартість послуг сформована як: фіксована ставка - 300000 грн; оплата участі у засіданнях - 60000 грн.

Позивачка заперечуючи проти розміру заявлених до компенсації витрат ОСОБА_1 просила суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а уразі, якщо суд дійде висновку щодо можливості задоволення цієї заяви - зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню до 2000 грн

На переконання позивачки розмір компенсації не відповідає критеріям співмірності, включає витрати, що не пов`язані безпосередньо з даною справою, містить витрати, які не призвели до жодного правового чи фактичного результату, охоплює технічні дії, які не можуть оцінюватися у заявленому розмірі як професійна правнича допомога. В даному випадку, відповідачем-3 не наведено жодних аргументів чи ознак, які б свідчили про підвищену складність даної справи.

Позивачка зазначає, що у матеріалах справи відсутня будь-яка деталізація, яка дозволила б суду перевірити реальність та необхідність заявлених витрат: не подано погодинного або поетапного розрахунку, табелів обліку часу чи іншої інформації про фактичну тривалість/зміст робіт адвоката. Наданий «опис» охоплює стандартні процесуальні дії, притаманні звичайному перебігу подібних спорів (аналіз позову, складання відзиву, підготовка клопотань про приєднання/витребування доказів, письмові пояснення, формування додатків, відправка поштою, складання адвокатських запитів).

Крім того, позивачка зазначає, що твердження відповідача-3 щодо вчинення позивачкою необґрунтованих дій при розгляді цього спору є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Оскільки положення частини 5 статті 130 ГПК України не встановлюють конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, то такі слід встановлювати суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Така позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 905/460/21.

Звернення позивача до суду із позовом та відкриття провадження у справі вимагає від іншого учасника справи - відповідача вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності відкриття провадження у справі: вивчення позовної заяви, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовки відзиву на позов, інших заяв по суті справи чи заяв з процесуальних питань, ознайомлення з матеріалами справи тощо. Учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Тому і у випадку залишення позовної заяви без розгляду мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням позивача із позовом та відкриттям провадження у судовій справі.

Суд вважає, що у такому випадку у нього немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність дій позивача при поданні позову, оскільки така особа реалізує своє право на судовий захист, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про залишення позову без розгляду, усвідомлюючи наслідки такої поведінки.

Відповідачем-3 при реалізації свого права на професійну правничу допомогу були понесені судові витрати, оскільки, у цьому випадку, він звернувся за правничою допомогою до адвоката, а відтак міг розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні позову.

Тому суд вважає, що у випадку залишення позову без розгляду за заявою позивача відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Відповідач-3 обґрунтовуючи неправомірні дії позивача у цій справі зазначає про:

- подання заяви про залишення позову без розгляду;

- введення суду та учасників справи в оману з приводу кількості акцій належних покійному ОСОБА_4 ;

- необґрунтованого клопотання про витребування доказів від Приватного акціонерного товариства "Укмонтажспецкомплект", оскільки позивачка просила витребувати «всі договори оренди ПрАТ "Укмонтажспецкомплект"» однак не зазначила в чому полягала необхідність витребування саме всіх договорів оренди та яке вони мають значення для розгляду справи не пояснила;

- подання необґрунтованої скарги до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на адвоката Коваль В.В.

Залишення позову без розгляду з підстави встановленої пунктом 5 частини 1 статті 226 ГПК України можливе виключно до початку розгляду справи по суті та за наслідком диспозитивної реалізації позивачем своїх прав як на подачу позову, так і на послідуюче волевиявлення про залишення його без розгляду, що унеможливлює здійснення оцінки судом відповідної подачі позову на предмет недобросовісності дій позивача чи необґрунтованості такого позову.

Більш того, чинне господарське процесуальне законодавство України не обтяжує позивача обов`язком обґрунтування своїх дій при поданні заяви про залишення позову без розгляду в порядку, визначеному пунктом 5 частини 1 статті 226 ГПК України.

На переконання суду, оцінка необґрунтованості дій позивача в розумінні положень частини 5 статті 130 ГПК України через призму застосування такого елементу принципу змагальності як те, що кожен повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (в контексті покладення обов`язку на відповідача доведення необґрунтованості дій позивача) може мати місце виключно у випадку, коли закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду перебувало в полі правової волі відповідача, а в іншому ж випадку слід застосовувати такий елемент змагальності як те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили залишення позову без розгляду, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією ним своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору. У даному випадку (залишення позову без розгляду з підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 226 ГПК України) не є необхідними такі ознаки, як недобросовісність, зловживання чи незаконність, оскільки законодавець у такому випадку чітко визначив інший термін - "необґрунтованість", який є відмінним від наведених, а, заявляючи про залишення позову без розгляду із зазначеної підстави, позивач усвідомлює ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням ним таких процесуальних дій, в т.ч. передбачених частиною 5 статті 130 ГПК України.

Подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати.

Суд відхиляє посилання відповідача-3 на подання позивачкою скарги на адвоката Коваль В.В. до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, оскільки такі дії не можуть розцінюватися як неправомірні дії позивачки у цій справі, бо не стосуються процесу справи.

Щодо тверджень відповідача-3 про необґрунтованість заявленого позивачкою клопотання про витребування доказів, то це питання вирішувалось судом в межах розгляду справи і саме суд вирішує чи обґрунтоване клопотання і чи є підстави для його задоволення.

Що ж стосується заперечень позивачки щодо заявленої суми понесених відповідачем-3 витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Керуючись принципом розумності, враховуючи заперечення позивачки, суд дійшов висновку про правомірність покладення на позивачки понесених відповідачем-3 витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цієї справи у сумі 50000 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 233, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 від 29.08.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/1444/25 про компенсацію судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 50000 (п`ятдесят тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У решті вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 15.09.2025.

Суддя Р.Б. Сташків