ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. Справа № 914/2900/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Харцизова Т.В.

від відповідача (скаржника) Юрчак В.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Арія Моторс від 12 травня 2025 року та від 13 червня 2025 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року (повний текст підписано 22.04.2025), суддя Ділай У.І.

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 19 травня 2025 року (повний текст підписано 29.05.2025), суддя Мазовіта А.Б.

у справі № 914/2900/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту, м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Арія Моторс, м. Львів

про стягнення 462 011,12 грн штрафу за договором фінансового лізингу №15486/07/23-В від 19.07.2023

встановив:

22 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» про стягнення 462 011,12 грн штрафу за договором фінансового лізингу № 15486/07/23-В від 19.07.2023 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року у справі № 914/2900/24 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 462 011,12 грн штрафу.

Рішення суду мотивоване тим, що наявне істотне порушення вимог щодо якості товару, поставленого відповідачем; такий товар був неякісним і лізингоодержувач не міг його використовувати з необхідними технічними параметрами, дефекти двигуна зумовили неможливість використання транспортного засобу в цілому. Судом встановлено, що позивач повідомляв відповідача про нестабільну роботу двигуна (травень-червень 2024 року) та в подальшому позивач не міг використовувати автомобіль з 18.06.2024 по 21.08.2024 (позивач користувався підмінним авто, яке було надано відповідачем), а 23.08.2024 проведено заміну двигуна внутрішнього згорання. Відтак, на підставі п.7.4 договору №23196 від 18.07.2023, за поставку товару неналежної якості позивач правомірно вимагав сплатити відповідачем штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару. Разом з тим, суд відхилив доводи відповідача про те, що з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі без зауважень, позивач втратив право вимагати від продавця сплати штрафу на підставі п.7.4 договору, оскільки погоджені сторонами санкції як штраф, визначений п.7.4 договору від 18.07.2023, та гарантія виправлення недоліків, передбачена в п.8.4 договору від 18.07.2023, мають різну правову природу та за вибором покупця можуть бути застосовані окремо або одночасно.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 19 травня 2025 року у справі № 914/2900/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» 30 000 грн витрат на правову допомогу адвоката та 2 000 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій. В задоволенні решти вимог заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено. В задоволенні вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Арія Моторс» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з трьома апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі, поданій представником Юрчаком В.В., апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року у справі № 914/2900/24, а позовну заяву ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» - залишити без розгляду. Зокрема, зазначає, що позовна заява в цій справі підписана особою, яка не мала права її підписувати, оскільки повноваження представника Харцизової Т.В. не підтверджені належними доказами. Довіреність видана Федоровим Ю.В., який станом на час подання позову не був керівником позивача.

В апеляційній скарзі, поданій представником Голянською Ю.А., скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року у справі № 914/2900/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема, вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України під час постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження у справі, наголошує, що суд помилково прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, в результаті чого судом помилково розглядалися позовні вимоги лише в частині штрафу у розмірі 10% від вартості автомобіля, що вплинуло на права та обов`язки відповідача, оскільки судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідач вважає, що вимоги щодо якості товару за недотримання яких відповідач несе відповідальність за пунктом 7.4 Договору могли бути пред`явленими виключно до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, а після підписання такого акту, почав відраховуватися гарантійний строк; відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. Наголошує, що спершу покупець за Договором (ТОВ «УЛФ-ФІНАНС), а потім і лізингоодержувач (ТОВ «ХЗЗІЗ») при прийманні автомобіля 03.08.2023 та 07.08.2023 відповідно почергово засвідчили факт відповідності такого вимогам щодо якості та відсутності будь-яких претензій до відповідача у справі, як продавця та постачальника. Відтак, апелянт вважає, що з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі без зауважень, покупець втрачає право вимагати від продавця сплати штрафу на підставі пункту 7.4 Договору, оскільки відповідальність за передачу товару неналежної якості діє до моменту передачі товару, а після його передачі вимоги щодо якості товару пред`являються в межах гарантійного строку. Також зазначає, що відповідач повністю усунув недоліки щодо якості автомобіля в межах гарантійного ремонту і він не може нести відповідальність за поставку товару неналежної якості. Крім цього, вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідач повністю виконав свої гарантійні зобов`язання, а на час ремонту позивачу було надано у користування підмінне авто; вважає, що розмір штрафних санкцій є надмірним та на підставі вимог ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України просить суд апеляційний інстанції зменшити такий розмір, у випадку якщо суд дійде висновку про підставність вимог у цій частині.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції відповідач просить апеляційний суд таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача. Зокрема зазначає, що позивачем не виконано імперативної вимоги статті 124 ГПК України щодо подання попереднього розрахунку судових витрат на правничу допомогу для всіх судових інстанцій, при цьому, формальне зазначення у позовній заяві прохання про покладення судових витрат на відповідача не є виконанням вимог статті 124 ГПК України щодо попереднього визначення суми судових витрат. Також заперечує стягнення 2000 грн витрат на нотаріальне посвідчення заяви свідка, оскільки такі витрати не були неминучими та необхідними для вирішення цього спору. Відповідач вважає, що наданий позивачем опис послуг не є деталізованим та не розкриває зміст таких документів, що позбавляє суд можливості оцінити зусилля адвоката щодо їх написання. Звертає увагу, що подані позивачем документи по суті справи не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, судової практики, у тому числі практики ЄСПЛ, що свідчить про невелику для позивача складність справи.

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційні скарги відповідача без задоволення. Зокрема, зазначає, що подання відповідачем двох різних апеляційних скарг свідчить про зловживання ним своїми правами, відтак, судом апеляційної інстанції не повинні бути прийняті до розгляду дві різні за змістом апеляційні скарги одного учасника, подані з різних підстав, натомість суд апеляційної інстанції повинен був залишити без руху обидві апеляційні скарги із наданням відповідачу строку для подання однієї апеляційної скарги та/або доповнення чи зміни першої апеляційної скарги та відкликання другої (або навпаки) та/або відкликання однієї із апеляційних скарг. Щодо суті скарг позивач зазначає, що станом на момент подання позовної заяви 22.11.2024 року, долучена до позовної заяви довіреність була чинною, незважаючи на зміну керівника ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» 16.01.2024 року, відтак, у суду першої інстанції не було жодних підстав для повернення позовної заяви або залишення її без розгляду, адже представником позивача до позовної заяви додано і електронну довіреність, видану діючим на час її формування в підсистемі Електронного суду, директором ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» Федоровим Ю.В., що підтверджено долученим до довіреності витягом з ЄДР, і копію документів на підтвердження статусу адвоката. Крім того, наголошує, що у матеріалах справи міститься копія ордеру АР №1213376 від 25.11.2024 року наданого представником позивача 19.12.2024 року у судовому засіданні для додаткового підтвердження повноважень. Щодо суті спору наголошує, що відповідач хибно вважає, що право на застосування штрафних санкцій передбачених п. 7.4 Договору виникає у позивача виключно до моменту приймання товару. Зазначає, що з урахуванням норм ч.1 ст.265 ГКУ та умов договору, поставка товару безпосередньо пов`язана із його передачею і прийманням; передача товару постачальником і приймання товару покупцем є його поставкою, і постачальник є таким що здійснив поставку в момент передачі товару, і відповідно оформлення сторонами акту прийому-передачі. Вважає безпідставним твердження відповідача про те, що п. 7.4 Договору передбачає застосування штрафу до моменту підписання акту приймання-передачі, оскільки вказаний пункт чітко передбачає штраф за поставку неякісного товару, тобто коли відбулася його передача за актом приймання-передачі. Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення, позивач зазначає, що відповідно до змісту позовної заяви, перед прохальною частиною зазначено, що попередній (орієнтований) розрахунок витрат позивача складається із витрат на оплату судового збору у сумі 33 264,81 грн та 100 000 грн витрат на правничу (правову) допомогу адвоката у суді першої інстанції. Також наголошує, що укладення юридичною особою договору про правову допомогу зі своїм штатним працівником, який одночасно є адвокатом, не суперечить чинному законодавству України. Щодо заяви свідка вказує, що з урахуванням того, що директор позивача Вознюк В.О. не надавав своєї згоди на допит його у якості свідка, така заява була ним складена у зв`язку із вимогою саме відповідача, яку ним викладено у відзиві на позовну заяву, крім того у судових засіданнях представник відповідача неодноразово наполягав на нотаріальному посвідчені такої заяви, у зв`язку з чим, вважає, що нотаріальне посвідчення заяви свідка в цьому випадку було обов`язковим. Також позивач зазначає, що подання відповідачем суду великої кількості доказів потребувало витрати великої кількості часу на їх ознайомлення та спростування, відтак, судові витрати, які було стягнуто судом з відповідача є обгрунтованими, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (вартість послуг, які надавав відповідачу його представник були у тричі більше від суми, яку було стягнуто судом на користь позивача).

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримав, просив задоволити в повному обсязі, з підстав, зазначених в апеляційних скаргах.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційних скарг відповідача заперечував, просив оскаржувані рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, з підстав, наведених у відзивах на апеляційні скарги.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, дійшов висновку, що апеляційні скарга задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 19.07.2023 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС та ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» укладено договір фінансового лізингу № 15486/07/23-В щодо об`єкта лізингу автомобіль BMW X6 xDrive40i (Vin НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до умов якого, а саме: п.4.1 постачальником об`єкту лізингу є ТОВ «Арія Моторс».

За умовами п.1.2 договору № 23196 від 18.07.2023 ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» після придбання товару передає його на підставі договору фінансового лізингу третій особі - Харківський завод засобів індивідуального захисту.

Отже, вказаний вище автомобіль було придбано ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» для позивача у відповідача (ТОВ «Арія Моторс») за договором № 23196 від 18.07.2023. Імпортером вказаного автомобіля є ТОВ «АВТ Баварія Україна», та такий було ввезено на митну територію України 13.07.2023 відповідно до МД № 23UA41U2.

07.08.2023 ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» було прийнято від ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» об`єкт лізингу за актом прийому-передачі об`єкта лізингу із сервісною книжкою.

Згідно з п.1.3 договору № 23196 від 18.07.2023 після отримання товару в лізинг користувач нарівні з покупцем придбаває всі права покупця в частині сервісного і гарантійного обслуговування товару продавцем і право вимоги від продавця усунення останнім недоліків та дефектів (в тому числі, але не виключно виробничі дефекти, дефекти матеріалу), знайдених у товарі. Вимоги користувача до продавця щодо виконання останнім обов`язків щодо сервісного і гарантійного обслуговування не є підставою для відмови продавця від виконання своїх обов`язків. Дана умова дійсна у разі виконання вимог із своєчасного здійснення належного технічного обслуговування товару, передбаченого гарантійними зобов`язаннями продавця.

Відповідно до п.7.4 договору № 23196 від 18.07.2023 за поставку товару неналежної якості продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару.

Продавець гарантує, що товар переданий за цим договором, відповідає вимогам до якості, затвердженим заводом-виробником і визначеним в експлуатаційних документах. Товар не має явних видимих внутрішніх або зовнішніх пошкоджень (п.8.1 договору № 23196 від 18.07.2023).

У п. 8.4 договору № 23196 від 18.07.2023 сторони погодили, що гарантія на товар, проданий покупцю за цим договором, становить 2 роки з дати передачі товару покупцю без обмеження пробігу. У разі, якщо протягом 2 років з дати передачі товару покупцю будуть викриті його недоліки, що стались, незважаючи на високу культуру виробництва та багатократне тестування на заводі виробника, внаслідок дефектів матеріалу або неякісного складання, покупець і продавець погоджуються, що останній першочергово буде зобов`язаний виправити такий недолік шляхом заміни дефектної деталі або вузла безкоштовно для покупця, при умові виконання покупцем правил експлуатації, що передбачені заводом виробником, та/або зберігання товару.

Пунктом 8.6 договору № 23196 від 18.07.2023 визначено, що за умови наявності запасних частин на складі продавця чи дилера (у випадку звернення покупця до дилерської мережі продавця), продавець здійснить заходи щодо гарантійного ремонту товару в найкоротші терміни. В будь-якому разі заміна дефектної деталі (вузла чи агрегата) та/або усунення недоліків товару буде здійснено продавцем/дилером не пізніше 30 діб з моменту пред`явлення вимоги про усунення недоліків.

Відповідно до п.п.1.3, 1,4 Загальних умов договору фінансового лізингу (невід`ємна частина договору лізингу) лізингоодержувач самостійно на свій ризик обирає об`єкт лізингу, продавця (постачальника); лізингоодержувач має право самостійно звертатися до продавця з вимогами щодо якості, комплектності, справності об`єкта лізингу, безоплатного усунення недоліків тощо.

24.05.2024 позивач звернувся до відповідача щодо недоліків автомобіля.

Відповідно до наряд замовлення № 000042971 від 24.05.2024 року позивач передав відповідачу на гарантійне обслуговування автомобіль із зазначенням наступних скарг на несправності: світиться помилка «Привід ви можете продовжувати рух» помилка засвічується на прогрітому двигуні, 2 дні може проявлятись, після чого може два тижні не проявлятись». Цього ж дня відповідачем було повернуто автомобіль позивачу із зазначенням автомобіль повернуто працівниками сервісного центру BMW з запевненням, що він знаходиться у справному стані і допущений до експлуатації.

Згідно з наряд замовленням № 000043402 від 14.06.2024 року позивач знову передав відповідачу на гарантійне обслуговування автомобіль, із зазначенням наступних скарг на несправності: «світиться Check, спостерігається нестабільна робота двигуна; сидіння водія розслоїлися нитки шва, також складки на обшивці сидіння».

За твердженням позивача, відповідач повинен був не пізніше 15.07.2024 здійснити заходи щодо гарантійного ремонту товару із заміною необхідних вузлів чи агрегатів. Іншого терміну гарантійного обслуговування ані позивач, ані ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» відповідачу не погоджували.

15.08.2024 позивач направив відповідачу претензію вих. № 15-08-2024/1ю на суму 3 049 273,30 грн, відповідно до якої просив, зокрема: усунути недоліки автомобіля у термін до 24 серпня 2024 року або провести заміну товару неналежної якості на товар належної якості; сплатити на користь ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» штраф.

23.08.2024 відповідачем проведено заміну двигуна внутрішнього згорання на автомобілі, у зв`язку із прихованими дефектами та повернуто автомобіль позивачу. Номер нового двигуна В58В30Р02N, який було імпортовано ТОВ «АВТ Баварія Україна» на митну територію України 15.08.2024.

Листом вих. № 0122 від 02.09.2024 відповідач відмовився від задоволення вимог позивача щодо сплати штрафних санкцій.

У листопаді 2024 року ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТОВ «Арія Моторс» 462 011,12 грн штрафу за поставку товару неналежної якості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог). За розрахунком позивача розмір штрафу за постачання неякісного товару складає 462 011,12 грн. Відповідно до п. 7.4. договору №23196 від 18.07.2023 за поставку товару неналежної якості продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару, а згідно з умовами договору лізингу вартість автомобіля складає 4 620 111,19 грн, в тому числі ПДВ. На думку позивача несправна робота двигуна автомобіля, який в подальшому було повністю замінено на новий, є істотним недоліком, оскільки робить неможливим або недопустимим використання автомобіля відповідно до його призначення. Позивач стверджує, що відповідачем здійснено постачання товару неналежної якості зі скритими дефектами (недоліками) двигуна, водночас, відповідач своїми діями (заміна двигуна неналежної якості на новий в рамках гарантійного ремонту) підтвердив обґрунтованість вимог лізингоодержувача, адже після діагностики визнано даний випадок саме гарантійним, тобто таким, що стався через неналежну якість деталей та відсутність пружини коромисла другого циліндра, а не внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, що б виключало заміни двигуна за гарантією. Вказане на думку позивача є беззаперечним доказом наявності дефекту транспортного засобу на момент його передачі позивачу, а також того, що такий дефект є саме прихованим.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

В силу ст.673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу (ч.1 ст.675 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

З наведеного вбачається, що у разі погодження сторонами в договорі поставки умов щодо якості продукції, яка поставляється, з посиланням в договорі на вимоги щодо якості, які визначені вимогами законодавства, постачальник здійснює поставку товару тієї якості, яка обумовлена сторонами в договорі.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч.2 ст.678 ЦК України).

Водночас згідно з ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 808 ЦК України передбачено якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно з ч.3 ст.8 ЗУ «Про фінансовий лізинг» якщо відповідно до договору фінансового лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору фінансового лізингу здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язань щодо строку, якості, комплектності, справності предмета договору фінансового лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо.

Відповідно до ч.4 ст.8 ЗУ «Про фінансовий лізинг» з моменту прийняття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу за договором фінансового лізингу, згідно з яким вибір продавця (постачальника) здійснено лізингоодержувачем, усі претензії та /або вимоги, передбачені частиною третьою цієї статті, пред`являються лізингоодержувачем продавцю (постачальнику) у порядку та строки, визначені договором, однією із сторін якого є такий продавець (постачальник).

В силу ст.268 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення суду першої інстанції), на яку зокрема посилається позивач у позовній заяві, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника. Якщо поставлені товари відповідають стандартам або технічним умовам, але виявляться більш низького сорту, ніж було зумовлено, покупець має право прийняти товари з оплатою за ціною, встановленою для товарів відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати поставлених товарів.

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 269 ГК України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред`явлення постачальникові претензій у зв`язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу. Стандартами, технічними умовами або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки). Сторони можуть погодити в договорі гарантійні строки більш тривалі порівняно з передбаченими стандартами або технічними умовами. У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду (щодо застосування положень частини другої статті 679 ЦК України) у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 910/18335/20, від 02.07.2024 у справі № 910/9544/23, від 07.07.2021 у справі № 591/2641/20.

Як встановлено судом, правовідносини у цій справі виникли на підставі договорів від 18.07.2023 та від 19.07.2023, умови яких були відомі відповідачу і він взяв на себе зобов`язання поставити товар, який відповідатиме технічним характеристикам зазначеним заводу-виробника (п.8.1 договору від 18.07.2023).

Водночас позивач неодноразово повідомляв відповідача про нестабільну роботу двигуна (травень-червень 2024 року) та неможливість у подальшому (з 18.06.2024 по 21.08.2024) використовувати спірний автомобіль (позивач користувався підмінним авто, яке було надано відповідачем). Заміна двигуна внутрішнього згорання проведена 23.08.2024.

Отже, наявне істотне порушення вимог щодо якості товару, поставлений товар був неякісним і лізингоодержувач не міг його використовувати з необхідними технічними параметрами, дефекти двигуна зумовили неможливість використання транспортного засобу в цілому.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як зазначалося вище, у п.7.4 договору № 23196 від 18.07.2023 сторони погодили, що за поставку товару неналежної якості продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару.

Разом з тим, відповідачем не доведено порушення позивачем вимог експлуатації об`єкта лізингу, що б у іншому випадку звільнило відповідача від відповідальності.

Водночас суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі без зауважень, позивач втратив право вимагати від продавця сплати штрафу на підставі пункту 7.4 договору, оскільки погоджена сторонами санкція у вигляді штрафу, передбаченого п.7.4 договору від 18.07.2023, та гарантія виправлення недоліків, передбачена п.8.4 договору від 18.07.2023, мають різну правову природу та за вибором покупця можуть бути застосовані окремо або одночасно. При цьому, право покупця вимагати сплати штрафу за поставку товару неналежної якості, у спірному випадку (виявлення прихованих недоліків товару) не втрачається із підписанням сторонами акту приймання-передачі. Як встановлено судом, користуючись об`єктом лізингу протягом травня-червня 2024 року, позивач неодноразово повідомляв відповідача про нестабільну роботу двигуна та 23.08.2024 відповідачем було проведено заміну двигуна внутрішнього згорання на автомобілі, у зв`язку із прихованими дефектами та повернуто автомобіль позивачу.

З огляду на наведене вище, враховуючи недоведення відповідачем обставин порушення позивачем вимог експлуатації об`єкта лізингу, які б звільняли відповідача від відповідальності у вигляді сплати штрафу за поставку товару неналежної якості за договором від 18.07.2023 (що передбачено положеннями п.7.4 договору), а також беручи до уваги виявлення недоліків та звернення позивача з вимогами в межах гарантійного строку, передбаченого 8.4 договору від 18.07.2023, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 462 011,12 грн штрафу.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 909/321/24).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).

Слід зазначити, що відповідачем не наведено суду будь-яких обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру штрафу, передбаченого п.7.4 Договору, водночас, посилання відповідача на заміну двигуна автомобіля та надання позивачу підмінного автомобіля на час ремонту, не є тими винятковими обставинами, з огляду на що, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафу.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (щодо прийняття позовної заяви за відсутності повноважень представника позивача на підписання такої; прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог), колегія суддів звертає увагу, що такі твердження є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Позивачем до позовної заяви долучено довіреність, яка була чинна станом на час подання позову, а право на зменшення позовних вимог передбачене чинним ГПК України. Більше того, у відповідності до ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення лише у визначених в цій частині випадках, що у спірному випадку відсутнє.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційних скарг відповідача без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційних скарг, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року у справі № 914/2900/24 залишити без змін, а апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Арія Моторс без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи № 914/2900/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 01 вересня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.