РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2025Справа № 910/7181/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Крафт-електро» (61023, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 104-Д; ідентифікаційний код 31799063)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод "Металург"» (03056, місто Київ, вулиця Нижньоключова, будинок 14, офіс 9; ідентифікаційний код 43488756)

про стягнення 248 220,32 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Крафт-електро» (далі - ТОВ «НВП Крафт-електро»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод "Металург"» (далі - ТОВ «ДЛЗ "Металург"»/відповідач) про стягнення 248 220,32 грн, у тому числі: 130 000,00 грн - основного боргу, 16 910,72 грн - 3% річних, 83 348,75 грн - інфляційних втрат та 17 960,85 грн - штрафних санкцій (пені), у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з поставки товару.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.06.2025 позовну заяву ТОВ «НВП Крафт-електро» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

13.06.2025 через систему «Електронний суд» від ТОВ «НВП Крафт-електро» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.06.2025 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ТОВ «ДЛЗ "Металург"» відзиву на позовну заяву не надало, при цьому, було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, однак, 08.07.2025 до суду повернувся поштовий конверт з ухвалою суду від 16.06.2025 з відміткою АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Крафт-електро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод "Металург"» шляхом обміну електронними листами погоджено поставку товару, а саме: тиристор Т173-2000-28УХЛ2.

29.11.2021 ТОВ «НВП Крафт-електро» виставило ТОВ «ДЛЗ "Металург"» рахунок №359 на оплату товару: тиристор ТБ173-2000-24-Е2С3-УХЛ2 у кількості 16 штук на загальну суму 169 344,00 грн.

03.12.2021 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар: тиристор ТБ173-2000-24-Е2С3-УХЛ2 у кількості 16 штук на загальну суму 169 344,00 грн, що підтверджується підписаною представниками сторін видатковою накладною № 300 від 03.12.2021.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 39 344,00 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 130 000,00 грн.

07.04.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 1 щодо сплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 130 000,00 грн.

Проте, відповідач претензію не задовольнив, відповіді на неї також не надав.

Отже, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 130 000,00 грн, а також пені у сумі 17 960,85 грн, нарахованої за період з 01.06.2024 по 31.05.2025, 3% річних у розмірі 16 910,72 грн, нарахованих за період з 04.12.2021 по 31.05.2025 та інфляційних втрат у сумі 83 348,75 грн, нарахованих за період з 04.12.2021 по 30.04.2025.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Отже, судом встановлено, що між ТОВ «НВП Крафт-електро» та ТОВ «ДЛЗ "Металург"» укладено договір поставки у спрощений спосіб, а саме, позивач зобов`язався поставити товар відповідачу, а останній, у свою чергу, зобов`язався його прийняти та оплатити.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, рахунок на оплату та видаткову накладну, приймаючи до уваги поставку товару позивачем, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, судом вище встановлено, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 169 344,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №300 від 03.12.2021.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 39 344,00 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 130 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, при цьому. на підтвердження зворотнього ТОВ «ДЛЗ "Металург"» не надало суду будь-яких інших доказів.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання зобов`язання з повної оплати поставленого товару за видатковою накладною № 300 від 03.12.2021, суд дійшов висновку, що ТОВ «ДЛЗ "Металург"» порушило умови договору поставки та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 130 000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 17 960,85 грн, нарахованої за період з 01.06.2024 по 31.05.2025, 3% річних у розмірі 16 910,72 грн, нарахованих за період з 04.12.2021 по 31.05.2025 та інфляційних втрат у розмірі 83 348,75 грн, нарахованих за період з 04.12.2021 по 30.04.2025.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що при їх розрахунку позивачем допущено арифметичну помилку, разом із тим, оскільки їх розмір не перевищує сум, обчислених судом, ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленої ТОВ «НВП Крафт-електро» позовної вимоги про стягнення пені за період з 01.06.2024 по 31.05.2025, суд зазначає таке.

За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України (далі - ГК України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, непогодженому в договірному порядку та прямо невстановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

Ураховуючи наведене, з огляду на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки у спрощений спосіб і не погоджено відповідальність за порушення грошових зобов`язань у вигляді сплати пені, суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Крафт-електро» - задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод "Металург"» (03056, місто Київ, вулиця Нижньоключова, будинок 14, офіс 9; ідентифікаційний код 43488756) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Крафт-електро» (61023, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 104-Д; ідентифікаційний код 31799063) 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. - основного боргу, 16 910 (шістнадцять тисяч дев`ятсот десять) грн 72 коп. - 3 % річних, 83 348 (вісімдесят три тисячі триста сорок вісім) грн 75 коп. - інфляційних втрат та 2 763 (дві тисячі сімсот шістдесят три) грн 32 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Віта БОНДАРЧУК