ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 вересня 2025 року Справа № 903/572/25

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від позивача: Жмуцький М.В.

від відповідача-1: Бущак В.В.

від відповідача-2: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/572/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВМ Гідротехпром до Військової частини НОМЕР_1 , Ковельської районної військової адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу про примусове відчуження майна, зобов`язання повернути транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю ВМ Гідротехпром сформував в системі Електронний суд позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 , Ковельської районної військової адміністрації Волинської області, в якій просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 03 серпня 2022 року № 94 Про примусове відчуження майна.

2.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю АВМ Гідротехпром () моторний транспортний засіб - самоскид марки БЕЛАЗ 75473 з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 .

3.Стягнути з Відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 05.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати до суду:

- письмові пояснення, в яких вказати та обґрунтувати зміст позовних вимог, а саме підстави до кожного з відповідачів;

- докази вартості моторного транспортного засобу - самоскид марки БЕЛАЗ 75473 з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 ;

- докази сплати судового збору.

Ухвала суду доставлена до електронного кабінету позивача 05.06.2025 об 15:04 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для усунення недоліків до 16.06.2025.

09.06.2025.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю ВМ Гідротехпром сформував в системі Електронний суд заяву про усунення недоліків, якою долучив докази сплати судового збору в розмірі 24317,28 грн, а також зазначив наступне:

Щодо змісту позовних вимог до кожного з відповідачів.

До Військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 94 проведено примусове відчуження моторного транспортного засобу - самоскиду марки БЕЛАЗ 75473 з ідентифікаційним номером НОМЕР_5 , власником якого є ТОВ АВМ Гідротехпром. Згідно з накладною № 187 від 03.08.2022, транспортний засіб передано військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 № 2968, військова частина НОМЕР_2 , як окремий підрозділ припинена шляхом переформування та приєднання до військової частини НОМЕР_1 як її лінійного підрозділу. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 і несе відповідальність за всі її дії та зобов`язання, включаючи наказ про примусове відчуження від 03.08.2022 № 94.

За інформацією з листа Волинської митниці від 21.05.2025, зазначений транспортний засіб наразі знаходиться на території пункту пропуску Ягодин та не використовується для оборонних цілей з моменту відчуження.

Правові підстави позовних вимог: Відчуження здійснено з порушенням вимог Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, зокрема: грубі порушення ідентифікації майна у всіх документах процедури відчуження, відсутність участі власника у процедурі відчуження, невідповідність акту про примусове відчуження єдиному зразку, затвердженому КМУ № 998, порушення процедури оцінки майна.

До Ковельської районної військової адміністрації Волинської області: Ковельська районна військова адміністрація погодила наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 №94 про примусове відчуження майна. Начальник Ковельської районної військової адміністрації особисто підписав погодження зазначеного наказу. Згідно з актом про примусове відчуження майна від 03.08.2022, уповноважена особа Ковельської районної військової адміністрації В.І. Сарапін підписав акт про примусове відчуження майна.

Правові підстави залучення як відповідача: Військові адміністрації можуть бути відповідачами у справах про скасування рішень про примусове відчуження майна, якщо вони: погоджували рішення військового командування та несуть за це відповідальність, здійснювали фактичні дії з оформлення відчуження майна, мають можливість сприяти поверненню майна.

Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду від 16.06.2025 доставлена до електронного кабінету відповідачів 17.06.2025 о 22:13 год.

Отже, строк для подання відзиву для відповідачів - до 02.07.2025 включно.

01.07.2025 представник Військової частини НОМЕР_1 сформував в системі «електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в позові до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 03 серпня 2022 року № 94 Про примусове відчуження майна та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю АВМ Гідротехпром () моторний транспортний засіб - самоскид марки БЕЛАЗ 75473 з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю вимог (а.с.45-58).

04.07.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю ВМ Гідротехпром сформував в системі Електронний суд відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 (п.с.67-74), в якій вказав, що відзив військової частини НОМЕР_1 свідчить про відсутність будь-яких правових аргументів для спростування позовних вимог. Відповідач не тільки не спростував встановлені порушення, але фактично підтвердив їх наявність, намагаючись виправдати недотримання законодавчих вимог посиланнями на воєнний стан та особливості процедури.

14.07.2025 представниця Ковельської районної військової адміністрації Волинської області сформувала в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 15.07.2025 суд відзив на позовну заяву Ковельської районної військової адміністрації Волинської області залишив без розгляду, так як відзив подано поза межами наданого строку та відсутнє клопотання про продовження строку. Закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.08.2025 о 11.15 год в режимі відеоконференції за заявами представника позивача та представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 .

Протокольною ухвалою від 05.08.2025 суд відклав розгляд справи на 02.09.2025 о 12.30 год в режимі відеоконференції за заявою представника позивача.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача-1 просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представника відповідача-2 не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з доводів позивача, 13 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВМ Гідротехпром» як покупцем та нерезидентом «PRZEDSIEBIORSTWO PRODUKCYJNO USLUGOWO HANDLOWE AZAP PAWEL CHLOPEK», що зареєстровано в Республіці Польща, як продавцем, укладено Договір купівлі-продажу № 01/08/2021 (а.с.6-7).

Предметом зазначеного договору є спеціалізований транспортний засіб - автомобіль самоскид для перевезення гірничої маси марки «БЕЛАЗ 75473» з ідентифікаційним номером НОМЕР_5 , 2008 року випуску, на загальну договірну вартість 43 300 євро.

Зазначений транспортний засіб був придбаний позивачем для використання у своїй основній господарській діяльності, а саме для перевезення гірничої маси в складних гірничотехнічних умовах, що є основним видом діяльності підприємства відповідно до його статутних документів. Придбання саме цього типу техніки було необхідним для забезпечення технологічного процесу видобутку та транспортування гірських порід, оскільки самоскиди марки «БЕЛАЗ» є спеціалізованою технікою, призначеною саме для роботи в кар`єрах та інших складних умовах гірничого виробництва.

Відповідно до умов договору поставка товару здійснювалася на умовах DAP Інкотермс 2000 до міста Коростень Житомирської області, що означало перехід ризиків та права власності до покупця у момент поставки товару в зазначеному місці.

Позивач зазначає,що з моменту поставки транспортного засобу на території України останній набув повного права власності на нього відповідно до норм цивільного законодавства України та міжнародного торгового права.

Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АВМ Гідротехпром» на спірний транспортний засіб було офіційно встановлено та підтверджено судовими рішеннями, що набули законної сили, а саме Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 15.09.2022 у справі № 163/2771/21, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07.11.2022, ТОВ «АВМ Гідротехпром» визнано власником моторного транспортного засобу - самоскида для перевезення гірничої маси марки «БЕЛАЗ» з VIN-кодом НОМЕР_5 .

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що транспортний засіб був тимчасово вилучений Волинською митницею за протоколом про порушення митних правил №0656/20500/21, однак суд встановив законність його придбання та право власності позивача.

Судовими рішеннями передбачено, що транспортний засіб підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю «АВМ Гідротехпром» для проведення митного оформлення згідно з чинним законодавством України.

Позивач доводить, що судові рішення встановили відсутність підстав для конфіскації транспортного засобу та підтвердили законність його придбання позивачем, що спростовує будь-які сумніви щодо правомірності набуття права власності.

03.08.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (на підставі директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2024 №Д-321/7/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2024 №Д-6дск та директиви командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2024 №Д-6дск військова частина НОМЕР_2 як окремий підрозділ з 30.03.2024 фактично припинена шляхом переформування приєднання до військової частини НОМЕР_1 в якості лінійного підрозділу, тобто без статусу юридичної особи) № 94 «Про примусове відчуження майна» було здійснено примусове відчуження спірного транспортного засобу для потреб Збройних Сил України (а.с.8).

Зазначений наказ прийнято на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та за погодженням з начальником Ковельської районної військової адміністрації, тому позов пред`являється також до Ковельської районної військової адміністрації.

Позивач доводить, що прийняття цього рішення та його виконання свідчить про численні грубі порушення норм закону, що робить зазначене відчуження незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

По-перше, наказ про примусове відчуження видано третього серпня 2022 року, тоді як постанова суду, що встановлює право власності позивача на спірний транспортний засіб, була прийнята п`ятнадцятого вересня 2022 року. Це означає, що на момент видання наказу про відчуження право власності позивача перебувало під судовим захистом, а рішення військового командування прямо суперечить судовому рішенню, що набрало законної сили.

По-друге, з моменту так званого примусового відчуження минуло понад два з половиною роки, протягом яких транспортний засіб жодного разу не використовувався для потреб оборони України або будь-яких інших державних потреб.

За інформацією, отриманою від Волинської митниці листом від двадцять першого травня 2025 року, транспортний засіб продовжує знаходитися на території міжнародного пункту пропуску «Ягодин» у Волинській області та не використовується військовою частиною (а.с.11-12).

Позивач вважає, що аналіз документів, складених у процесі примусового відчуження, свідчить про системні порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 998 від 31 жовтня 2012 року, якою затверджено єдиний зразок акта про примусове відчуження або вилучення майна та порядок його складання.

Найбільш кричущим порушенням є неправильна ідентифікація предмета відчуження, що простежується через усі документи справи. У наказі командира військової частини зазначено номер кузова НОМЕР_6 та 2014 рік випуску транспортного засобу. В акті про примусове відчуження вказано аналогічні помилкові дані. У накладній (вимозі) № 187 зазначено номер кузова НОМЕР_7 та 2008 рік випуску. У звіті про оцінку фігурує номер УЗВ75473AE0002844. Водночас фактичний VIN-код транспортного засобу, встановлений судом, становить Y3B75473E80002848, а рік випуску - 2008.

Доводить, що така плутанина в ідентифікації основного предмета відчуження свідчить про те, що відповідачі фактично не знали, яке саме майно вони відчужують, що робить неможливим ідентифікацію предмета спору та суперечить елементарним вимогам правової визначеності. Неможливо визнати законним відчуження майна, коли у всіх документах фігурують різні ідентифікаційні номери та характеристики, що не відповідають фактичним параметрам транспортного засобу.

Крім того, у наказі про відчуження зазначено лише назву підприємства «АВМ Гідротехпром» без вказівки його організаційно-правової форми, місцезнаходження та ідентифікаційного коду, що є обов`язковими реквізитами для юридичних осіб відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 998. В акті про примусове відчуження відсутні відомості про документ, що встановлює право власності на майно, хоча це є обов`язковим реквізитом згідно з затвердженою формою.

Разом з цим, відповідач Військова частина НОМЕР_1 не погоджується з заявленими Позивачем позовними вимогами, вважає позов повністю необґрунтованим, обґрунтовує наступним.

За положеннями ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з приписами статті 353 Цивільного кодексу України у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція).

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується. Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду. У разі реквізиції майна його попередній власник може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо. Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Після чого воєнний стан продовжувався і станом на дату розгляду даної справи воєнний стан в Україні триває.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 визначено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», примусове відчуження майна - це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.

На виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку Президентом України прийнято Указ від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій».

Відповідно до п. 2 вищевказаного Указу утворено, зокрема, Ковельську районну військову адміністрацію.

У зв`язку з утворенням районних військових адміністрацій відповідні районні державні адміністрації та голови таких адміністрацій набувають статусу відповідних районних військових адміністрацій та начальників таких військових адміністрацій.

Таким чином, Ковельська районна державна адміністрація набула статусу утвореної на підставі Указу Президента Ковельської районної військової адміністрації та, в якості такої військової адміністрації, наділена повноваженнями погоджувати рішення військового командування про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах правового режиму військового стану.

Таким чином, відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування разом із військовими адміністраціями.

Щодо ідентифікації предмета відчуження, відповідач-1 вказує на приписи ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (чинним на момент виникнення спору) під час примусового відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Доводить, що на день примусового відчуження майна військова частина НОМЕР_2 володіла копіями документів (товарно-супровідних) від компанії «AZAP PAWEL CHLOPEK» в адресу ТОВ «АВМ Гідротехпром», які надані уповноваженими особами митного поста «Ягодин» Волинської митниці. Згідно вказаних документів перевозився вживаний автомобіль-самоскид, призначений для перевезення гірничої маси в складних гірничотехнічних умовах, БЕЛАЗ 75473, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 , який надалі був вилучений Волинською митницею за протоколом про порушення митних правил №0656/2500/21.

Таким чином, у Наказі командира військової частини НОМЕР_2 №94, Акті про примусове відчуження або вилучення майна та відповідно і звіті про оцінку майна, який проводився за ініціативи військової частини НОМЕР_2 , вказуються саме вихідні дані якими володіла військова частина, а саме БЕЛАЗ НОМЕР_9 , 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 .

При цьому відповідач-1 звертає увагу суду, що Позивач умисно вводить суд в оману викривляючи дані транспортного засобу, зокрема посилаючись на догорів, який був укладений 13.08.2021 між ТОВ «АВМ Гідротехпром» як покупцем та нерезидентом «PRZEDSIEBIORSTWO PORDUKCYJNO USLUGOWO HANDLOWE AZAP PAWEL CHLOPEK», як продавцем, вказуючи, що предметом договору був спеціалізований транспортний засіб автомобіль-самоскид для перевезення гірничої маси марки БЕЛАЗ 75473, з ідентифікаційним номером НОМЕР_5 , 2008 року випуску, в той же час у мотивувальній частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 судова справа №240/1577/25, про оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення про накладення пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, встановлено, що предметом вказаного договору був транспортний засіб «БЕЛАЗ», № кузова НОМЕР_10 -E0002844, 2014 року випуску.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості (частина друга статті 353 Цивільного кодексу України).

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Вказаний указ затверджено Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №2102-IX від 24.02.2022. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, внаслідок чого останній триває до теперішнього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено таку загальну структуру Збройних Сил України: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану регламентований Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

Примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану").

Частинами першою, другою статті 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" передбачено, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Статтею 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" унормовано, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються:

1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення;

2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті;

3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності);

4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані;

5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність (частина перша статті 8 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану").

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили.

В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка (4 ч.1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.03.2003 № 661-IV Державна прикордонна служба України - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, здійснює управління Державною прикордонною службою України, бере участь у розробленні та реалізації загальних принципів правового оформлення і забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно ч. 5 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» майно, закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

За правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 23.10.2024 у справі № 712/3525/23, як у доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є такий підхід: під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин; реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу; залежно від підстав проведення реквізиції, існує два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (частина перша статті 353 ЦК України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (частина друга статті 353 ЦК України). Відмінність між реквізицією (частина перша статті 353 ЦК України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 ЦК України) полягає у моменті відшкодування вартості майна. У першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому - обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження; право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення (постанови Верховного Суду в складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2018 року в справі № 284/276/16-ц (провадження № 61-11070св18), від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22 (провадження № 61-4120св23). Тобто, чинним законодавством передбачено, що повернення відчуженого майна можливе виключно після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та виключно у судовому порядку. Оскільки правовий режим воєнного стану не скасований станом на момент подання позовної заяви, у позивача відсутні підстави для звернення до суду щодо повернення відчуженого майна.

Так, з аналізу вищезазначених положень чинного законодавства та судової практики, зокрема, викладеної у постанові ВП ВС від 23.10.2024 у справі № 712/3525/23, постановах ВС від 08.08.2018 у справі № 284/276/16-ц, від 13.09.2023 у справі № 707/1298/22, від 14.01.2025 по справі №916/1964/23, слід відокремити наступні складові при розгляді справ у відношенні до реквізованого майна: 1) вилучення такого майна в період дії військового стану; 2) вилучення майна за погодженням чи без погодження обласної, районної державної адміністрації або виконавчого органу відповідної місцевої ради згідно ст. 4 ЗУ "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану"; 3) вилучення майна на користь військового формування та відповідно віднесення цього майна, застосування та реєстрація, як військового майна.

Як було встановлено вище, на підставі Наказу Командира ВЧ підполковника Івана Кучейника № 94 від 03.08.2022, погодженого начальником Ковельської районної військової адміністрації Ольги Черен, здійснено примусове відчуження спірного транспортного засобу для потреб Збройних Сил України.

В подальшому, 03.08.2022 складено Акт про примусове відчуження або вилучення майна, а саме: моторний тран.засіб для перев-ня вантажів-ав-іль-самоскид, марка «БелАЗ», модель 75473, б/в, 2014 р. випуску, №куз НОМЕР_11 -Е0002844об.дв.18900 см, куб.дизель, відсутній ключ.

Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуло статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, як слідує з листів Волинської митниці Державної митної служби України, транспортний засіб «БелАЗ 75473» знаходиться в зоні митного контролю МАПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме на виїзній частині території пункту пропуску в напрямку Республіки Польща.

Таким чином, скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 03 серпня 2022 року № 94 Про примусове відчуження майна не може бути підставою для повернення вилученого майна, адже відповідний наказ був виконаний, а спірне майно набуло статусу військового (державного) майна.

Щодо проведення оцінки майна, судом враховано наступне.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно.

Згідно ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Оцінка колісного транспортного засобу «Белаз 75473» проводилася 02.08.2022 експертом-оцінювачем, фізичною особою підприємцем Силюком О.О., який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, тобто суб`єктом оціночної діяльності (а.с.10).

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», погодження власника майна на проведення оцінки майна не вимагається.

Поряд з цим, згідно Акту оцінка вартості майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводилася 02.08.2022. Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» або іншим нормативно-правовим актом не визначено час проведення оцінки вартості такого майна. В той же час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №998 від 31 жовтня 2012 року «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», обов`язковими реквізитами акту про примусове відчуження або вилучення майна є «Оцінку майна проведено», «За результатами оцінки майна складено» та «Вартість за результатами оцінки становить».

Враховуючи вищевикладене, з метою внесення в Акт всіх необхідних реквізитів і даних та забезпечення права власника на відшкодування вартості майна, військовою частиною НОМЕР_2 було ініційовано питання про проведення оцінки вартості майна, що підлягає примусовому відчуженню, до моменту фактичного відчуження майна із забезпеченням максимально стислого терміну, тобто 02.08.2022.

Таким чином, твердження позивача про порушення вимог щодо проведення оцінки майна, є необґрунтованими.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що примусове відчуження моторного транспортного засобу - самоскид марки БЕЛАЗ 75473 з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 проводилось:

1)належним органом та посадовими особами, як того і вимагають Закони України «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та постанова Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998 «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»;

2) з дотриманням процедури, а саме видано:

- наказ уповноваженою на те особою (Наказ Командира ВЧ НОМЕР_2 №94 від 03.08.2022);

- складено Акт про примусове відчуження або вилучення майна;

- складено звіт про оцінку колісного транспортного засобу «БЕЛАЗ 75473», ідентифікаційний номер НОМЕР_4 /за протоколом Волинської митниці Держмитслужби №0656/20500/21 від 02.08.2022.

В свою чергу, повернення спірного майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення.

Враховуючи дані обставини, зокрема продовження дії воєнного стану, позивач звернувся з вимогою про повернення вилученого майна передчасно.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин справи та правової позиції ВП ВС, викладеної у постанові від 23.10.2024 по справі №712/3525/23 та тим, що примусове відчуження колісного транспортного засобу приймалося належним органом та посадовими особами у належним чинним визначеному законодавством порядку, з дотриманням уповноваженими органами всіх етапів примусового відчуження рухомого майна у державну (військову) власність, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства після припинення в країні воєнного стану за умови існування спірного майна позивач за відповідним судовим рішення матиме змогу повернути даний транспортний засіб, або отримати його вартість.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ВМ Гідротехпром до Військової частини НОМЕР_1 , Ковельської районної військової адміністрації Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу про примусове відчуження майна, зобов`язання повернути транспортний засіб, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.09.2025.

Суддя І. О. Гарбар