ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 Справа № 917/699/25

за позовною заявою заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, вул. Покровська, 22, м. Решетилівка, Полтавський район, Полтавська область, 38400

в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах:

1. Державної екологічної інспекції центрального округу, вул. Коцюбинського, 6 м. Полтава, 36039;

2. Карлівської міської ради, вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Полтавський район, Полтавська область, 39500

до відповідача Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", вул. Пилипа Орлика, 40 А, м. Полтава, 36020

про стягнення 1 216 721,92 грн збитків

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Сьомкіна А. В.

Представники учасників справи :

від прокуратури: Пальонна О.О.

від позивача 1: Купка Н.В., Сесюк І.І.

від позивача 2: не з`явився

від відповідача: Кисіль А.В.

03.04.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах: 1. Державної екологічної інспекції центрального округу, 2. Карлівської міської ради до відповідача Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону на раціональне використання водних ресурсів в розмірі 1 216 721,92 грн (вх. №720/25).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на нанесення відповідачем шкоди державі, зумовленої фактом скиду зворотних та стічних вод у р. Орчик з перевищенням нормативів ГДК забруднюючих речовин, що є порушенням п. З ст. 44, ст. 70 Водного Кодексу України, відповідальність за яке передбачена п. 2 ст. 110, ст. 111 Водного Кодексу України, внаслідок чого спричинено забруднення поверхневих вод водного об`єкта (річки Орчик), що створило небезпеку для довкілля.

Правовими підставами позову зазначено ст. 1, 38, 40, 51, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 1, 2, 3, 42, 44, 46, 48, 49, 50, 66, 70, 71, 95, 110, 111 Водного кодексу України, ст. 1166 ЦК України, Правила охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1999 № 465 (зі змінами), Правила технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.07.1995 № 30 (зі змінами), ст. 125 Земельного кодексу України, а також Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерства юстиції України 14.08.2009 №767/16783 (із змінами).

Ухвалою від 07.04.2025 року суд залишив позовну заяву заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області без руху та надав строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

11.04.2025 року до суду від прокуратури надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 4783). В якості додатків до позовної заяви прокурором додано належним чином засвідчену копію журналу обліку Карлівської дільниці КП ПОР "Полтававодоканал", де зазначена інформація про об`єми скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за періоди 15.02.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. та з 01.01.2024 р. по 04.11.2024 р.

Ухвалою від 14.04.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив відповідачу строки: для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - 5 днів з дня отримання цієї ухвали; для подання відзиву на позов, оформленого з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.ст. 167,184 ГПК України, встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

16.04.2025 року до суду через систему "Електронний суд " від Державної екологічної інспекції центрального округу надійшло клопотання (вх. № 5095), в якому зазначено, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню; позивач 1 підтримує правову позицію прокурора та просить задовольнити позов.

Також 16.04.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх. № 5069),

Ухвалою від 21.04.2025 року суд заяву Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 5069 від 16.04.2025 року) задовольнив, ухвалив розгляд справи № 917/699/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 13.05.2025 року на 11:00 год.

30.04.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5718), в якому відповідач проти позовних вимог заперечував.

05.05.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача 1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 5979).

06.05.2025 року до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив (вх. № 6025), до якої прокурор додав копії Дозволу від 05.10.2021 року, Актів відбору проб вод від 13.11.2024 року, від 19.11.2024 року, від 26.11.2024 року (арк. справи 20-45, том 2).

Щодо вказаних доказів суд зазначає наступне.

Згідно статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Початок та закінчення процесуальних строків визначено статтею 116 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, строк для прокурора і позивачів на подачу доказів до суду закінчився.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Прокурор із заявою про поновлення строку на подачу доказів до суду не звертався.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Прийняття додаткових доказів поза межами процесуального строку на їх подання без розгляду питання про поновлення такого строку та врахування цих доказів при прийнятті судових рішень у цій справі буде неправомірним.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 46/603, № 910/12005/22 та 916/925/24.

З урахуванням наведеного докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються (частина восьма статті 80 ГПК України).

12.05.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 6283).

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 13.05.2025 року було оголошено перерву у засіданні до 03.06.2025 року до 09:30 год. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні (представник прокуратури та позивача 1), повідомлені про перерву під розписку.

Під час розгляду справи в підготовчому засіданні 03.06.2025 року судом відмовлено в задоволенні клопотання Заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області про залучення спеціаліста (вх.№6590 від 19.05.2025) та оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 08.07.2025 на 09:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. у відпустці засідання суду 08.07.2025 року не відбулося.

Ухвалою від 21.07.2025 року суд призначив справу до розгляду по суті на 19.08.2025 року на 09:00.

Під час розгляду справи по суті 19.08.2025 року судом оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 28.08.2025 на 10:00 год., також суд зобов`язав позивача 1 надати суду та іншим учасникам справи письмові пояснення щодо формули розрахунків до 26.08.2025 року.

25.08.2025 року від Державної екологічної інспекції центрального округу надійшли письмові пояснення (вх. №10955).

При розгляді справи по суті представники учасників справи підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, наведених в заявах по суті спору. Також суд заслухав пояснення інспектора щодо розрахунку суми збитків.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 28.08.2025 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що у відповідача є Дозвіл на спеціальне водокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023 на строк дії з 13.09.2023 по 13.09.2026, у якому встановлені ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин (арк. справи 62-71, том 1).

Згідно з Довідкою Державної екологічної інспекції Центрального округу про розрахунок розміру збитку, наданою листом № 02.1-11/6418 від 26.12.2024, протоколами вимірювань показників складу властивостей вод №№ 66-2024/П від 20.11.2024, 67-2024/П від 26.11.2024, 71-2024/П від 03.12.2024, а також в ході вивчення наданої звітності 2-ТП (Водгосп) за 2022, 2023 роки та інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області, встановлено факт скиду зворотних та стічних вод у р. Орчик з перевищенням нормативів ГДК забруднюючих речовин, що є порушенням п. З ст. 44, ст. 70 Водного Кодексу України, відповідальність за яке передбачена п. 2 ст. 110, ст. 111 Водного Кодексу України, внаслідок чого спричинено забруднення поверхневих вод водного об`єкта (річки Орчик), що створило небезпеку для довкілля.

Збитки розраховано відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783 (із змінами) (далі Методика).

Так, згідно відомостей журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 15.02.2022 по 31.12.2022 року складає 212914 м3.

За інформацією РОВР у Полтавській області, наданої до Інспекції листом від 10.04.2023 № 436/01-10, сформованої на підставі звітності 2-ТП (водгосп), поданої підприємством за 2022 рік, протягом зазначеного періоду Карлівською дільницею здійснювались скиди наступних забруднюючих речовин з перевищенням ГДК: Сульфати - 104 мг/дм3, (ГДК - 100 мг/дм3); БСК5 -21,03 мг/дм3, (ГДК - 15 мг/дм3); Азот амонійний - 9,96 мг/дм3 (ГДК - 1 мг/дм3); Залізо загальне - 0,52 мг/дм3 (ГДК - ОД мг/дм3); ХСК - 96,85 мг/дм3 (ГДК - 80 мг/дм3); Фосфати - 3,91 мг/дм3 (ГДК - 2,14 мг/дм3).

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за період з 15.02.2022 по 31.12.2022 складає 136734,02 грн.

Крім того, згідно журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», а також звіту 2-ТП (водгосп) за 2023 рік об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 складає 219676 м3.

Відповідно до інформації РОВР у Полтавській області, наданої до Інспекції листом від 01.04.2024 № 502/12-07, сформованої на підставі звітності 2-ТП (водгосп), поданої підприємством за 2023 рік, протягом зазначеного періоду Карлівською дільницею здійснювались скиди наступних забруднюючих речовин з перевищенням ГДК: Нітрити 0,14 мг/дм3, (ГДК 0,08 мг/дм3); БСК5 - 19,8 мг/дм3, (ГДК - 15 мг/дм3); Азот амонійний - 9,8 мг/дм3 (ГДК - 1 мг/дм ); Залізо загальне - 0,5 мг/дм3 (ГДК - 0,1 мг/дм3); ХСК - 93,8 мг/дм3 (ГДК - 80 мг/дм3); Фосфати - 3,7 мг/дм3 (ГДК - 2,14 мг/дм3).

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за 2023 рік складає 121146,28 грн.

Відповідно до дозволу на спецводокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023 фактичний обсяг скидання зворотних (стічних) вод - 26,138 м3/год.

Згідно журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2024 по 04.11.2024 року складає 169192,6 м3 .

Об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 05.11.2024 по 26.11.2024 складає 13800,9 м3.

Об`єм скинутих Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2024 по 26.11.2024 складає 182993,5 м3.

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за 2024 рік складає 958841,90 грн.

Таким чином, загальний розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за період з 15.02.2022 по 26.11.2024, за розрахунками складає 1 216 721,92 грн., які прокурор та позивачі і просили суд стягнути з відповідача.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог прокурор надав наступні докази: копії витягу з ЄДРПОУ на Державну екологічну інспекцію Центрального округу, витягу з ЄДРПОУ на Карлівську міську раду витягу з ЄДРПОУ на КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», наказу Державної екологічної інспекції України № 30 від 20.02.2023, Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 30 від 20.02.2023 Статуту Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», Положення про дільницю з експлуатації водопровідно-каналізаційного господарства м. Карлівка, Дозволу на спеціальне водокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023, Звіту про використання води за 2022 рік форми № 2ТП-водгосп, Звіту про використання води за 2023 рік форми № 2ТП-водгосп, листа Державної екологічної інспекції Центрального округу № 02.1-11/6418 від 26.12.2024, Довідки Державної екологічної інспекції Центрального округу про розрахунок розміру збитку, Протоколу № 66-2024/П вимірювань показників складу та властивостей вод від 20.11.2024, Протоколу № 67-2024/П вимірювань показників складу та властивостей вод від 26.11.2024, Протоколу № 71-2024/П вимірювань показників складу та властивостей вод від 03.12.2024, листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області № 436/01- 10 від 10.04.2023 з додатком, листа Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області № 502/12- 07 від 01.04.2024, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000646 від 08.10.2024, висновку експерта № СЕ-19/111-25/8438-ФХЕД від 19.02.2025, повідомлення Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області № 56/1-1666 вих.-25 від 24.03.2025, листа Державної екологічної інспекції Центрального округу № 06-08/1757 від 28.03.2025, повідомлення Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області № 56/1-1829 вих.-25 від 31.03.2025, підтвердження про направлення листом з описом вкладення повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 31.03.2025 до Державної екологічної інспекції Центрального округу, повідомлення Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області № 56/1-1665 вих.-25 від 24.03.2025, листа Карлівської міської ради № 12.2-14/673 від 31.03.2025, повідомлення Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області № 56/1-1830 вих.-25 від 31.03.2025, журнали обліку Карлівської дільниці КП ПОР "Полтававодоканал", де зазначена інформація про об`єми скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за періоди 15.02.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. та з 01.01.2024 р. по 04.11.2024 р.

У відзиві відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що з поданого позивачем розрахунку не убачається, що ним були проведені розрахунки фактичного скиду забруднюючих речовин у період з 15.02.2022 по 26.11.2024 року за кожний день періоду. Крім того, Позивачем фактично не встановлено дати, коли був наявний факт перевищення показника гранично допустимого скиду забруднюючих речовин. Натомість, при визначенні маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами позивачем було використано лише показник масової концентрації забруднюючих речовин та показники ГДК (гранично допустимої концентрації). На думку відповідача, розраховані позивачем показники маси наднормативного скиду і забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами документально не підтверджуються через відсутність розрахунку перевищення показника гранично допустимого скиду забруднюючих речовин. А розрахунок збитків за 2022-2023 роки, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик, здійснений державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, не містить посилання на ліміти скидання забруднюючих речовин (ГДС) та фактичні скиди речовин із зворотними (стічними) водами у поверхневі водні об`єкти, що діяли у спірний період згідно відповідних дозволів на спеціальне водокористування. КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» також критично оцінює долучені позивачем у якості доказів протоколи вимірювань показників складу властивостей вод №66-2024/П від 20.11.2024, №67-2024/П від 26.11.2024 та №71-2024/П від 03.12.2024. Пункт 1 кожного з наведених вище протоколів містить інформацію про те, що відбір проб проведено відповідно до чинних нормативних документів, перелік яких наведений в акті відбору проб. Однак, безпосередньо акти відбору проб від 13.112.2024, 19.11.2024 та 26.11.2024 у матеріалах справи не містяться.

Правом на подачу доказів по суті разом із відзивом спору відповідач не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Водного кодексу України та іншими спеціальними нормативно-правовими актами у сфері природоохоронного законодавства. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

За приписами частини 1 статті 13, статті 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб тощо.

Статтею 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об`єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров`я людей. Підприємства, установи й організації, діяльність яких пов`язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законами та іншими актами законодавства. Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування (стаття 2 Водного кодексу України).

Відповідно до преамбули Водного кодексу України, всі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням народу України, однією з природних основ екологічного розвитку і соціального добробуту.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування (статті 3, 6 Водного кодексу України).

Згідно з вимогами статті 1 Водного кодексу України, водокористування - це використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); ліміт скиду забруднюючих речовин - граничний обсяг скиду забруднюючих речовин у поверхневі водні об`єкти, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування.

Статтею 46 Водного кодексу України та статтею 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що використання природних ресурси в Україні, у тому числі і водних, здійснюється в порядку загального та спеціального.

Частинами 1 та 2 статті 48 Водного кодексу України унормовано, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

У відповідності до статті 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

При цьому водокористувачі зобов`язані дотримуватися встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу тощо (стаття 44 Водного кодексу України).

Статтею 70 Водного кодексу України передбачено, що скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Водокористувачі зобов`язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони перевищують гранично допустимі скиди токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань та за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи.

Окрім того, відповідно до положень пункту 15 Правил охорони поверхових вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №465 від 25.03.1999, скидання зворотних вод у водні об`єкти допускається тільки за умови одержання в установленому порядку дозволу на спеціальне водокористування, а пунктом 17 Правил визначено, що граничний обсяг скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти встановлюється у дозволі на спеціальне водокористування.

Зазначені правила є обов`язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями та громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, діяльність яких щодо скидання зворотних вод у водні об`єкти впливає або може вплинути на стан поверхневих вод.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі розміри викидів та скидів у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів.

Усі води, як визначає стаття 95 Водного кодексу України (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.

Згідно із пунктом 6 частини 3 статті 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту відповідача (арк. справи 47-53, том 1), КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» створене з метою задоволення потреб територіальних громад Полтавської області з централізованого водопостачання та водовідведення, забезпечення якісними послугами, які відповідають стандартам якості та надаються за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг населенню, підприємствам, установам, організаціям та іншим споживачам, і одержання прибутку від зазначеної діяльності, при умові наявності планового прибутку у структурі тарифів для Підприємства на централізоване водопостачання та водовідведення; надання інших послуг, окрім ліцензованих, та одержання прибутку від їх діяльності.

Згідно з п. 3.2 Статуту предмет основної діяльності Підприємства - забір, очищення та постачання води, каналізація, водовідведення та очищення стічних вод, передбачає наступні напрямки роботи Підприємства:

- 3.2.5 - здійснення природоохоронних заходів по охороні водоймищ від забруднення промисловими і стічними водами;

- 3.2.13 - прийом, відведення, очистка стічних вод до нормативних вимог та скид їх у водні об`єкти;

- 3.2.14 - технічне забезпечення, ремонт, функціонування та експлуатація водопровідно-каналізаційного господарства;

- 3.2.19 - виконання ремонтних, будівельних, монтажних та пусконалагоджувальних робіт на системах водопровідно-каналізаційного господарства.

Згідно з п. 6.2.2 Статуту Підприємство здійснює будівництво, реконструкцію, а також капітальний ремонт основних фондів, забезпечує своєчасне освоєння нових виробничих потужностей та якнайшвидше введення в дію придбаного обладнання; виконує норми і вимоги щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки. У разі порушення Підприємством законодавства про охорону навколишнього природного середовища, його діяльність може бути обмежена, тимчасово заборонена або припинена відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2.4 Статуту Підприємство серед інших має структурний підрозділ за адресою: 39500, м. Карлівка, вул. Полтавський Шлях, будинок, 54.

Згідно з п. 1.3 Положення про дільницю з експлуатації водопровідно- каналізаційного господарства м. Карлівка (Карлівська дільниця ВКГ), затвердженого Генеральним директором КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» 04.01.2022 (арк. справи 54-58, том 1 ).

Державним агентством водних ресурсів України видано водокористувачу Комунальному підприємству Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» Дозвіл на спеціальне водокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023 на строк дії з 13.09.2023 по 13.09.2026 (арк. справи 62-71, том 1).

Відповідно до Дозволу на спеціальне водокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023 року:

- фактичним місцем здійснення діяльності (водовідведення) є Випуск № 3 у р. Орчик за межами м. Карлівка, Карлівська ТГ, Полтавський район, Полтавська область ( п. 24 Дозволу);

- визначено ліміти скидання забруднюючих речовин (гранично допустимі скиди (ГДС) та фактичні скиди речовин із зворотними (стічними) водами у поверхневі водні об`єкти (окремо для кожного водовипуску), зокрема і для: випуск № З річка; категорія зворотних (стічних) вод - господарсько-побутові; виробничі; Випуск № 3 у р. Орчик за межами м. Карлівка, Карлівська ТГ, Полтавський район, Полтавська область;

- серед умов спеціального водокористування визначено дотримання вимог водного законодавства, зокрема ст. 44, 49, 94, 95, 98 - 101, 105 Водного кодексу України, а також дотримання встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів їх скидання.

- визначені відомості щодо природоохоронних заходів, зокрема: дотримуватись розроблених норм ГДС, не менше ніж один раз на квартал здійснювати вимірювання показників якості стічних вод, забезпечити ефективну роботу очисних споруд, утримувати в належному стані місця скидання стічних вод, із термінами виконання - постійно, а також розробити заходи щодо поетапного досягнення нормативів ГДС забруднюючих речовин із терміном виконання - 2023 рік.

З пояснень представників прокуратури та позивача 1, а також матеріалів справи судом встановлено, що 08.10.2024 року до ЧЧ ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт ст. ДОП СП ВП № З Полтавського РУП А. Кононенко, про те, що в ході розгляду матеріалів звернення громадянина ОСОБА_1 стосовно забруднення річки Орчик за межами с. Полівка Полтавського району Полтавської області, встановлено ознаки кримінального правопорушення (кримінальне провадження №0000646), що також підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (арк. справи 90, том 1).

Як вбачається із Довідки (арк. справи 77-79, том 1) до Державної екологічної інспекції Центрального округу надійшла постанова Решетилівської окружної прокуратури про залучення спеціаліста в кримінальному провадженні №0000646 від 08.10.2024 з метою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами з перевищенням встановленого їх гранично -допустимого скиду за періоди з 15.02.2022 по 31.12.2022, за 2023 рік та за період з 01.01.2024 по 26.11.2024, а також матеріали кримінального провадження.

Протоколами вимірювань показників складу властивостей вод №№66-2024/П від 20.11.2024,67-2024/П від 26.11.2024,71-2024/П від 03.12.2024, а також в ході вивчення наданої звітності 2-ТП (Водгосп) за 2022, 2023 роки та інформації РОВР у Полтавській області (арк. справи 72-75,80-85, 86-87 том 1), встановлено факт скиду зворотних та стічних вод у р. Орчик з перевищенням нормативів ГДК забруднюючих речовин, що є порушенням п. З ст. 44, ст. 70 Водного Кодексу України, відповідальність за яке передбачена п. 2 ст. 110, ст. 111 Водного Кодексу України, внаслідок чого спричинено забруднення поверхневих вод водного об`єкта (річки Орчик), що створило небезпеку для довкілля.

Відповідно до положень статей 66, 68 Конституції України, статей 49, 153 Господарського кодексу України та статей 41, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Як вже зазначено судом вище, відповідно до поданих доказів, а саме протоколів вимірювань показників складу № 66-2024/П від 20.11.2024; № 67-2024/П від 26.11.2024; № 71-2024/П від 03.12.2024 та звітності 2-ТП (Водгосп) за 2022, 2023 роки встановлено факт скиду зворотних та стічних вод у р. Орчик Карлівською дільницею КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» з перевищенням нормативів ГДК забруднюючих речовин, внаслідок чого спричинено забруднення поверхневих вод водного об`єкта (річки Орчик), що створило небезпеку для довкілля.

Пунктом 1.7 Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (далі - Методика), затверджено наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 (з наступними змінами), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783, передбачено, що:

- граничнодопустимий скид (ГДС) - маса речовини у зворотній воді, що є максимально допустимою для відведення за встановленим режимом для цього пункту водного об`єкта за одиницю часу;

- наднормативний скид забруднюючих речовин у водний об`єкт - частина маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період.

Згідно з п.2.1. розділу ІІ Методики, наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об`єкт вважаються:

- скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством;

- скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів регламенту;

- скиди забруднюючих речовин внаслідок аварійного скиду зворотних вод;

- самовільний скид зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно з п.2.2. розділу ІІ Методики факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб та розрахунковим методом.

Таким чином, вказаний пункт Методики №389 надає особі, яка здійснює розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, альтернативне право вибору: здійснювати такий розрахунок за результатами інструментально-лабораторних методів контролю або розрахунковим методом.

Згідно з п.2.3. розділу ІІ Методики при визначенні наднормативних скидів забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами використовуються розрахункові методи або результати інструментально-лабораторних вимірювань:

- центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, його територіальними та міжрегіональними територіальними органами, уповноваженими на проведення вимірювань, не пов`язаних з оцінкою відповідності продукції, процесів та послуг, відповідно до вимог до технічної компетентності та незалежності, визначених Міндовкілля;

- суб`єкта господарювання при здійсненні виробничого контролю за дотриманням встановлених нормативів скидів забруднюючих речовин.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. розділу ІІ Методики, з моменту встановлення факту скиду зворотних вод з перевищенням встановлених нормативів ГДС до повного його припинення проби вод відбираються не менше трьох разів. Якщо розрахунковий період не перевищує п`яти діб, допускається одноразовий відбір проб вод.

Відповідно до п.5.1. розділу V Методики розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами внаслідок перевищення встановленого нормативу ГДС здійснюється за відповідною формулою.

Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об`єктам (крім морських вод) внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу ГДС, грн, здійснюється за формулою, зазначеною у п.7.1. Методики.

Матеріали справи, зокрема, Довідка, складена позивачем 1 (арк. справи 77-79, том 1), свідчать, що сума збитків розрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Так, згідно відомостей журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 15.02.2022 по 31.12.2022 року складає 212914 м3 (арк. справи 160-223, том 1).

За інформацією РОВР у Полтавській області, наданої до Інспекції листом від 10.04.2023 № 436/01-10 (арк. справи 86-87, том 1), сформованої на підставі звітності 2-ТП (водгосп), поданої підприємством за 2022 рік, протягом зазначеного періоду Карлівською дільницею здійснювались скиди наступних забруднюючих речовин з перевищенням ГДК: Сульфати - 104 мг/дм3, (ГДК - 100 мг/дм3); БСК5 -21,03 мг/дм3, (ГДК - 15 мг/дм3); Азот амонійний - 9,96 мг/дм3 (ГДК - 1 мг/дм3); Залізо загальне - 0,52 мг/дм3 (ГДК - ОД мг/дм3); ХСК - 96,85 мг/дм3 (ГДК - 80 мг/дм3); Фосфати - 3,91 мг/дм3 (ГДК - 2,14 мг/дм3).

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за період з 15.02.2022 по 31.12.2022 складає 136734,02 грн.

Крім того, згідно журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» (арк. справи 160-223, том 1), а також звіту 2-ТП (водгосп) за 2023 рік (арк. справи 74-75, том 1) об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 складає 219676 м3.

Відповідно до інформації РОВР у Полтавській області, наданої до Інспекції листом від 01.04.2024 № 502/12-07 (арк. справи 88-89, том 1), сформованої на підставі звітності 2-ТП (водгосп), поданої підприємством за 2023 рік, протягом зазначеного періоду Карлівською дільницею здійснювались скиди наступних забруднюючих речовин з перевищенням ГДК: Нітрити 0,14 мг/дм3, (ГДК 0,08 мг/дм3); БСК5 - 19,8 мг/дм3, (ГДК - 15 мг/дм3); Азот амонійний - 9,8 мг/дм3 (ГДК - 1 мг/дм ); Залізо загальне - 0,5 мг/дм3 (ГДК - 0,1 мг/дм3); ХСК - 93,8 мг/дм3 (ГДК - 80 мг/дм3); Фосфати - 3,7 мг/дм3 (ГДК - 2,14 мг/дм3).

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за 2023 рік складає 121146,28 грн.

Відповідно до дозволу на спецводокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023, фактичний обсяг скидання зворотних (стічних) вод - 26,138 м3/год.

Згідно журналу обліку Карлівської дільниці Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» (арк. справи 160-223, том 1) :

- об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2024 по 04.11.2024 року складає 169192,6 м3 ;

- об`єм скинутих дільницею стічних вод до річки Орчик за період з 05.11.2024 по 26.11.2024 складає 13800,9 м3 ;

- об`єм скинутих Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» стічних вод до річки Орчик за період з 01.01.2024 по 26.11.2024 складає 182993,5 м3.

Розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду, за 2024 рік складає 958841,90 грн.

Отже, загальний розмір збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення річки Орчик Карлівською дільницею Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання забруднюючих речовин із стічними водами, з перевищенням встановленого їх гранично допустимого скиду за період з 15.02.2022 по 26.11.2024, які детально наведені у Довідці (арк. справи 77-79, том 1), складає 1 216 721,92 грн.,

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок експерта судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/111-25/8438-ФХЕД від 19.02.2025 (арк. справи 91-94, том 1), проведеної під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000646, згідно якого розмір шкоди, заподіяний державі внаслідок забруднення поверхневих вод водного об`єкта (річки Орчик) Карлівською дільницею КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» шляхом скидання зворотних та стічних вод з перевищенням нормативів ГДК забруднюючих речовин, розраховано Державною екологічною інспекцією Центрального округу, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 складає 1 216 721,92 грн.

Оціюючи вказаний вище висновок експерта, суд враховує, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ст. 98 ГПК України). Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За умовами ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №910/5898/20 - висновок судової експертизи, яку було проведено у межах провадження з іншої справи, у тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах, як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду у належним чином засвідченій копії.

З огляду на те, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдивий висновок та за ст.385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладений на нього обов`язків, а висновок експерта № СЕ-19/111-25/8438-ФХЕД від 19.02.2025, складений за результатами інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні за №0000646, містить інформацію щодо питань які є предметом доказування у даній господарській справі, вказаний експертний висновок є належним доказом у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1.6. Роз`яснень Вищого Господарського суду України «Про деякі питання вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища» від 27.06.2001 №02-5/744, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція щодо презумпції вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №925/119/18 та від 27.05.2021 у справі №761/12945/19.

Відповідно до частини 1 статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Як вже зазначалося судом, відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи:

1) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

2) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо);

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

4) вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріалами справи підтверджується факт вчинення протиправного діяння відповідачем, зокрема, протоколами вимірювань показників складу властивостей вод №№ 66-2024/П від 20.11.2024, 67-2024/П від 26.11.2024, 71- 2024/П від 03.12.2024.

Наведені обставини та наявні в матеріалах справи докази підтверджують неодноразове перевищення відповідачем показників гранично допустимого скидання стічних вод у водний об`єкт - річку Орчик та свідчать про те, що в діях КП «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» наявні усі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка підприємства, що виражається у недотриманні умов ГДС при скиданні стічних вод у р.Орчик; безпосередній причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою підприємства, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки підприємства через недотримання норм природоохоронного законодавства та встановлених дозволом на спеціальне водокористування № 201/ПЛ/49д-23 від 13.09.2023 обмежень; вина підприємства полягає у недотриманні умов ГДС при скиданні стічних вод у р.Орчик.

Жодних доказів у спростування позовних вимог відповідач суду не надав.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неврахування позивачем 1 у формулі розрахунку періоду нарахування збитків та тривалості порушення.

Так, відповідно до п. 5.1 Методики, розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами внаслідок перевищення встановленого нормативу ГДС здійснюється за формулою 1, а саме:

Мі = (Сіф- Сід) х Qіф х t х 10-6, де:

Мі - маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, т;

Сіф - середня фактична концентрація i-ї забруднюючої речовини i-ї у зворотних водах, г/м-3

Сід - дозволена для скиду концентрація і-ї забруднюючої речовини, визначена при затвердженні ГДС, г/м-3

Qіф - фактичні витрати зворотних вод, м-3/год;

t - тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС, год 10-6 - коефіцієнт перерахування маси забруднюючих речовин.

У величині "Qіф" враховано показник "t" (тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів ГДС, год.), оскільки статистична звітність 2ТП-Водгосп подається за рік у м3, що означає кількість та час скидання у сукупності, що відповідає значенню: Qіф (м3/год) * t (год) = м3, тобто формула обрахунку складає: м3/год * t (год) = м3. Отже, коефіцієнт часу уже застосований у формулі шляхом зазначення об`єму фактично скинутої води за рік.

Разом з тим, Інспекцією при здійсненні розрахунку розмірів відшкодування збитків за 2022 2023 роки на підставі пунктів 5.2 та 5.7 Методики взято інформацію про кількість скинутої суб`єктом господарювання води зі звітів про використання води (форма№2ТП- водгосп (річна), тобто на основі даних самого КП ПОР «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», які відповідач надавав до Регіонального офісу водних ресурсів у статистичних звітах, а об`єм скинутих стічних вод із відповідних журналів обліку підприємства.

Правильність розрахунків Інспекції підтверджено і висновком експерта за результатами судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/111-25/8438-ФХЕД від 19.02.2025, проведеної під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000646.

Стосовно заперечень відповідача щодо розрахунку збитків за 2024 рік, то при розрахунку збитків за 2024 рік за основу бралась інформація інструментально-лабораторних досліджень, наведена у відповідних протоколах, які залучені до матеріалів справи. Протоколи відбору проб проведені 20.11.2024, 26.11.2024 та 03.12.2024, тобто три рази, що спростовує твердження відповідача про не проведення трьох відборів проб.

Заперечення відповідача щодо відсутності повноважень у інспекторів позивача 1, оскільки всі дії державних інспекторів у спірних правовідносинах були вчинені не з метою виконання повноважень на проведення планової чи позапланової перевірки, а на виконання процесуальних рішень прокурора та слідчого в рамках кримінального провадження, суд вважає необґрунтованими.

Так, згідно п. 1.4. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства, або в ході проведення правоохоронними органами слідчих дій.

Згідно протоколів вимірювань показників складу властивостей вод №66-2024/П від 20.11.2024, №67-2024/П від 26.11.2024 та №71-2024/П від 03.12.2024, відбір проб 13.11.2024, 19.11.2024 та 26.11.2024 здійснювався відділом інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції Центрального округу на підставі постанови прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури Олега Делії від 04.11.2024 та листів слідчого СВ ВП №3 ПРУП ГУНП в Полтавській області Ігоря Зінченка №38179-2024 від 19.11.2024 та №42098-2024 від 26.11.2024.

Таким чином, Інспекцією правомірно, в межах повноважень та відповідно до приписів чинного законодавства проведено відбір проб та здійснено розрахунок розміру шкоди.

Відсутність актів відбору проб від 13.11.2024, 19.11.2024 та 26.11.2024 (неподання їх прокурором та позивачем 1 разом із позовом) сама по собі не спростовує факту вчинення порушень відповідачем, які підтверджені протоколами відбору проб, а також правильність розрахунків визначення розміру збитків.

Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючі всі подані прокурором докази у їх сукупності, суд вважає їх більш вірогідними з огляду на відсутніть доказів відповідача на спростування позову.

При цьому інші доводи та заперечення відповідача судом почуті, проте не оцінюються як обґрунтовані та правомірні, оскільки не впливають на зроблені судом висновки та не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, суд, встановивши усі елементи складу цивільного правопорушення, дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора та відшкодування за рахунок відповідача збитків, завданих порушенням природоохороного законодавства.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

За положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Означені вище обставини вказують на дотримання прокуратурою вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», що полягали у наданні належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єктів владних повноважень та свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Природні ресурси, у відповідності ст. 13 Конституції України, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає, що природні ресурси є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Нездійснення відповідним органом повноважень щодо захисту інтересів держави та його бездіяльність є достатніми підставами, у відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах Державної екологічної інспекції центрального округу та Карлівської міської ради до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону на раціональне використання водних ресурсів в розмірі 1 216 721,92 грн, у зв`язку наявні підстави для представництва прокуратури інтересів держави в даному спорі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул. Пилипа Орлика, 40 А, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції центрального округу (вул. Коцюбинського, 6 м. Полтава, 36039, ) та Карлівської міської ради (вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Полтавський район, Полтавська область, 39500, ) на рахунок UA0016678, отримувач ГУК у Полт. обл./тг м. Карлівка/24062100, код ЄДРПОУ отримувача 37959255, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат), код класифікації доходів бюджету 24062100, "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності" - 1 216 721,92 грн збитків, завданих порушенням законодавства про охорону на раціональне використання водних ресурсів.

3. Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул. Пилипа Орлика, 40 А, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100 річчя Полтави, 7, м. Полтава, 36000, р/р UA0006160, ДКСУ м. Київ 820172, ) 18 250,83 грн судового збору.

Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення підписано 02.09.2025 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимощенко О.М.