УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/3473/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-21"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Савицький Я.Ф., Діброва Г.І., Колоколов С.І.)

від 28.05.2025 (повний текст складений 02.06.2025)

та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Савицький Я.Ф., Діброва Г.І., Колоколов С.І.)

від 02.06.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-21"

до Приватного акціонерного товариства "Херсон-авто"

про стягнення заборгованості у загальному розмірі 5 081 750,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь-21" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Херсон-авто" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 5 081 750,27 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 3 574 063,66 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 243 774,15 грн та 3 % річних у розмірі 263 912,46 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу автомобіля від 26.08.2021 №, а саме - Відповідачем не було передано автомобіль Позивачу після здійснення попередньої оплати, що за умовами договору мало відбутися у лютому 2022 року в місті Херсоні, за кілька днів до початку повномасштабного вторгнення рф, у зв`язку з чим Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму попередньої оплати, 3% річних та інфляційні втрати.

3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2025 у справі №916/3473/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача попередню оплату у розмірі 3 574 063,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 369 100,15 грн, 3 % річних у розмірі 64 450,33 грн та судовий збір у розмірі 60 114,21 грн. В іншій частині позову відмовлено.

4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 апеляційну скаргу Відповідача задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2025 у справі №916/3473/24 скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

5. Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 ухвалено стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 91 471,50 грн за розгляд апеляційної скарги. Ухвалено доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.

6. 23 червня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №916/3473/24, у якій просив:

- відкрити касаційне провадження;

- зупинити дію постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025;

- скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025;

- зупинити дію додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025;

- скасувати додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025;

- рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2025 у справі №916/3473/24 залишити в силі;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір за подачу касаційної скарги.

7. У тексті касаційної скарги Скаржник вказував, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Підставами касаційного оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 й додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №916/3473/24 Скаржник визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження додаткового рішення суду апеляційної інстанції, Скаржник вказував, що таке додаткове рішення хоч і є окремим процесуальним документом, проте в силу вимог пункту 3 частини першої статті 244 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України є невід`ємною складовою основного судового рішення та може бути оскаржене в одній касаційній скарзі разом з основним судовим рішенням.

9. Окрім наведеного Скаржником не було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги та не додано доказів на підтвердження його сплати.

10. Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2025 у справі №916/3473/24 касаційну скаргу Позивача на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Постановлено Позивачу усунути недоліки касаційної скарги, встановлені в ухвалі, у такий спосіб: подати до Верховного Суду докази сплати судового збору в розмірі 96 182,74 грн із зарахуванням сплаченої суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України; належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження основного судового рішення, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, та, за наявності, навести й належним чином обґрунтувати інші підстави касаційного оскарження основного судового рішення, передбачені, зокрема, пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на відповідні пункти частини третьої статті 310 ГПК України; навести та належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження додаткового судового рішення, передбачені відповідним(и) пунктом(ами) частини другої статті 287 ГПК України.

11. 04 серпня 2025 року, у межах встановленого Верховним Судом строку, Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Суду заяву про усунення недоліків (далі - Заява). На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху до неї додано копію платіжної інструкції від 03.08.2025 №192 про сплату судового збору у сумі 96 182,74 грн та уточнену касаційну скаргу.

12. У тексті уточненої касаційної скарги Скаржник в обґрунтування обраної ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказує, що оскаржувана ним постанова суду апеляційної інстанції від 28.05.2025 постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у:

- Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.09.2009 №14 - щодо необхідності зазначення у мотивувальній частині судового рішення даних про встановлені судом обставини, що мають юридичне значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися; у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки, посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини;

- постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 у справі №420/9587/20 щодо порядку дій при втраті первинних документів, передбаченого, зокрема, пунктом 6.10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України;

- постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №909/887/18 щодо вимог до належності доказів та їх зв`язку із предметом доказування - водночас, суд апеляційної інстанції вказані висновки проігнорував та всупереч наведеному взяв до уваги докази, які не стосуються предмета доказування, оскільки не містять інформації, що стосуються справи;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц та постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 щодо того, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них, водночас суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, як і не врахував доводів Позивача про неотримання ним транспортного засобу через недобросовісну поведінку Відповідача;

- постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №910/3611/23 та від 09.02.2023 у справі №910/5041/22 щодо застосування частини другої статті 693 ЦК України, згідно з якими умовою застосування зазначеної норми ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, у разі настання якої покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати; а можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №911/1278/20 щодо моменту виникнення права власності за договором на рухоме майно, у якій Велика Палата виснувала, що відповідно до наведеної норми право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов`язковою, виходячи з нормативного регулювання (частина 4 статті 334 ЦК України). Як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу;

- постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №761/22937/18, у якій Верховний Суд вказав, що автомобіль є рухомою річчю, за загальним правилом право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, проте суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та визнав дії щодо формування податкового кредиту на підставі зареєстрованих податкових накладних; внесення авансу; видачі наказу, яким директору було доручено подати документи на реєстрацію транспортного засобу та отримати свідоцтво і номерні знаки; звернення до військкомату з листом щодо взяття авта на військовий облік; сплата пенсійного збору, рахунків за номерні знаки та реєстрацію; подання заяви на первинну реєстрацію автомобіля - такими, що підтверджують правомочності власника, однак, на думку Скаржника, вказані дії не можуть свідчити про фактичне набуття правомочностей власника, оскільки вони спрямовані, зокрема, на дотримання вимог податкового законодавства.

- постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №200/466/23 стосовно того, що покупці (отримувачі) товарів (робіт, послуг) мають обов`язок уточнити (привести у відповідність) податковий кредит, сформований на підставі первинних документів відповідно до пункту 32-2 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, у разі відсутності факту реєстрації їх контрагентами податкової накладної у зазначені строки. Норми пункту 32-2 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не містять жодних додаткових умов чи обмежень щодо можливості формування платником податків податкового кредиту на підставі первинних документів по факту настання першої події. Водночас, суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, не взяв до уваги вимоги пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України та дійшов помилкового висновку про те, що формування податкового кредиту є юридично значимою дією, що може свідчити про фактичне набуття правомочностей власника;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 стосовно того, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При цьому, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс - всупереч наведеному суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що первинна заява про реєстрацію транспортного засобу, яку Позивач не підписував та не подавав, є юридично значимою дією, що може свідчити про фактичне набуття правомочностей власника, та не врахував факт звернення Позивача до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію транспортного засобу;

- постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20 та ухвалі Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21 про те, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки, як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 ЦК України, проте суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, як і не врахував того, що Позивачем та Відповідачем здійснювалася електронна переписка за допомогою електронних адрес, які ними визнавались, від початку виникнення договірних відносин (з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 26.08.2021 №);

- постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №380/16242/22 стосовно процедури інформування платника податків про наявний у нього розмір податкового боргу, яку слід вважати належним чином виконаною у разі надіслання (вручення) податкової вимоги, адресованої платнику податків - юридичній особі, саме за адресою її місцезнаходження, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - водночас, суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що оскільки Позивачем не було змінено податкову адресу після окупації території її місцезнаходження, виконання грошового зобов`язання за спірним договором є можливим відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" за умови зміни Позивачем своєї податкової адреси на іншу - на підконтрольній території України;

- постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №161/3482/21 щодо застосування норми статті 244 ГПК України (у контексті того, що додаткове рішення є невід`ємною складовою частиною прийнятого по суті рішення суду та відповідно до статті 287 ГПК України може бути оскаржено разом з основним судовим рішенням (щодо оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції).

13. Отже, ураховуючи наведене, Верховний Суд визнає достатнім обґрунтування Скаржником, обраної ним підстави касаційного оскарження основного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

14. Водночас, Скаржником в уточненій касаційній скарзі не наведено та не обґрунтовано підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, що виключає застосування вказаної підстави під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, як і не наведено доводів, які б обґрунтовували неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ним додаткової постанови, з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України.

15. Оскільки в уточненій касаційній скарзі Скаржник викладає припущення про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми статті 244 ГПК України (у контексті того, що додаткове рішення є невід`ємною складовою частиною прийнятого по суті рішення суду та відповідно до статті 287 ГПК України може бути оскаржено разом з основним судовим рішенням), викладеного в постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №161/3482/21, однак не наводить будь-якого обґрунтування, яким чином неврахування судом вказаного висновку щодо права учасника справи оскаржити додаткове рішення, як невід`ємну частину ухваленого по суті рішення суду, взагалі може вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваної додаткової постанови та/або спростувати наведені в них висновки суду апеляційної інстанції, розгляд касаційної скарги в цій частині буде здійснено за результатами касаційного перегляду основного судового рішення.

16. Разом з тим, Скаржник у тексті касаційної скарги заявляв клопотання про зупинення дії постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

17. Згідно з частиною четвертою статті 294 ГПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

18. Відповідно до частини першої статті 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

19. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

20. Клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані.

21. Оскільки у клопотанні про зупинення дії оскаржуваних судових рішень відсутні обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність їх зупинення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання.

22. Правом подати заперечення проти відкриття касаційного провадження відповідно до частини другої статті 294 ГПК України Відповідач не скористався.

23. З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку, що Скаржник частково усунув недоліки касаційної скарги. Отже, відповідно до правил статті 294 ГПК України необхідно відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Позивача на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №916/3473/24 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 295, частиною третьою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-21" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 року та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №916/3473/24.

2. Призначити касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2025 року о 15:20 год. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, у залі судових засідань №2 (кабінет №209).

3. Встановити строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання його копій та копій доданих документів іншим учасникам справи до 15 вересня 2025 року. У разі закінчення п`ятнадцятиденного строку з дня вручення цієї ухвали вже після встановленої судом дати, останнім днем строку для подання відзиву на касаційну скаргу є день, в який спливає п`ятнадцятиденний строк. У разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами.

4. Явка представників учасників справи не є обов`язковою.

5. Відмовити у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №916/3473/24.

6. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України та Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21.

7. Витребувати з Господарського суду Одеської області та/або Південно-західного апеляційного господарського суду справу №916/3473/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова