ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/531/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Гуменюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "АГРОРОЗВИТОК" (18015, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Надпільна, будинок 248/А, офіс 305, )

до Приватного підприємства "Рівне Приват- Плюс" (33027, Україна, м. Рівне, вул. Д.Галицького, буд. 25; )

про стягнення 1 217 244 грн 37 коп

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: Бузько Віталій Миколайович (в режимі ВКЗ);

- від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

13 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від Приватного підприємства "АГРОРОЗВИТОК" надійшов позов до Приватного підприємства "Рівне Приват- Плюс" про стягнення 1 217 244 грн 37 коп., з яких: 1 206 993,20 грн. основний борг, 10 251 грн 17 коп. - пеня.

Ухвалою від 25.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/531/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 24.07.2025. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.

Ухвалою від 24.07.2025 закрито підготовче провадження у справі № 918/531/25. Призначено справу № 918/531/25 до судового розгляду по суті на 26.08.2025. Постановлено провести судове засідання 26.08.2025 у справі № 918531/25 із керівником позивача Бузьком Віталієм Миколайовичем в режимі відеоконференції.

Процесуальні дії у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

26 серпня 2025 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, про час дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставлення ухвали від 24.07.2025 до його електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 28.07.2025 о 19:25 год.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, серед іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до абз 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 25.06.2025 серед іншого, запропоновано відповідачу у строк протягом 15-ти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 26.06.2025, строк на подання відзиву тривав до 11.07.2025 включно та наразі сплинув.

Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача та відзиву останнього за наявними у справі матеріалами.

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог Приватне підприємство "АГРОРОЗВИТОК" (постачальник) вказує на невиконання Приватним підприємством "Рівне Приват- Плюс" (покупець) умов Договору №9-АР поставки нафтопродуктів від 26.05.2025 в частині повного та своєчасного проведення розрахунків за товар - паливо дизельне 10 ppm EN 590 (ДП-Л-Євро 5-В0). Позивач відповідно до умов Договору та отриманих заявок поставив відповідачу товар загальний об`єм 119 976 л. на загальну суму 5 038 993.20 грн. Згідно з п. 4.2 Договору оплата товару здійснюється протягом 1-го банківського дня з моменту фактичної поставки товару, що посвідчується підписанням видаткових накладних шляхом 100% оплати. Відповідач провів оплату лише частково в сумі 3 832 000,00 грн. Внаслідок недоплати у відповідача виникла дебіторська заборгованість на суму 1 206 993,20 грн. Оскільки усні перемовини між сторонами не дали результату, позивач звернувся з претензією №29 від 05.06.2025 з вимогою негайного погашення заборгованості. Втім, відповідач залишив претензію без задоволення. Таким чином, на думку позивача, дії відповідача свідчать про істотне порушення договірних зобов`язань, що відповідно до ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення з відповідача заборгованості у примусовому порядку. Також позивач заявляє до стягнення пеню у розмірі 10 251 грн 17 коп. за період із 01.06.2025 до 10.06.2025.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Приватне підприємство «АГРОРОЗВИТОК» має ліцензію реєстраційний номер №01028 на право торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, дата ліцензії 18.10.2024 - до 31.10.2029, що свідчить про те, що підприємство надає послуги із постачання паливно-мастильних матеріалів, дрібнооптовими та оптовими партіями. Позивач є посередником між мережами АЗС: «БРСМ-НАФТА», «ОККО», «WOG», «УКРНАФТА», та підприємствами, які заправляють свій транспорт в даних мережах АЗС.

26 травня 2025 року між Приватним підприємством «АГРОРОЗВИТОК» (постачальник, продавець) та Приватним підприємством "Рівне Приват-Плюс" (покупець) було укладено Договір №9-АР поставки нафтопродуктів (далі - Договір), а саме - паливо дизельне 10 ppm EN 590 (ДП-Л-Євро 5-В0).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки нафтопродукти (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, викладених у Договорі.

Номенклатура Товару, його кількість та ціна наводяться у додатках, додаткових угодах до цього Договору, заявках, рахунках, видаткових накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору. (п. 1.2. Договору).

Одиниця виміру товару: літри/тони (згідно заявки покупця на поставку Товару). Поставка Товару здійснюється окремими партіями, погодженими Сторонами. Обсяг та ціна кожної партії Товару визначаються Сторонами у додаткових угодах, рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, відповідно до поданих заявок на поставку. (п.п. 2.1.-2.3. Договору).

У відповідності до п. п. 3.1., 3.2. Договору постачальник здійснює поставку товару партіями у кількості та асортименті згідно заявки Покупця, за ціною вказаною в рахунку-фактурі. Поставка товару постачальником здійснюється протягом 7 (сім) календарних з дня направлення заявки покупцем.

Покупець отримує товар згідно товаросупровідних документів, а саме на підставі видаткових накладних, які підписуються повноважними представниками. (п. 3.5. Договору).

У відповідності до п. 4.1. Договору ціна товару, що поставляється за цим Договором, визначається згідно встановлених постачальником цін на відповідні товари на день виставлення постачальником рахунку.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата товару здійснюється протягом 1 (одного) банківського дня з моменту фактичної поставки товару, що посвідчується підписанням видаткових накладних уповноваженими представниками сторін, згідно виставленого рахунку шляхом 100 % оплати вартості відповідної партії поставки товару, у безготівковому вигляді по банківським реквізитам Постачальника, вказаним у рахунку.

У п. 4.4. Договору сторони обумовили, що ціна за одиницю Товару остаточно встановлюється Сторонами за кожною позицією та відображається у рахунку-фактурі та видатковій накладній на конкретну партію Товару.

За порушення умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. (п. 5.1. Договору).

Згідно з п. 5.2. Договору у разі прострочення терміну оплати за цим Договором Покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день такого прострочення. Сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють Покупця від виконання прийнятих зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками електронних печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до п.3.1.Договору відповідач направив для позивача 2 заявки:

- вих. №03/0525 від 26.05.2025 про поставку 60 000 л. палива;

- вих.№04/0525 від 29.05.2025 про поставку 60 000 л. палива.

Позивач надіслав відповідачу рахунки - фактури із зазначенням цін на замовлений об`єм товару:

- рахунок-фактура № АГ-0000777 від 26.05.2025 на суму 2 515 993,20 грн.,

- рахунок - фактура № АГ-0000798 від 29.05.2025 на суму 1 261 500,00 грн.;

- рахунок - фактура № АГ-0000799 від 29.05.2025 на суму 1 261 500,00 грн.

У подальшому Приватне підприємство "АГРОРОЗВИТОК" відповідно до умов Договору та отриманих заявок поставило Приватному підприємству "Рівне Приват- Плюс" товар, а саме: паливо дизельне 10 ppm EN 590 (ДП-Л-Євро 5-В0), двома партіями на загальний об`єм 119 976 л. та на загальну суму 5 038 993.20 грн., що підтверджується наступними первинним документами:

- видаткова накладна № АГ-00001108 від 29.05.2025 на суму 1 257 996,60 грн.; товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АГ-0000065 від 29.05.2025;

- видаткова накладна № АГ-00001109 від 29.05.2025 на суму 1 257 996,60 грн.; товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АГ-0000066 від 30.05.2025;

- видаткова накладна № АГ-00001110 від 30.05.2025 на суму 1 261 500,00 грн.; товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АГ-0000067 від 30.05.2025;

- видаткова накладна № АГ-00001111 від 30.05.2025 на суму 1 261 500,00 грн.; товаро- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) №АГ-0000068 від 30.05.2025.

Означені видаткові накладні затверджені обома сторонами з Договору в електронній системі "Meдок" (M.E.Doc).

Згідно з п. 4.2. Договору оплата товару здійснюється протягом 1 (одного) банківського дня з моменту фактичної поставки товару.

При цьому суд враховує, що банківський день - це період робочого часу банку, протягом якого проводяться розрахункові операції з клієнтами банку і позначаються (датуються) цим числом. До банківського дня не включаються вихідні та святкові дні.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15.03.2022 у період дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), ч. 1 ст. 65, ч. 3-5 ст. 67 та ст.ст. 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Судом також враховано, що поняття "банківський день" скасовано відповідно до повідомлення Національного банку України від 01.04.2023, згідно з яким з 01.04.2023 запрацювало нове покоління Системи електронних платежів Національного банку України (СЕП), тому система функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022 та доступна для проведення міжбанківських платежів 24 години на добу 7 днів на тиждень, що передбачає цілодобове виконання міжбанківських платіжних операцій без призупинення роботи системи та миттєвий перехід від поточного до наступного календарного дня.

У той же час, суд відзначає, що Договір від 26.05.2025 укладений сторонами після скасування Національним банком України поняття "банківський день" (01.04.2023), однак сторони у Договорі використовують поняття "банківський день".

Водночас суд зауважує, що оскільки п.4.2. Договору визначено, що оплата здійснюється протягом 1-го банківського дня з моменту фактичної поставки товару, - то термін здійснення оплати товару має обчислюватися не у «банківських днях», як це вказано у Договорі, а у календарних днях, з урахуванням загального режиму роботи Системи електронних платежів (СЕП), яка забезпечує безперервне функціонування 24/7. Таким чином, положення про « 1 банківський день» у первинних документах не змінює суті домовленості сторін про строк платежу, а лише вказує на традиційний підхід до визначення строків, що, однак, не відповідає реаліям чинного правового регулювання у сфері платіжних систем, з урахуванням скасування поняття «банківський день». Більше того, суд виходить з того, що сторони у Договорі погодили конкретний механізм обчислення строку для проведення розрахунку - 1 банківський день тому в силу принципу свободи договору (ст. 6, 627 ЦК України) та обов`язковості виконання зобов`язань (ст. 629 ЦК України) вказана умова підлягає застосуванню, однак з урахуванням чинного правового регулювання та фактичних змін у функціонуванні платіжної системи України.

Водночас суд також враховує, що згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на умови п. 4.2. Договору, у відповідача настав строк оплати:

- на суму 2 515 993 грн 20 коп. (1 257 996,60 грн + 1 257 996,60 грн) до 30.05.2025 включно;

- на суму 2 523 000 грн 00 коп. (1 261 500,00 грн. + 1 261 500,00 грн.) до 02.06.2025 включно.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв об`єми замовленого товару без зауважень та провів часткову оплату за переданий йому товар на загальну суму 3 832 000,00 грн. із належних до сплати 5 038 993.20 грн., що підтверджується платіжними інструкціями:

- від 29.05.2025 № 53 на суму 1 989 000,00 грн.;

- від 29.05.2025 № 60 на суму 40 000,00 грн.;

- від 30.05.2025 № 61 на суму 901 500,00 грн.;

- від 30.05.2025 № 62 на суму 901 500,00 грн.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договорам поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного у сукупності, судом встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором на суму 1 206 993,20 грн. із 03.06.2025.

Відтак суд задовольняє позовні вимоги в частині про стягнення основного боргу в повному обсязі - на суму 1 206 993,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 зазначила, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 5.2. Договору, що у разі прострочення терміну оплати за цим Договором Покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день такого прострочення.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне виконання покупцем зобов`язань по оплаті поставленого товару у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Як вбачається із розрахунків, доданих до позовної заяви, Приватне підприємство "АГРОРОЗВИТОК" просить суд стягнути з покупця неустойку у вигляді пені у розмірі 10 251 грн 17 коп. за період із 01.06.2025 до 10.06.2025, розмір якої передбачено у Договорі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними, позаяк позивач здійснив нарахування за 01.06.202025 та 02.06.2025 - тобто у дні, коли у відповідача ще була можливість добровільно без прострочення сплатити 1 206 993,20 грн.

Прострочення відповідача розпочалося із 03.06.2025.

Відтак позивач помилково відніс до періоду прострочення дні, коли у відповідача ще була можливість виконати зобов`язання без негативних наслідків.

Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

У період із 03.06.2025 - 10.06.2025 облікова ставка НБУ становила 15.5000.

Відтак 1206993.00 (Сума боргу) x (2 x 15.5000 : 365) x 8 днів (прострочення) : 100 = 8200.94 грн.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення за Договором пені частково на суму 8 200,94 грн.

В решті позовних вимог на суму 2 050 грн 23 коп. суд відмовляє.

Окрім цього, як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивач у її пункті 4 просить суд: "На момент винесення ухвали судом перерахувати та стягнути штрафні санкції, а саме розмір подвійної ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожен день такого прострочення з Відповідача.". Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 46, 162, 164 ГПК України предметом судового розгляду є ті вимоги, які чітко та конкретно заявлені позивачем у позовній заяві. Зміна розміру або періоду заявлених до стягнення вимог можлива виключно шляхом подання позивачем відповідної заяви про збільшення позовних вимог у порядку, визначеному ст. 46 ГПК України. У даному випадку позивач не подавав заяви про збільшення позовних вимог, а відтак вимога про перерахунок та стягнення штрафних санкцій за період після 10.06.2025 не може бути розглянута судом у межах цього провадження. Водночас суд роз`яснює, що Приватне підприємство "АГРОРОЗВИТОК" не позбавлене права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення пені за період прострочення, який виходить за межі 10.06.2025.

Крім того, суд зазначає, що формулювання позивача у п. 4 прохальної частини позову про необхідність6 "на момент винесення ухвали судом перерахувати та стягнути штрафні санкції…" суперечить процесуальному закону. Відповідно до приписів ст. 233 ГПК України, суд за результатами розгляду спору ухвалює рішення, а не ухвалу. Ухвали постановляються з процесуальних питань, не пов`язаних із вирішенням спору по суті. Тому вимога позивача фактично не відповідає процесуальній природі судового рішення, яке ухвалюється за наслідками розгляду справи. Більше того, задоволення такої вимоги є неможливою, оскільки не визначено ані кінцевого періоду, за який позивач просить стягнути пеню, ані конкретної суми до стягнення. Вимога у такій редакції фактично передбачає "відкритий" розрахунок судом, що суперечить принципу диспозитивності та обов`язку позивача чітко визначати обсяг позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні судом із наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача 1 215 194 грн 14 коп., з яких: 1 206 993,00 грн - основний борг, 8 200,94 грн - пеня.

У задоволенні в позову в частині стягнення 2 050 грн 23 коп. пені суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду з майновими вимогами про стягнення 1 217 244 грн 37 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з означеними майновими вимогами судовий збір становить 18 258,67 грн.

Законом 2147 до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підп. «б» підпункту 1 п. 17 § 1 розділу 4).

Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи через підсистему «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, Провадження № 12-26гс22).

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву подано через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС, відповідно Приватне підприємство "АГРОРОЗВИТОК" зобов`язане було сплатити судовий збір у розмірі 14 606 грн 94 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору від 302,80 грн.

Судом встановлено, що позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме: 18 258,67 грн із належних 14 606 грн 94 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 1651 від 13.06.2025.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд дійшов висновку, що сума судового збору яка підлягає поверненню Приватному підприємству "АГРОРОЗВИТОК" з Державного бюджету України становить 3 651 грн 73 коп.

Відтак суд роз`яснює Приватному підприємству "АГРОРОЗВИТОК" про його право на звернення до суду із письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України 3 651 грн 73 коп. у зв`язку із сплатою судового збору із надлишком.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов задоволено частково, судовий збір у розмірі 14 582 грн 34 коп. покладається на відповідача - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Решта судового збору у розмірі 24 грн 60 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 202, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного підприємства "АГРОРОЗВИТОК" до Приватного підприємства "Рівне Приват- Плюс" про стягнення 1 217 244 грн 37 коп задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рівне Приват- Плюс" (33027, Україна, м. Рівне, вул. Д.Галицького, буд. 25; ) на користь Приватного підприємства "АГРОРОЗВИТОК" (18015, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Надпільна, будинок 248/А, офіс 305, ) 1 206 993 (один мільйон двісті шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн 00 коп. основного боргу, 8 200 (вісім тисяч двісті) грн 94 коп. пені, 14 582 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн 34 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні позову в частині стягнення 2 050 грн 23 коп. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано "01" вересня 2025 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич