ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 Справа № 914/1490/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Редькви Оксани Зіновіївни

до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького

про стягнення 768627,57 грн

за участю представників:

від позивача Бабій Н. І.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Фізичною особою-підприємцем Редьква Оксаною Зіновіївною до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького про стягнення 768627,57 грн, з яких 723160,00 грн - основний борг, 36080,62 грн - інфляційні втрати та 9386,95 грн - 3% річних. Також позивач просив стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 9224,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві та у відповіді та відзив.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, однак подав клопотання (вх.№22452/25 від 27.08.2025) про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника та його поганим самопочуттям. Як вказано у клопотанні, відповідач розуміє, що він не є обмеженим у виборі представників, однак замінити представника у даній справі за такий короткий час не вбачається можливим, і навіть при явці нового представника, він не буде належно компетентним у деталях справи та йому буде необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до неї.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, перш за все необхідно зазначити, що відповідачем підтверджено належними доказами обставин, на які він посилається у поданому клопотанні.

Поряд з цим слід зазначити, що підготовче провадження у даній справі закрито 05.08.2025 і при цьому представником відповідача висловлено свою позицію по суті спору, подавши відзив на позовну заяву, а відтак матеріалів (доказів) у даній справі є достатньо для завершення розгляду справи по суті.

Також суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача, суд встановив таке.

10.10.2024 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (замовник) та Фізичною особою- підприємцем Редьква Оксаною Зіновіївною (виконавець) укладено договір №10/10/24 на виконання робіт по збиранню врожаю, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур: сої. Збирання врожаю включає: скошування та обмолот рослин.

Згідно з пунктом 3.2. договору замовник проводить розрахунок за фактично виконані роботи протягом 25 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт до нього договору.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що виконавець виставляє рахунок за виконані роботи протягом п`яти календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.8. договору замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дати виставлення рахунку виконавцем та надіслання його замовнику доступними засобами зв`язку. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з пунктами 4.1.2. та 4.1.3. договору замовник зобов`язується прийняти від виконавця належно виконані роботи за актом приймання-передачі виконаних робіт та провести розрахунок з виконавцем за належно виконані роботи.

На виконання зазначених умов договору, позивач виконав роботи на суму 723160,00 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4134 від 10.11.2024. Надання послуг здійснювалося зернозбиральним комбайном Claas Lexion 600TT, який перебував у виконавця на правах безоплатного користування відповідно до договору позички укладеного з Редьква Василем Любомировичем.

Однак, як стверджує позивач, відповідач станом на дату звернення до суду із позовною заявою не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 723160,00 грн.

Керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання передбаченого пунктом 3.2. договору здійснив нарахував відповідачу 36080,62 грн інфляційних втрат та 9386,95 грн 3% річних за період з 06.12.2024 по 12.05.2025.

Враховуючи відсутність оплати за надані послуги, позивач 11.03.2025 та повторно 26.03.2025 надіслав на електронні адреси листи з досудовими вимогами про сплату заборгованості за договором, однак, як зазначено у позовній заяві, вказані досудові вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді, а заборгованість не була непогашена.

Таким чином враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 768627,57 грн, з яких 723160,00 грн - основний борг, 36080,62 грн - інфляційні втрати та 9386,95 грн 3% річних. Також позивач просив стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 9224,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького визнає, що станом на дату подання відзиву розмір заборгованості відповідача становить 723160,00 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідач заперечив, зазначивши про те, що пунктом 3.8. договору передбачено, що замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 25 банківських днів з дати виставлення рахунку виконавцем та надіслання його замовнику доступними засобами зв`язку. Враховуючи положення пункту 3.8. договору, відповідач стверджує, що останнім днем для оплати за надані послуги є 13.12.2024, а тому період з якого повинні нараховуватися 3% річних та інфляційні втрати починається з 14.12.2024.

Зазначаючи про те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права, а також те, що в даному випадку позивачем не понесено збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького у відзиві на позовну заяву просило зменшити розмір додаткових нарахувань на 90%.

Крім того відповідач заперечив проти стягнення з нього на користь позивача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи про те, що вказаний розмір витрат є надуманим, неспівмірно завищеним стороною позивача. Враховуючи незначну складність справи, визнання відповідачем основної суми боргу, готовність до вирішення даного питання мирним шляхом, а також відсутність подання додаткових документів зі сторони відповідача, які потрібно було б опрацьовувати представником позивача, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького просило зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суми 10000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Як встановлено судом, 10.10.2024 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (замовник) та Фізичною особою- підприємцем Редьква Оксаною Зіновіївною (виконавець) укладено договір №10/10/24 на виконання робіт по збиранню врожаю, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур: сої. Збирання врожаю включає: скошування та обмолот рослин.

Факт виконання позивачем робіт за вказаним договором підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4134 від 10.11.2024 на суму 723160,00 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача складає 723160,00 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, належних доказів на спростування вказаної заборгованості відповідачем не представлено. Разом з тим відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність у нього основної заборгованості в розмірі 723160,00 грн.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до пункту 3.8. договору 3% річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися починається з 14.12.2024, суд зазначає таке.

Так, пунктом 3.8. договору передбачено, що замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 25 (двадцяти п`яти) банківських днів з дати виставлення рахунку виконавцем та надіслання його замовнику доступними засобами зв`язку. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, рахунок на оплату виставлено виконавцем 10.11.2024, тобто в день підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №4134 від 10.11.2024.

Згідно пунктів 3, 50, 57 частини 1 статті 1 Закону України Про платіжні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів;

операційний день - день, протягом якого надавач платіжних послуг платника або надавач платіжних послуг отримувача, залучений до виконання платіжної операції, здійснює свою діяльність, необхідну для виконання платіжних операцій;

платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Слід зазначити, що на виконання вимог Закону України "Про платіжні послуги" (№ 1591-IX) Правлінням НБУ прийнято постанову від 16.09.2021 № 93 "Про запровадження міжнародного стандарту ISO 20022 у платіжній інфраструктурі України", згідно з якою в рамках реалізації проекту Національного банку України "Розвиток платіжної інфраструктури України" з 01.04.2023 запроваджується у платіжній інфраструктурі України міжнародний стандарт ISO 20022, у зв`язку з чим починаючи з 01.04.2023 не існує поняття "банківський день", оскільки із вказаної дати система переказів функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022, що надає можливість здійснювати міжбанківські платіжні операції в будь який час (в будь який день та в будь який час доби). Раніше версія системи електронних платежів дозволяла надсилати банківські платежі виключно в межах банківського дня. Проте починаючи з 01.04.2023 система працює в режимі 24/7, що передбачає цілодобове виконання міжбанківських платіжних операцій без призупинення роботи системи та миттєвий перехід від поточного до наступного календарного дня.

Тобто, у даному випадку умову договору (на дату його укладення) щодо здійснення оплати наданих послуг протягом 25 банківських днів з дати виставлення рахунку належить розуміти, як умову про здійснення оплати протягом 25 днів з дати виставлення рахунку.

Поряд з цим, згідно з пунктом 3.2. договору замовник проводить розрахунок за фактично виконані роботи протягом 25 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт до нього договору.

Слід також зазначити, що за змістом частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Договір не містить умов щодо обов`язку проведення оплати в приміщенні установи банку.

Отже, враховуючи вищевказані умови договору, твердження відповідача про те, що 3% річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися починаючи з 14.12.2024 є безпідставним.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах заявленого позивачем періоду нарахування, суд дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат становить 36080,62 грн та 3% річних в розмірі 9149,85 грн.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, здійснивши перерахунок позовних вимог, суд дійшов висновку позов задовольнити частково, стягнувши з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького на користь Фізичної особи-підприємця Редькви Оксани Зіновіївни 723160,00 грн - основного боргу, 36080,62 грн - інфляційних втрат та 9149,85 грн - 3% річних.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжною інструкцією від 13.05.2025 на суму 9224,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 9220,69 грн, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача 30000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з орієнтовним (попереднім) розрахунком судових витрат позивача сума судових витрат, які поніс позивач становить 30000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із поданих матеріалів, 05.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Редьква Оксаною Зіновіївною (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ВІФІКС" (адвокатське об`єднання) укладено договір №05/05 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором. Предмет правничої допомоги (конкретні правовідносини) в межах яких буде надаватися правнича допомога визначається сторонами за домовленістю та може бути відображено в додатковій угоді. Надання правничої допомоги на умовах цього договору та його безпосереднє виконання здійснюється будь яким із адвокатів, який є учасником Адвокатського об`єднання «Віфікс», що підтверджується відповідними відомостями про учасників об`єднання, зазначеними в Єдиному Державному реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2. договору розмір гонорару за надання правничої допомоги, передбаченої умовами цього договору та порядок його сплати встановлюється відповідно до додаткової угоди укладеної між сторонами, що є не від`ємним додатком до цього договору або за домовленістю сторін. Підставою для сплати розміру гонорару визначеного в п. 4.1. договору є підписана сторонами додаткова угода, акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок на оплату.

05.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Редьква Оксаною Зіновіївною (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ВІФІКС" (адвокатське об`єднання) укладено додаткову угоди №1 до договору №05/05 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якої на виконання вимог пункту 1.2. договору, сторони визначили, що предмет правничої допомоги в межах дії договору будуть становити правовідносини пов`язані із наданням клієнту юридичних послуг пов`язаних із зверненням до Господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором №10/10/24 на виконання робіт по збиранню врожаю від 10.10.2024 в розмірі 723160,00 грн.

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. додаткової угоди сторони дійшли згоди, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги клієнту, визначеної в пункті 1.1. цієї угоди, буде становити фіксований розмір 30000,00 грн. Зазначені в пункті 1.2. цієї угоди грошові кошти клієнт зобов`язується оплатити готівкою або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок вказаний в реквізитах цієї угоди протягом 5-ти днів з дня підписання цієї угоди.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 10000. Зокрема відповідач зазначив, що він не погоджується з доводами позивача щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не було долучено до матеріалів справи детального опису робіт, який би підтвердив обгрунтування зазначеної суми.

Як вказано у відзиві на позовну заяву, відповідач вважає суму в розмірі 30000,00 надуманою, неспівмірно завищеною стороною позивача, враховуючи незначну складність справи, а також визнання відповідачем основної суми боргу та готовність до вирішення даного питання мирним шляхом. Також відповідач зазначив про відсутність подання додаткових документів зі сторони відповідача, які потрібно було б опрацьовувати представником позивача.

Як зазначено вище, відповідно до пункту 1.2. додаткової угоди сторони дійшли згоди, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги клієнту, визначеної в пункті 1.1. цієї угоди, буде становити фіксований розмір 30000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Поряд з цим не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Оцінюючи заявлені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в контексті розумності їхнього розміру з урахування складності справи та фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що достатньо обґрунтованим розміром вартості наданих послуг є 20000,00 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, зважаючи на вказане, беручи до уваги те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення, враховуючи при цьому критерії реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Зважаючи на категорію та складність справи, характер спірних правовідносин та вид наданих адвокатом послуг, суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованим в даному випадку.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (81067, Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, ідентифікаційний код 03763282) на користь Фізичної особи-підприємця Редькви Оксани Зіновіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 723160,00 грн основного боргу, 36080,62 грн інфляційних втрат, 9149,85 грн 3% річних, 9220,69 грн витрат по сплаті судового збору та 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, в порядку статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 08.09.2025.

Суддя Петрашко М.М.