ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа № 925/176/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.09.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Актакор"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025

повний текст рішення складено 28.05.2025.

у справі № 925/176/25 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Актакор"

про стягнення 2 611 381,44 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Нафтогазвидобування" (позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Актакор" (відповідач) про стягнення 2 611 381,44 грн., з них: попередньої оплати - 1 087 440,00 грн., пені за порушення строків одержання товару - 952 597,44 грн., 7% штрафу за порушення строків одержання товару - 76 120,80 грн., пені за порушення строків оплати з 07.05.2024 по 24.02.2025 - 232 469,83 грн., штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань - 108 744,00 грн., 3% річних за період з 07.05.2024 по 24.02.2025 - 26 218,95 грн. та інфляційних збитків за період з 07.05.2024 по 24.02.2025 - 127 790,42 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки газового конденсату № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 925/176/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Актакор" на користь Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" 1 087 440,00 грн. 100% попередньої оплати, 603 529,20 грн. пені за порушення строків одержання товару, 76 120,80 грн. штрафу в розмірі 7%, 230 865,41 грн. пені за порушення строків оплати, 108 744,00 грн. штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань, 26 040,68 грн. 3% річних, 127 790,42 грн. інфляційних збитків та 31 336,58 грн. судового збору. В решті вимог у позові відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зі сторони відповідача мала місце необґрунтована одностороння відмова від виконання зобов`язань за договором № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024 по перерахуванню 100% попередньої оплати. При цьому, перевіривши розрахунки штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25, 17.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Актакор звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області по справі № 925/176/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, специфікація № 12-НГВ-РВ-2 від 01.05.2024 до договору № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024 є неукладеною, сторонами договору жодних дій на його виконання не вчинялося.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор по справі № 925/176/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали господарської справи № 925/176/25.

30.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/176/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

18.07.2025 через систему Електронний суд, Товариство з обмеженою відповідальністю Актакор звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/176/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 та призначено розгляд справи на 04.09.2025.

02.09.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що строк виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення 100% попередньої оплати товару сплив 06.05.2024, тому у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних, інфляційні збитки та неустойку (штраф, пеню) у відповідності до умов договору.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Черкаської області та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.02.2024 між Приватним акціонерним товариством "Нафтогазвидобування" (надалі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Актакор" (надалі відповідач, покупець) укладено договір поставки газового конденсату № 12-НГВ-РВ, відповідно до п. 1.1. якого покупець зобов`язується оплатити та одержати на умовах цього договору товар відповідно специфікації/-ій, укладених сторонами за формою, наведеною в додатку № 1 до цього договору, а постачальник зобов`язується передати такий товар.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість, ціна за одиницю товару, вартість (ціна) товару, строк та місце поставки, толеранс, вказується у специфікації/-ях, що підписується/ються сторонами протягом строку (терміну) дії цього договору та є його невід`ємною/-ними частиною/-нами. Одиницею виміру товару є тонна.

Згідно з п. 1.3. договору кількість товару, зазначена у відповідній/-них специфікації/-ях, може відвантажуватися частинами - окремими партіями. Під партією слід розуміти кількість (масу) товару, визначену в одному товаросупровідному документі (товарно-транспортна накладна).

В п. 3.1. договору визначено, що ціна за одну тонну товару і вартість всього товару, що підлягає поставці, зазначаються у відповідних специфікаціях згідно із середньозваженою ціною за 1 тонну товару та загальною вартістю товару відповідно, що зазначені у підписаних сторонами біржових свідоцтвах за результатами біржових торгів, та є звичайними в розумінні Податкового кодексу.

Пунктом 3.4. договору визначено, що загальна вартість цього договору не може перевищувати суму 700 000 000,00 грн. без урахування ПДВ.

01.05.2024 на товарній біржі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» відбулись біржові торги № OGC-010524 по секції Нафта та газовий конденсат, за результатами яких відповідача визначено переможцем на придбання у постачальника газового конденсату в кількості 23 тон та загальною вартістю 1 087 440,00 грн., зі строком поставки з 06.05.2024 по 10.05.2024 в місці відвантаження - УКПГ Семиренки, Полтавська обл., Миргородський р-н., с. Ковалівка, вул. Шкільна, 2-а, що засвідчено біржовим свідоцтвом № 03-OGC-010524-1-6.

01.05.2024 до договору № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024 укладено специфікацію № 12-НГВ-РВ-2, відповідно до якої постачальник зобов`язався у період з 06.05.2024 по 10.05.2024 поставити покупцю газовий конденсат в кількості 23 тон на загальну суму 1 087 440,00 грн. з ПДВ, місце відвантаження - УКПГ Семиренки, Полтавська обл., Миргородський р-н., с. Ковалівка, вул. Шкільна, 2-а.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) підписання сторонами специфікації, але в будь-якому випадку до початку відвантаження товару за відповідною специфікацією.

За доводами позивача, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення 100% попередньої оплати товару за специфікацією № 12-НГВ-РВ-2 від 01.05.2024 сплив 06.05.2024.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 1 087 440,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за порушення строків одержання товару у розмірі 952 597,44 грн., 7% штрафу за порушення строків одержання товару у розмірі 76 120,80 грн., пеню за порушення строків оплати з 07.05.2024 по 24.02.2025 у розмірі 232 469,83 грн., штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань у розмірі 108 744,00 грн., 3% річних за період з 07.05.2024 по 24.02.2025 у розмірі 26 218,95 грн. та інфляційні збитки за період з 07.05.2024 по 24.02.2025 у розмірі 127 790,42 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, 22.02.2024 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки газового конденсату № 12-НГВ-РВ, відповідно до якого покупець зобов`язується оплатити та одержати на умовах цього договору товар відповідно специфікації/-ій, укладених сторонами за формою, наведеною в додатку № 1 до цього договору, а постачальник зобов`язується передати такий товар.

01.05.2024 до договору № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024 укладено специфікацію № 12-НГВ-РВ-2, відповідно до якої постачальник зобов`язався у період з 06.05.2024 по 10.05.2024 поставити покупцю газовий конденсат в кількості 23 тон на загальну суму 1 087 440,00 грн. з ПДВ, місце відвантаження - УКПГ Семиренки, Полтавська обл., Миргородський р-н., с. Ковалівка, вул. Шкільна, 2-а.

У розділі 11 договору визначено, що договір, інша договірна документація, акти приймання-передачі товару, рахунки, первинні документи, та інші документи за договором можуть складатися в електронній формі (як електронний документ) та підписуватися сторонами кваліфікованими електронними підписами (КЕП) в он-лайн сервісі для електронного підписання SAP, Вчасно (vchasno.com.ua), M.E.Doc та інші (сервіс для електронного підписання).

Електронні документи, підписані за допомогою КЕП за правовим статусом прирівнюються до документів у письмовій формі, оформлених та підписаних належним чином. Електронні документі зберігаються в архіві відповідних комп`ютерних програм, затвердженим у кожної сторони способом, та є доступними для обох сторін. роздруківки/копії електронних документів, підписані за допомогою КЕП можуть бути засвідчені уповноваженим представником сторони за правилами засвідчення вірності копій документів та бути підтвердженням виконання договору сторонами.

Сторона гарантує, що будь-яка особа, яка підписала документ шляхом проставлення КЕП та відправила його від імені сторони є уповноваженим представником цієї сторони.

Відповідно до п. 11.8. договору створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення електронних документів здійснюється відповідно до Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги.

При підписанні договору, специфікації як електронного документа застосовуються наступні умови, узгоджені сторонами:

- при підписанні договору, специфікації як електронного документа, а також інших електронних документів, що стосуються його виконання, зміни, доповнення чи припинення, сторони домовились, що умови щодо необхідності накладання печаток сторін (за їх наявності) до електронних документів не застосовуються, за виключенням випадків, прямо передбачених нормами чинного законодавства України, що стосуються відповідних документів;

- постачальник забезпечує підписання даного договору, специфікації своїм повноважним представником першим;

- покупець забезпечує підписання договору, специфікації своїм повноважним представником та направлення підписаного договору, специфікації іншій стороні не пізніше 2 (двох) робочих днів після його одержання від іншої сторони, представник якої підписав договір першим;

- постачальник має право відкликати договір, підписаний його представником, в будь-який час до моменту його одержання від іншої сторони, представник якої підписує договір другим.

Судом встановлено, що 03.05.2024 у сервісі Вчасно специфікацію № 12-НГВ-РВ-2 від 01.05.2024 підписано електронними підписами відповідальних осіб. Відповідач додатково проставив електронну печатку товариства.

За встановлених обставин, підставним є висновок, що специфікацію № 12-НГВ-РВ-2 від 01.05.2024 підписано сторонами, а її умови узгоджено.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) підписання сторонами специфікації, але в будь-якому випадку до початку відвантаження товару за відповідною специфікацією.

Проаналізувавши зміст пункту 4.2. договору, суд дійшов висновку, що 100% попередня оплата за товар є самостійним зобов`язанням відповідача перед позивачем, яке прийнято відповідачем беззаперечно шляхом підписання договору та специфікації.

Слід зазначити, що у біржовому свідоцтві № 03-OGS-010524-1-6 від 26.02.2024 визначено домовленості між сторонами про придбання відповідачем 23 тон газового конденсату на суму 1 087 440,00 грн. на умовах 100% попередньої оплати та встановлено строк його поставки з 06.05.2024 по 10.05.2025.

Факт підписання 26.02.2024 біржового свідоцтва у сервісі Вчасно сторонами не заперечується.

Таким чином, підписавши 26.02.2024 біржове свідоцтво, відповідач був обізнаний про обов`язок перерахувати 100% попередньої оплати за товар та право отримати товар у період з 06.05.2024 по 10.05.2024.

Відтак, відсутність графіку поставки товару не змінює обов`язків сторін поставити та відповідно забрати товар у строк до 10.05.2024.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити 100% попередню оплату за товар у розмірі 1 087 440,00 грн. у період з 06.05.2024 по 08.05.2024 включно та забрати товар 10.05.2024.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Доказів перерахування відповідачем 100% попередньої оплати за товар у розмірі 1 087 440,00 грн. матеріали справи не містять, відповідачем до суду не представлено.

Таким чином, зобов`язання відповідача по перерахуванню 100% попередньої оплати за товар у розмірі 1 087 440,00 грн. не виконано, тоді як строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав.

Судом встановлено, що з зв`язку з не перерахуванням попередньої оплати у відповідності до умов договору, позивач 14.05.2024 звернувся до відповідача з вимогою № 96/14 про перерахування 100% попередньої оплати за товар у розмірі 1 087 440,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу, листом від 12.06.2024 № 12062024/1 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання обов`язку по перерахуванню попередньої оплати за товар у розмірі 1 087 440,00 грн. та відповідно його отримання у зв`язку з форс-мажорними обставинами. На підтвердження викладених у листі обставин відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Колегія суддів зазначає, що наведений лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме за укладеним між сторонами договором, а матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором, який би і підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати електроенергії.

При цьому, обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність відкритого листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

В п. 8.2. договору визначено, що про неможливість виконання зобов`язання через форс-мажорні обставини зацікавлена сторона повинна повідомити іншу сторону протягом 3 днів з моменту їх виникнення у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про форс-мажорні обставини є втрата права такої сторони посилатися на дії форс-мажорних обставин як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за договором.

В свою чергу відповідачем не було надано сертифікату про форс-мажорні обставини, який би встановлював наявність форс-мажорних обставин саме за договором № 12-НГВ-РВ від 22.02.2024.

При цьому, відповідно до п. 8.5. договору цей договір укладений сторонами під час дії в Україні воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, строк дії якого продовжений відповідними Указами Президента України. Сторони підтверджують, що на момент укладення цього договору перебування України у воєнному стані не перешкоджає укладенню та виконанню сторонами цього договору і сторони не можуть в майбутньому посилатись лише на факт наявності воєнного стану в Україні як на форс-мажорну обставину, що впливає на виконання цього договору.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позаяк, у матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від виконання договору.

При цьому, колегія суддів зауважує, що істотна зміна ціни товару у бік зменшення не є підставою для відмови відповідача від виконання зобов`язання по перерахуванню 100% попередньої оплати товару згідно договору за узгодженою ціною.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 100% попередньої оплати в розмірі 1 087 440,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

В п. 7.4. договору визначено, що у разі невиконання покупцем взятих на себе зобов`язань з одержання товару у строки, зазначені у цьому договорі, специфікаціях до нього, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,3% від вартості не одержаного або несвоєчасно одержаного товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 5 (п`ять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від вартості не одержаного або несвоєчасно одержаного товару.

Відповідно до п. 7.5. договору у разі невиконання покупцем умов договору щодо строків здійснення оплат, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з дня наступного за останнім днем строку протягом якого покупець мав здійснити оплату і закінчується днем коли оплата була здійснена або днем коли покупець повідомив про відмову від прийняття товару.

Згідно з п. 7.6. договору за односторонню необґрунтовану відмову від договору або від специфікації та/або від виконання своїх зобов`язань за договором або специфікацією, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості товару, який підлягає поставці за відповідною специфікацією.

Суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунків пені за порушення строків одержання товару та за порушення строків оплати, дійшов обґрунтованого висновку, що правомірним є стягнення з відповідача пені за порушення строків одержання товару у розмірі 603 529,20 грн. та пені за порушення строків оплати у розмірі 230 865,41 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення пені за порушення строків одержання товару та за порушення строків оплати позивачу належить відмовити.

При перевірці розрахунків штрафу за порушення строків одержання товару та за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за договором та специфікацією, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків одержання товару у розмірі 76 120,80 грн. та за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за договором та специфікацією у розмірі 108 744,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховним Судом неодноразово наголошено, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 ).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних збитків, в межах заявленого позивачем періоду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума інфляційних збитків, яка підлягає стягненню з відповідача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, становить 127 790,42 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правомірним є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 26 040,68 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних позивачу належить відмовити.

Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор слід відмовити, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Актакор на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.05.2025 у справі № 925/176/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 925/176/25 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.09.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров