ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р. Справа № 761/49194/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Чубинський В.С.

від відповідача-2: не з`явився

від відповідача-3: Жилін О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 (повний текст рішення складено 02.06.2025) (суддя Бондарчук В.В.)

у справі № 761/49194/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат"

до: 1. Головного управління Національної поліції в Київській області (відповідач-1);

2. Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (відповідач-2);

3. Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (відповідач-3)

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог та заперечень проти них

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Магнат" (далі - ТОВ "ТК "Магнат", позивач) звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області, відповідач-1), Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Києво-Святошинський ВП ГУ НП в Київській області, відповідач-2) та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (відповідач-3) про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України матеріальної шкоди, завданої втратою доказів (вартості втраченого майна): автомобіля марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , середньою ринковою вартістю на момент звернення - 569 400,00 грн; напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 середньою ринковою вартістю на момент звернення - 157 950,00 грн, що належать їх власнику, шляхом безспірного списання бюджетних коштів на адресу ТОВ "ТК "Магнат";

- стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України недоотриманої вигоди у зв`язку із втратою доказів, з моменту набрання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018 законної сили (23.04.2019) до моменту надання уточненої позовної заяви (травень 2019 року), за 12 місяців, що відповідно складає 202 567,92 грн, шляхом безспірного списання бюджетних коштів на адресу ТОВ "ТК "Магнат".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018, який набрав законної сили 23.04.2019, суд зобов`язав, зокрема: "Речові докази: Автомобіль марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Києво-Святошинського відділення поліції - повернути власнику ТОВ "ТК "Магнат"; напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Києво-Святошинського відділення поліції - повернути власнику ТОВ "ТК "Магнат". Проте, не зважаючи на неодноразові звернення ТОВ "ТК "Магнат", транспортні засоби не повернуто.

ГУ НП в Київській області, заперечуючи проти позову, послалось на те, що позивачем не доведено, що протиправна бездіяльність поліції є причиною заподіяння йому шкоди, а наявні в матеріалах докази в їх сукупності не підтверджують факт втрати майна позивача.

Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області зазначало, що є неналежним відповідачем у цій справі, посилаючись на те, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду.

Хід справи

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2022 у справі № 761/49194/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2023, у задоволенні позову ТОВ "ТК "Магнат" відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2024 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 06.04.2023 у справі № 761/49194/19 скасовано, провадження у цивільній справі № 761/49194/19 закрито, роз`яснено ТОВ "ТК "Магнат", що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, а також те, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови ТОВ "ТК "Магнат" має право звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

02.07.2024 до Верховного Суду надійшла заява ТОВ "ТК "Магнат" про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою від 10.07.2024 Верховний Суд передав справу №761/49194/19 для продовження розгляду за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 22.07.2024 Господарським судом міста Києва прийнято справу № 761/49194/19 до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19 позов задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТК "Магнат" шкоду, завдану втратою доказів (вартість втраченого майна): автомобіля марки DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 458 641,16 грн та напівпричепа марки ROBUSTE KAISER S3803A, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 157 950,00 грн. Стягнуто з ГУ НП в Київській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 624,43 грн. Стягнуто з Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 624,43 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що внаслідок протиправних дій відповідачів-1 та -2, які полягають у неповерненні майна, позивачу завдано збитків у розмірі втрачених речових доказів: автомобіля марки "DAF XF 105.410" та напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", які належать на праві власності ТОВ "ТК "Магнат", що має наслідком задоволення позову в частині стягнення шкоди, завданої втратою цих транспортних засобів. При цьому суд дійшов висновку, що належним та обґрунтованим підтвердженням визначення ринкової вартості зазначених транспортних засобів є висновок експерта № СЕ-19/111-21/46313-АВ від 04.04.2022, виконаний судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19, ГУ НП в Київській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 2, 170, 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та прийняти нове, яким позовну заяву ТОВ "ТК "Магнат" залишити без задоволення.

Зокрема, скаржник зазначає, що при визначенні вартості транспортних засобів не було враховано коефіцієнта експлуатаційного зносу, зокрема, висновок не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки в ньому відсутні фото транспортного засобу, його пошкоджень, показники одометра (лічильника пробігу автомобіля) та інші засоби фіксації.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ НП в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.08.2025 об 11:20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 11.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ГУ НП в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19; відкладено розгляд апеляційної скарги на 19.08.2025 об 11:55.

Позиції учасників справи. Клопотання учасників справи

До Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "ТК "Магнат" надійшло клопотання, в якому позивач просить судове засідання, призначене на 19.08.2025, проводити без участі позивача та його представника. У клопотанні позивач зазначає, що з апеляційною скаргою не погоджується, вважає її необґрунтованою та безпідставною, доводи, наведені в апеляційній скарзі, вже були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у даній справі є законним та обґрунтованим, винесеним на підставі досліджених доказів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 19.08.2025 з`явились представники відповідача-1 та відповідача-3.

Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання не з`явились.

Усі учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце судового засідання.

Разом із тим, суд враховує зазначене вище клопотання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 19.08.2025, без участі позивача та його представника.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представників позивача та відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі зазначених представників у судовому засіданні.

У судовому засіданні представники відповідача-1 (скаржника) та відповідача-3 вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 06.01.2017 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди працівниками національної поліції було також оглянуто автомобіль марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого вилучено та направлено на зберігання на територію Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

07.01.2017 вказані вище автомобіль марки "DAF XF 105.410" та напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A" визнано речовими доказами та визначено місце зберігання речових доказів: Києво-Святошинський ВП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

02.02.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області накладено арешт на зазначені транспорті засоби.

01.10.2018 Києво-Святошинський районний суд Київської області вироком, що набрав законної сили 23.04.2019, ухвалив у тому числі:

речові докази: автомобіль марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Києво-Святошинського відділення поліції - повернути власнику ТОВ "ТК "Магнат"; напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Києво-Святошинського відділення поліції - повернути власнику ТОВ "ТК "Магнат".

07.06.2019 представник позивача звернувся до відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУ НП в Київській області з приводу місцезнаходження та повернення транспортних засобів.

У відповідь Слідче управління ГУ НП в Київській області листом від 24.06.2019 № повідомило позивача, що останній має право на безперешкодне отримання транспортних засобів із території Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка вул. Хрещатик 88, для чого позивачу необхідно звернутися за вказаною адресою. Крім того, у додатках до цього листа відповідачем-1 повернуто позивачу реєстраційні документи на вказані вище транспортні засоби, а також надано письмовий дозвіл на отримання речових доказів, адресований Києво-Святошинському ВП ГУ НП в Київській області.

ТОВ "ТК "Магнат" звернулося до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області з вказаним вище письмовим дозволом ГУ НП в Київській області на отримання речових доказів та відповідними документами з приводу отримання транспортних засобів: автомобіля марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на що отримало усну відповідь Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про відсутність такого майна.

02.07.2019 ТОВ "ТК "Магнат" звернулося з листом до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області з приводу отримання належного йому майна.

Листом ГУ НП в Київській області від 20.08.2019 № 5355вх/109/24/74-19 повідомлено Києво-Святошинський районний суд Київської області, що під час досудового розслідування рішення про переміщення або повернення володільцю речових доказів автомобіля марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не приймалось, а тому вказані речові докази повинні зберігатись на території Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області.

Звертаючись із позовом у даній справі, ТОВ "ТК "Магнат" послалось на те, що транспортні засоби: автомобіль марки "DAF XF 105.410", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області не повернуто, при цьому, будь-якої інформації щодо місця перебування цих транспортних засобів також немає.

Таким чином, бездіяльність відповідачів призвела до втрати майна позивача, у зв`язку із чим позивач заявив позов про відшкодування шкоди в розмірі втраченого майна, зокрема автомобіля марки "DAF XF 105.410", у сумі 569 400,00 грн, та напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", у сумі 157 950,00 грн. Крім того, ТОВ "ТК "Магнат" зазначило, що йому завдано шкоди внаслідок недоотриманої вигоди у зв`язку із втратою транспортних засобів, яка, за розрахунком ТОВ "ТК "Магнат", складає 202 567,92 грн за період з 23.04.2019 (набрання вироком суду від 01.10.2018 законної сили) до травня 2019 року (подання уточненої позовної заяви).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

За положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Зокрема, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Водночас, слід зазначити, що обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України" затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок № 1104).

Відповідно до п. 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 1104 умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 100 КПК України встановлено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 170 КПК України (в редакції, чинній до 03.07.2020) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 07.01.2017 автомобіль марки "DAF XF 105.410" та напівпричіп марки "ROBUSTE KAISER S3803A" визнано речовими доказами та визначено місце зберігання речових доказів: Києво-Святошинський ВП ГУ НП в Київській області, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018, який набрав законної сили 23.04.2019, в тому числі, ухвалено наведені вище транспортні засоби повернути власнику ТОВ "ТК "Магнат".

Водночас, судом встановлено, що відповідні транспортні засоби позивачу повернуто не було.

Факт відсутності у відповідачів -1 та -2 спірних автозасобів ними не спростовано та не заперечувався.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, саме у відповідачів -1 та -2 виник обов`язок щодо збереження та повернення транспортних засобів позивачу, які були вилучені та передані на збереження на територію Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська обл., м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

Таким чином, судом обґрунтовано визначено, що внаслідок протиправних дій відповідачів -1 та -2 позивачу завдано збитків у розмірі втрачених речових доказів: автомобіля марки "DAF XF 105.410" та напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A", які належать на праві власності ТОВ "ТК "Магнат", що має наслідком задоволення позову в частині стягнення шкоди, завданої втратою цих транспортних засобів.

При цьому судом слушно враховано для визначення ринкової вартості зазначених транспортних засобів висновок експерта № СЕ-19/111-21/46313-АВ від 04.04.2022, виконаний судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Дослідивши розділи висновку експерта щодо визначення ринкової вартості транспортних засобів станом на 07.01.2017 та станом на 11.05.2017, суд дійшов висновку, що при вирішенні цього спору приймається до уваги ринкова вартість транспортних засобів станом на більш пізню календарну дату, тобто 11.05.2017.

Таким чином, правомірним є часткове задоволення судом позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої втратою транспортних засобів, які належать позивачу, зокрема в розмірі вартості автомобіля "DAF XF 105.410" - у сумі 458 641,16 грн, та в розмірі вартості напівпричепа марки "ROBUSTE KAISER S3803A" - у сумі 157 950,00 грн.

При цьому скаржником не доведено належним чином, що наведений висновок експерта є таким, що не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

У той же час, фізична відсутність спірних транспортних засобів спростовує посилання скаржника на те, що у висновку відсутні фото транспортного засобу, його пошкоджень, показники одометра (лічильника пробігу автомобіля) та інші засоби фіксації.

У частині заявленої до стягнення неотриманої позивачем вигоди у зв`язку із втратою доказів, з моменту набрання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2018 законної сили (23.04.2019) до моменту надання уточненої позовної заяви (травень 2019 року), за 12 місяців, що складає 202 567,92 грн, судом першої інстанції правомірно зазначено, що вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 923/700/17, а також у постановах Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15 та від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Таким чином, розрахунок упущеної вигоди має бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Відповідно до частини третьої статті 13 та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною другою статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено у частині першій статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи приписи статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, звертаючись із вимогою про відшкодування недоотриманої вигоди у зв`язку із втратою речових доказів на суму 202 597,92 грн, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження заявленої суми.

З огляду на викладене, судом правомірно відмовлено в позові в цій частині.

Щодо розподілу судового збору

У силу положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Суд першої інстанції, керуючись ст. 129 ГПК України, стягнув з відповідача-1 та відповідача-2 до Державного бюджету України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, пропорційно розміру задоволених вимог - по 4 624,43 грн із кожного з них, а всього в розмірі 9 248,86 грн.

Разом із тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Києво-Святошинський ВП ГУ НП в Київській області не є окремою юридичною особою, а є територіальним відділом ГУ НП в Київській області.

За таких обставин, колегія суддів у вказаній частині приймає доводи апеляційної скарги про те, що стягнення судового збору з Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, який є територіальним відділом та не має своїх казначейських рахунків, є неможливим.

Тому, враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір за розгляд даної справи в суді першої інстанції в загальному розмірі 9 248,87 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню в дохід бюджету з відповідача-1, що не було враховано місцевим господарським судом при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У частині вирішення спору по суті колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення в цій частині відсутні.

Разом із тим, зважаючи на вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції щодо розподілу місцевим господарським судом судового збору, оскаржуване рішення суду першої інстанції у відповідній частині підлягає зміні шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення в новій редакції та виключення абзацу четвертого резолютивної частини рішення (про стягнення з Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області до Державного бюджету України судового збору в розмірі 4 624,43 грн).

Судові витрати

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню - в частині розподілу судом першої інстанції судового збору, а в силу положень Закону України "Про судовий збір" під час оскарження рішення господарського суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат судовий збір не сплачується, судові витрати ГУ НП в Київській області за розгляд апеляційної скарги у вигляді судового збору підлягають покладенню на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19 в частині розподілу судового збору змінити.

3. Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19 в такій редакції:

"Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15; ідентифікаційний код 40108616) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9 248 (дев`ять тисяч двісті сорок вісім) 87 коп.".

4. Абзац четвертий резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19 - виключити.

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 761/49194/19 залишити без змін.

6. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

7. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

8. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М., Владимиренко С.В., Ходаківської І.П. з 25.08.2025 по 28.08.2025 (включно) у відпустці, повна постанова складена та підписана у перший робочий день після їх виходу з відпустки - 29.08.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська