СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Харків Справа № 917/359/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінкор-Агро Сівер" (вх1325П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025

у справі №917/359/25 (суддя Тимощенко О.М., повний текст рішення підписано 26.05.2025)

за позовом Фізичної особи - підприємця Півторака Андрія Олександровича, м.Дубни Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінкор-Агро Сівер", с.Дробишів, Новгород - Сіверський район, Чернігівська область

про стягнення заборгованості у розмірі 178.356,17 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ФОП Півторака Андрія Олександровича до відповідача - ТОВ "Вінкор-Агро Сівер" про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 03.07.2023 у розмірі 178.356,17 грн, з яких: 107.918 грн - сума основного боргу, 17.464,74 грн інфляційні втрати, 48.103,82 грн пеня та 4.869,61 грн - 3 % річних (вх. №373/25). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не провів оплату за виконані роботи.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025 у справі №917/359/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ "Вінкор-Агро Сівер" на користь ФОП Півторака Андрія Олександровича 107.918,00 грн основної заборгованості, 18.921,59 грн пені, 4.860,74 грн 3% річних, 17.464,74 грн втрат від інфляційних процесів, 8.196,06 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2.025,93 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач ТОВ "Вінкор-Агро Сівер", звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025 у справі №917/359/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на незаконність і необґрунтованість прийнятого рішення, зокрема у зв`язку із неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки поданих доказів, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Крім цього апелянт вважає оскаржене рішення таким, що прийняте без з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактично встановленим обставинам справи; а також через порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції безпідставно поклав у основу рішення сумнівні та неналежні докази, зокрема акти виконаних робіт, які, на думку апелянта, підписані особою, що фізично не могла перебувати на місці їх оформлення у зазначений час;

- судом неправильно визначено характер та обсяг наданих послуг, оскільки автомобіль, який є предметом спору, фактично був переданий для потреб Збройних Сил України, що позбавило відповідача можливості довести відсутність виконаних ремонтних робіт;

- розгляд спору у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на переконання апелянта, позбавив його можливості реалізувати процесуальні права у повному обсязі;

- суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки адвокат позивача фактично не здійснював представництва в судовому засіданні, а наданий опис робіт не дозволяє відокремити вартість складання позову від інших послуг.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Медуниця О.Є., Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідному розмірі та доказів направлення копії апеляційної скарги позивачу по справі. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/359/25.

24.06.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/359/25.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Вінкор-Агро Сівер"; встановлено строк до 21.07.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 21.07.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22.07.2025 в межах визначеного відповідною ухвалою строку позивач через електронну систему "Елетронний суд" направив Східному апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025 у справі №917/359/25 як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її безпідставність. Аргументуючи свою позицію по справі, позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки підтверджує належними доказами факт укладення та виконання договору від 03.07.2023, надання послуг і виникнення заборгованості у відповідача. Доводи апеляційної скарги позивач оцінює як надумані та безпідставні, оскільки вони ґрунтуються лише на внутрішній довідці відповідача про робочий час колишнього директора, яка не спростовує підписані сторонами акти та інші докази у справі. При цьому позивач наголошує, що сам відповідач не заперечує факту укладення договору та достовірності підписів, а лише висуває припущення, які не мають доказового підтвердження. Окрім того, відповідач свідомо не подавав зазначеної довідки у суді першої інстанції, чим зловживає своїми процесуальними правами.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2024 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Гребенюк Н.В., Попков Д.О., в зв1язку з відпусткою судді Медуниці О.Є.

Згідно положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

03.07.2023 між Фізичною особою - підприємцем Півтораком Андрієм Олександровичем (Виконавець за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінкор-Агро Сівер" (Замовник за договором, відповідач по справі), було укладено договір б/н про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, за умовами якого Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту транспортних засобів чи їх складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених виконавцем. Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору.

Іншими умовами Договору сторони визначили наступне:

- перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, на кожен випадок окремо замовляються Замовником у наряд-замовленнях (п. 1.2 Договору);

- на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг згідно наряду - замовлення та відповідно умов цього договору складається акт виконаних робіт в строк до семи робочих днів з дня надання послуг (п. 1.3 Договору);

- вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт або за відпрацьовану нормо - годину і вказується в наряді-замовленні (п. 2.1 Договору);

- вартість робіт, їх обсяг, вартість матеріалів запасних частин визначаються по тарифам Виконавця і відображаються в акті (п. 2.2 Договору);

- оплата послуг, матеріалів, запчастин здійснюється Замовником в національній валюті України - гривня, на підставі рахунків виконавця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (п. 2.47 Договору);

- Замовник: зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги Виконавця в повному обсязі та у строки, передбачені розд. 2 цього договору; зобов`язаний приймати транспортний засіб та його складові частини після надання послуг, має право вимагати від виконавця документального підтвердження виду та обсягу виконаних за цим договором послуг тощо (п. 3.1 - 3.1.8 Договору).

- Виконавець зобов`язаний надавати Замовнику можливість візуально контролювати виконання робіт за цим Договором за умови дотримання Замовником вимог безпеки з охорони праці, передбачених чинним законодавством України; зобов`язаний забезпечувати збереження транспортного засобу, а також збереження та використання за призначенням прийнятих від замовника матеріалів (запасних частин); має право вимагати від Замовника оплатити вартість фактично виконаних послуг, використаних матеріалів (запасних частин) виконавця, а також компенсувати вартість матеріалів (запасних частин), замовлених виконавцем для виконання послуг, у разі розірвання цього договору за ініціативою Замовника (п. 3.2 - 3.2.9 Договору).

- прийняття транспортного засобу (його складових) на технічне обслуговування та/або ремонт здійснюється у присутності Замовника або його уповноваженого представника , про що складається акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (п. 4.1 Договору);

- акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту підписується сторонами (п. 4.2 Договору);

- після прийняття транспортного засобу (його складових) на технічне обслуговування та/або ремонт Замовнику видається один екземпляр акту передавання-приймання (п.4.3 Договору);

- після виконання ремонтних робіт або робіт з технічного обслуговування прийняття транспортного засобу (його складових) Замовником здійснюється у присутності представника Виконавця, про що складається акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, який підписується сторонами (п.4.4 Договору);

- акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту складається у двох екземплярах по одному для кожної із сторін (п.4.5 Договору);

- Виконавець надає послуги, передбачені розд.1, протягом строку, узгодженому сторонами у наряді - замовленні, з моменту прийняття транспортного засобу, його складових для надання послуг з технічного обслуговування та/ або ремонту (п.5.2 Договору);

- послуги, передбачені розд. 1 цього договору, вважаються наданими з моменту підписання акту виконаних робіт (п. 5.6 Договору);

- після виконання технічного обслуговування та/або ремонту, передбачених розділом 2 наряду - замовлення, Виконавець надає Замовнику для підписання акт виконаних робіт (п.5.7 Договору);

- протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт Замовник зобов`язаний підписати його або в той же строк надати Виконавцю мотивовану відмову від підписання (п.5.8 Договору);

- у випадку порушення замовником строків оплати, визначених в п.2.4 цього Договору, Замовник зобов`язується сплатити виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.6.7 Договору);

- цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.7.1 Договору);

- строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 цього договору та закінчується31.12.2024 року (п. 7.2 договору).

03.07.2023 сторони уклали додаткову угоду до договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 03.07.2023, в якій визначили, що місцем виконання договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 03.07.2023, буде місце здійснення послуг (ТО) та ремонту транспортних засобів замовника, а саме СТО виконавця, що розташоване у м.Лубни, Полтавської області.

Упродовж липня-серпня 2023 року між сторонами мали місце господарські відносини, обумовлені договором про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 03.07.2023.

Так, 03.07.2023 позивач отримав від відповідача наряд-замовлення (а.с. 19) на ремонт автомобіля Opel Vivaro (VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску) зі строком виконання робіт до 15.08.2023. Цього ж дня сторонами складено акт №1 передавання-приймання транспортного засобу (а.с. 20), підписаний та скріплений печатками.

14.08.2023, після виконання ремонтних робіт, автомобіль було повернуто замовнику, що підтверджується актом №2 передавання-приймання після надання послуг (а.с. 21), а також актом №2056 здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 22), у якому наведено перелік виконаних робіт, використаних матеріалів і встановлених запасних частин. Зазначені акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

У той же день, 14.08.2023, позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №2056 на суму 107.918,00 грн, який відповідач отримав, про що свідчить відповідний запис, зроблений директором ТОВ «Вінкор-Агро Сівер».

Втім, жодних розрахунків за виконані роботи відповідач не здійснив.

06.01.2025 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про погашення заборгованості за договором від 03.07.2023 (вих. №1/06-2025), що підтверджується описом вкладення, поштовою накладною №99 та фіскальним чеком від 17.01.2025 (а.с. 24-27).

У відповідь відповідач листом №14 від 03.02.2025 (а.с. 28) повідомив про відсутність у нього оригіналів і копій спірного договору, рахунку №2056 та акту №2056 від 14.08.2023, у зв`язку з чим заперечив наявність будь-якої заборгованості.

Позивач, вважаючи дії відповідача ухиленням від виконання договірних зобов`язань, був змушений звернутися до суду з вимогами про стягнення 107 918,00 грн основного боргу, а також нарахованих на підставі договору та закону 17.464,74 грн інфляційних втрат, 48103,82 грн пені та 4.869,61 грн 3 % річних.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт надання послуг за договором від 03.07.2023 та виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 107.918,00 грн, яка не була спростована останнім. Водночас, визначаючи розмір нарахованих позивачем 3 % річних у сумі 4.860,74 грн, пені у сумі 18.921,59 грн та інфляційних втрат у сумі 17.464,74 грн, суд першої інстанції взяв до уваги період прострочення виконання зобов`язання та застосував передбачені договором і законом наслідки неналежного виконання грошового зобов`язання. Крім того, судом частково задоволено заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8.196,06 грн, з огляду на те, що підтверджено надання послуг з підготовки позову та супроводу справи, водночас витрати, пов`язані зі складанням заяви про забезпечення позову, яка була відхилена, суд визнав такими, що не підлягають компенсації.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Укладений між сторонами Договори за своєю природою є договором підряду, зобов`язання за яким регулюються главою 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (стаття 839 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.

Статтею 857 Цивільного кодексу України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Частиною 4 статті 882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а у разі визначення строку виконання боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у цей строк.

Згідно з умовами спірного договору, акт передавання-приймання транспортного засобу після надання послуг складається у двох екземплярах - по одному для кожної із сторін (п. 4.5 Договору). Виконавець надає послуги у строк, узгоджений сторонами у наряді-замовленні, з моменту прийняття автомобіля для ремонту (п. 5.2 Договору), а послуги вважаються наданими з моменту підписання акту виконаних робіт (п. 5.6 Договору).

Водночас умовами договору (п.2.4.7) передбачено, що оплата послуг і використаних матеріалів здійснюється замовником у гривні шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Доказів проведення відповідачем розрахунків у сумі 107.918,00 грн матеріали справи не містять.

Аналізуючи викладені умови договору та подані докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, натомість відповідач ухилився від їх виконання, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №910/18384/20 про стягнення плати за виконані підрядні роботи за аналізом норм статей 837, 882 ЦК України дійшов висновку, що нормами чинного законодавства передбачено обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних підрядником робіт. Також дійшов у вказаній постанові Верховний Суд висновку про те, що якщо позивач як підрядник фактично виконав відповідні роботи і надіслав замовнику акти приймання - виконання будівельних робіт, які останній отримав під час розгляду справи про стягнення з нього коштів за виконані за цими актами роботи (до винесення рішення у справі) і під час розгляду справи не надав доказів їх оплати чи мотивованої відмови від їх підписання, а строк здійснення оплати за ними настав, то заявлена позивачем вимога про стягнення коштів за виконані роботи за вказаними актами повинна розглядатись судами, на підставі чого суди повинні ухвалити рішення про стягнення чи відмову у стягненні коштів за виконані роботи, в залежності від наявних у справі доказів щодо фактичного виконання робіт підрядником, зазначених ним у відповідних актах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №910/2184/18, від 16.09.2019 у справі №921/254/18, від 15.10.2019 у справі №921/262/18, де зазначено, що у разі безпідставного ухилення замовника від прийняття робіт без заявлення зауважень відповідно до ст.ст. 853, 882 ЦК України, його відмова від оплати таких робіт є порушенням умов договору та вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.

В даному випадку фактичне виконання позивачем робіт за договором від 03.07.2023 на суму 107.918,00 грн підтверджується такими документами та обставинами:

нарядом-замовленням від 03.07.2023 на ремонт автомобіля Opel Vivaro (VIN: НОМЕР_1 , 2006 р.в.) зі строком виконання до 15.08.2023 (а.с. 19);

актом №1 від 03.07.2023 передавання-приймання транспортного засобу для виконання робіт (а.с. 20);

актом №2 від 14.08.2023 передавання-приймання транспортного засобу після проведення ремонту (а.с. 21);

актом №2056 від 14.08.2023 здачі-приймання виконаних робіт із переліком здійснених операцій, використаних матеріалів і встановлених запчастин (а.с. 22);

рахунком-фактурою №2056 від 14.08.2023 на суму 107 918,00 грн, отриманим відповідачем, що підтверджується відповідним записом та печаткою на документі;

відсутністю будь-яких заперечень відповідача щодо обсягу чи якості наданих послуг, а також відсутністю доказів оплати зазначеної суми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 107.918,00 грн, оскільки належними доказами підтверджено факт надання позивачем послуг та отримання їх відповідачем. Наявні в матеріалах справи акти підписані і скріплені печатками сторін, а отримання рахунку додатково підтверджується відміткою директора ТОВ «Вінкор-Агро Сівер».

Посилання апелянта на відсутність у нього екземпляру договору, а також інші доводи, спрямовані на заперечення факту виконання договору, колегія суддів оцінює критично та вважає надуманими. Сама по собі відсутність у відповідача копії договору чи інші формальні обставини не свідчать про відсутність господарських операцій, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2018 у справі №825/3419/14.

Доводи апелянта щодо неможливості підписання актів виконаних робіт колишнім директором підприємства ОСОБА_1 з огляду на його перебування на робочому місці у Чернігівській області, підтверджені внутрішньою довідкою про робочий час, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Зазначена довідка є внутрішнім документом самого відповідача, не має належної доказової сили та не спростовує підписів на актах, засвідчених печатками сторін, які містяться в матеріалах справи. Водночас відповідач не ставив питання про фальсифікацію доказів та не довів недійсності підписаних документів у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на те, що автомобіль Opel Vivaro був переданий для потреб Збройних Сил України, колегія суддів також оцінює критично, оскільки на підтвердження цих обставин до матеріалів справи не подано жодних належних і допустимих доказів. Такі твердження носять характер припущень і не можуть бути покладені в основу висновків суду.

Крім того, відповідно до ст. 269 ГПК України, апеляційний суд не приймає нові докази, які могли бути подані учасником у суді першої інстанції без поважних причин. Водночас наведені документи і пояснення відповідача не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а відповідачем не наведено обґрунтованих підстав неможливості їх подання раніше.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача оригіналів договору, неможливість підписання актів попереднім директором та передачу транспортного засобу Збройним Силам України є безпідставними та не підтверджуються належними доказами. В свою чергу, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання та правомірно стягнув на користь позивача 107.918,00 грн основного боргу.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені, нарахованих в зв`язку з неналежним виконанням спірного договору, то колегія погоджується із судом першої інстанції в цій частині.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто таке, що здійснене з відхиленням від умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати вартості наданих послуг, позивач заявив до стягнення, окрім основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 17.464,74 грн за період з вересня 2023 року по січень 2025 року, 3 % річних у розмірі 4.869,61 грн за період з 21.08.2023 по 20.02.2025 та пеню, передбачену п. 6.7 договору, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Суд першої інстанції, перевіривши наведені розрахунки, дійшов висновку, що при визначенні 3 % річних позивачем було неправильно обчислено початок перебігу строку прострочення без врахування ст. 253 ЦК України, яка передбачає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати. Провівши перерахунок із застосуванням програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» системи «Ліга:Закон», суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму 3 % річних у розмірі 4.860,74 грн, яку колегія суддів вважає арифметично правильною та такою, що відповідає закону.

Аналогічним чином перевірений розрахунок інфляційних втрат у сумі 17.464,74 грн підтверджує його правильність та обґрунтованість. Щодо пені, то виходячи з умов договору (п. 6.7) та встановленого періоду прострочення з 22.08.2023 по 22.02.2024, суд першої інстанції обґрунтовано визначив її розмір у сумі 18.921,59 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 4.860,74 грн, інфляційних втрат у сумі 17.464,74 грн та пені у сумі 18.921,59 грн, як таких, що відповідають вимогам закону та умовам договору.

Щодо питання розподілу судових витрат, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126, ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами вирішення спору. Для їх відшкодування учасник справи повинен підтвердити реальність, обґрунтованість та співмірність понесених витрат.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі 13.400,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, протоколом узгодження ціни, рахунком-фактурою, ордером та платіжною інструкцією. Разом із тим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні 3.600,00 грн витрат, пов`язаних зі складанням заяви про забезпечення позову, з огляду на те, що відповідна заява була залишена без задоволення. Відтак суд визнав доведеними та співмірними лише витрати у сумі 8.196,06 грн за підготовку позовної заяви та супровід справи, які й підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на розгляд справи у письмовому провадженні колегія суддів оцінює критично. Закон не ставить можливість компенсації витрат на правничу допомогу у залежність від участі представника у судовому засіданні, оскільки правова допомога включає також підготовку позову, заяв та інших процесуальних документів. Витрати на таку роботу адвоката є реальними та підтвердженими належними доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підлягають стягненню з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8196,06 грн, як такі, що документально підтверджені, є співмірними та відповідають вимогам ст.ст. 126, 129 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, достовірність та імовірність.

Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відхиляючи доводи скаржника, суд апеляційної інстанції враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, що не спростовано доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим підстави для його зміни чи скасування відсутні. У зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінкор-Агро Сівер" на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025 у справі №917/359/25 підлягає залишенню без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінкор-Агро Сівер" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 26.05.2025 у справі №917/359/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 01.09.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Д.О. Попков