ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3559/23 (922/1523/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп"
про про визнання недійсним договору та стягнення коштів
за участю :

представника позивача : ліквідатор Бурлаченко М.М. (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

ЗМІСТ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ.

Постановою Господарського суду Харківської області від 12.11.2024 року, ТОВ "Полесадсервіс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бурлаченко М.М.

05.05.2025 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" про стягнення коштів, в якій ліквідатор просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" (ідентифікаційний код юридичної особи 39291937) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" (ідентифікаційний код юридичної особи 37298595) заборгованість в сумі 200 000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою суду від 07.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження з розгляду справи 922/3559/23 (922/1523/25).

20.05.2025 року через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача в межах вставленого строку надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю. Обґрунтовуючи відмову тим, що 26.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" був укладений Договір поставки №260206. Відповідно до умов якого постачальник (ТОВ "Хімагростеп") брав на себе зобов`язання поставити товар покупцеві (ТОВ "Полесадсервіс"), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар. Як вказує відповідач, ТОВ "Хімагростеп" виконало свої зобов`язання за Договором поставки №260206 від 26.02.2019 року та Специфікацією №756 від 15.05.2019 року, поставило ТОВ "Полесадсервіс" товар, згідно переліку і кількості, обумовленої специфікацією, поставило товар на загальну вартість 1 088 203,20 грн. 16.05.2019 року, що підтверджується Видатковою накладною №756 від 16.05.2019 року.

26.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від ліквідатора ТОВ "Полесадсервіс" надійшла відповідь на відзив, в кому він заперечує проти тверджень відповідача стосовно часткової сплати заборгованості ТОВ "Полесадсервіс" перед ТОВ "Хімагростеп" за договором №260206 від 26.02.2019 року у розмірі 559050,50 грн, та вказує на те, що за вказаним договором ТОВ "Полесадсервіс" сплатило відповідачу на виконання договору №260206 від 26.02.2019 р. кошти в сумі 1109050,50 грн, що підтверджується витягом з банківської виписки ТОВ "Полесадсервіс" з рахунку в АТ "Райффайзен Банк" за період з 2019 по 24.08.2022 дата останньої банківської операції.

26.05.2025 через підсистему "Електронний суд" від ліквідатора ТОВ "Полесадсервіс" надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій ліквідатор просив суд : визнати недійсним договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 укладений між ТОВ "Хімагростеп" і ТОВ "Полесадсервіс" та стягнути з ТОВ "Хімагростеп" (код 39291937) на користь ТОВ "Полесадсервіс" кошти у розмірі 200000,00 грн.

Оскільки за своєю правовою природою подана заява ліквідатора є заявою про зміну предмету позову, яка відповідала вимогам ч.ч.3,5 ст.46 ГПК України та була подана в строк встановлений ч.3 ст.252 ГПК України, суд прийняв подану заяву ліквідатора та зазначив про здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням цієї заяви, про що вказано в ухвалі суду від 30.05.2025 року.

Крім того, ухвалою суду від 30.05.2025 року постановлено перейти до розгляду справи №922/3559/23 (922/1523/25) за правилами загального позовного провадження та подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.07.2025 року.

30.05.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає про відсутність заборгованості ТОВ "Хімагростеп" перед ТОВ "Полесадсервіс" за договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення коштів в сумі 200 000,00 грн. Також в поданому до суду відзиві відповідач не визнає позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 року, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою суду від 01.07.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 29.07.2025 року.

В судовому засіданні 29.07.2025 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.08.2025 року.

В судовому засіданні 21.08.2025 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 28.08.2025.

Представник позивача (ліквідатор) в судовому засіданні 28.08.2025 року підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 28.08.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку "Електронного листа" одержувачу.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті даному судовому засіданні.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

02.11.2020 року між ТОВ "Полесадсервіс" (Позикодавцем) та ТОВ "Хімагростеп" (Позичальником) був укладений Договір №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно п.1.1. Договору, позикодавець надає позичальнику зворотню безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Зворотна безвідсоткова фінансова допомога підлягає поверненню по пред`явленню вимоги позикодавцем (п. 3.1 Договору).

На виконання умов вищезазначеного договору, ТОВ "Полесадсервіс" надало ТОВ "Хімагростеп" зворотну фінансову безвідсоткову допомогу у розмірі 300 000,00 грн без ПДВ, згідно платіжного доручення 7152 від 02.11.2020 р.

09.11.2020 року ТОВ "Хімагростеп" одержало вимогу від ТОВ "Полесадсервіс" за вихідним номером 843 про повернення грошових коштів, що були надані ТОВ "Полесадсервіс" згідно договору №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 року в сумі 300 000,00 грн. Відповідно до вимоги від 09.11.2020 року, кошти повинні були бути повернені на протязі трьох днів від дати отримання даного листа. Відтак кінцевою датою повернення ТОВ "Хімагростеп" коштів ТОВ "Полесадсервіс" за договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 року в сумі 300 000,00 грн. є 12.11.2020 року.

11.11.2020 року ТОВ "Хімагростеп" повернуло ТОВ "Полесадсервіс" частину зворотної безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 100 000,00 грн. без ПДВ (платіжне доручення №158 від 11.11.2020 року).

Таким чином, заборгованість ТОВ "Хімагростеп" перед ТОВ "Полесадсервіс" за договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги 02.11.2020, що залишилася, склала 200 000,00 грн.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" був укладений договір поставки №260206, відповідно до умов якого, постачальник (ТОВ "Хімагростеп") зобов`язався поставити товар покупцеві (ТОВ "Полесадсервіс"), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1 договору поставки №260206 від 26.02.2019 року, сторони погодили, що асортимент, кількість та якість товару, що поставляється згідно договору визначається специфікаціями.

Відповідно до специфікації №756 від 15.05.2019 року до договору поставки №260206 від 26.02.2019 року постачальник (ТОВ "Хімагростеп") взяв на себе зобов`язання з поставки покупцю (ТОВ "Полесадсервіс") зазначений в ній перелік товару загальною вартістю 1 088 203,20 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 1.3 Специфікації №756 від 15.05.2019 року товар поставляється в термін до 16.05.2019 року.

Відповідно до п. 1.4 специфікації №756 від 15.05.2019 року оплата за товар повинна бути здійснена до 15.09.2019 року.

ТОВ "Хімагростеп" виконало свої зобов`язання за договором поставки №260206 від 26.02.2019 року та поставило ТОВ "Полесадсервіс", згідно переліку і кількості, обумовленої специфікацією, товар на загальну вартість 1 088 203,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №756 від 16.05.2019 року.

В порушення умов договору поставки №260206 від 26.02.2019 та умов специфікації №756 від 15.05.2019 покупець (ТОВ "Полесадсервіс») в строк до 15.09.2019 року не виконав своїх зобов`язань по оплаті не виконав, отриманий товар був сплачений частково, згідно платіжних доручень №7070 від 21.10.2020 на суму 100000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019», №7072 від 21.10.2020 на суму 100000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019», №7074 від 21.10.2020 на суму 100000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019» №7075 від 22.10.2020 на суму 100000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019», №7082 від 22.10.2020 на суму 100000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019», №7087 на суму 50000,00 грн, з призначенням платежу «Оплата за товар згідно договору №260206 від 26.02.2019», всього на суму 550 000,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів.

Таким чином, заборгованість ТОВ "Полесадсервіс" перед ТОВ "Хімагростеп" за договором поставки №260206 від 26.02.2019, що залишилася, склала 538203,20 грн (1088203,20 550000,00).

Суд не погоджується з твердженням позивача про відсутність заборгованості ТОВ "Полесадсервіс" перед ТОВ "Хімагростеп" за договором поставки №260206 від 26.02.2019 , що обґрунтовується наступним.

17.02.2022 ТОВ "Полесадсервіс" здійснив оплату на адресу ТОВ "Хімагростеп" згідно платіжних доручень №9858 на суму 99424,63 грн з призначенням платежу «оплата за товар згідно рах.№151 від 13.02.2020», №9859 на суму 200000,00 грн з призначенням платежу «оплата за товар згідно рах.№756 від 16.05.2019», №9862 на суму 300000,00 грн з призначенням платежу «оплата за товар згідно рах.№756 від 16.05.2019»

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні вищезазначені рахунки, а тому не можна достеменно встановити, що оплата за вищевказаними рахунками стосувалася саме оплати за договором поставки №260206 від 26.02.2019.

Наявний в матеріалах справи рахунок на оплату по замовленню №756 має взагалі іншу дату, а саме 15.05.2019.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за №22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 1.7 зазначеної вище Інструкції передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 1.8 Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Із системного правового аналізу наведених норм вбачається, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. У даній справі таке право визначення призначення платежу належало ТОВ "Полесадсервіс".

Суд зазначає, що питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку.

Так, визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17.

Проте, в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження щодо укладання угоди між ТОВ "Полесадсервіс" та ТОВ "Хімагростеп" про узгодження сторонами призначення платежу згідно платіжних доручень №9858 від 17.02.2022, №9859 від 17.02.2022, №9862 від 17.02.2022, а тому суд робить висновок про відсутність належних доказів на підтвердження того, що оплата за вищезазначеним платіжними документами стосувалася договору поставки від №260206 від 26.02.2019.

Таким чином посилання позивача про відсутність заборгованості ТОВ "Полесадсервіс" перед ТОВ "Хімагростеп" за договором поставки №260206 від 26.02.2019, у зв`язку із повною оплатою боргу, не підтверджено матеріалами справи.

В подальшому, 30 червня 2023 року між ТОВ "Полесадсервіс" та ТОВ "Хімагростеп" був укладений договір про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зарахуванню підлягала заборгованість сторін за договором поставки №260206 від 26.02.2019 та договором 021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020.

Станом на дату укладання договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, сторонами була визначена заборгованість ТОВ «Полесадсервіс» перед ТОВ «Хімагростеп» за договором поставки №260206 від 26.02.2019 у розмірі 529 152,70 грн., а заборгованість ТОВ «Хімагростеп» перед ТОВ «Полесадсервіс» за Договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 у розмірі 200 00,00 грн. Підписанням договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, сторони погодили, що з моменту підписання цього договору зобов`язання ТОВ "Хімагростеп" по договору №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020, припиняється в розмірі 200000,00 грн. Отже, заборгованість ТОВ "Хімагростеп" перед ТОВ "Полесадсервіс" за договором про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги №021101-ФД від 02.11.2020 року відсутня

Зобов`язання ТОВ "Полесадсервіс" по договору поставки №260206 від 26.02.2019 припиняється у сумі 200000,00 грн, отже заборгованість ТОВ "Полесадсервіс" перед ТОВ "Хімагростеп" за Договором поставки №260206 від 26.02.2019 року становить 329 152,70 грн.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що

- вимоги мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

При цьому, слід зазначити про те, що умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами, що вже є усталеною судовою практикою та підтверджується численними постановами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема від 11 жовтня 2018 року у справі № 910/23246/17, від 05 листопада 2019 року у справі № 914/2326/18, постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 910/11116/19.

Згідно зі статтею 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на викладене зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наявність зустрічних вимог між ТОВ "Хімагростеп" та ТОВ "Полесадсервіс" за укладеними договорами, а саме ТОВ "Хімагростеп" є боржником ТОВ "Полесадсервіс" за договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 року, в той же час ТОВ "Полесадсервіс" є боржником ТОВ "Хімагростеп" за договором поставки №260206 від 26.02.2019. Вимоги сторін по цим зобов`язанням складаються з оплати грошових коштів, тобто є однорідними.

Щодо строку виконання зобов`язань судом встановлено наступне:

Пунктом 3.1 договору про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги №021101-ФД від 02.11.2020 зворотна безвідсоткова фінансова допомога підлягає поверненню по пред`явленню вимоги позикодавцем. 09.11.2020 року на адресу ТОВ "Хімагростеп" надійшла вимога від ТОВ "Полесадсервіс" за вихідним номером 843 про повернення грошових коштів. Вимогою був встановлений триденний термін від дати отримання даного листа. Відтак строк повернення ТОВ «Хімагростеп» коштів ТОВ «Полесадсервіс» за Договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 є 12.11.2020.

Відповідно до п. 1.4 специфікації №756 від 15.05.2019 року, яка є невід`ємною частиною договору поставки №260206 від 26.02.2019 оплата за товар повинна бути здійснена до 15.09.2019 року.

Таким чином, сторонами були встановлені строки виконання зобов`язань, та строк по яким настав на момент укладання договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023

Суд не погоджується з доводами позивача, що у в зв`язку з тим, що не надано поштових доказів про направлення вимоги відповідачу до 30.06.2023 і поштових доказів про отримання відповідачем такої вимоги, а тому були відсутні підстави для укладання договору зарахування зустрічних однорідних вимог. Початок строку, на його думку, потрібно розпочинати з 06.11.2024, коли вимога-претензія вих. № 01-11-24/1/02-02 від 01.11.2024 року, була отримана ТОВ "Хімагростеп", а тому строк виконання зобов`язання вважається таким що настав 13.11.2024 року.

Суд вважає достатнім доказом лист позивача від 09.11.2020 №843, підписаний директором Матназаровим А.О., скріплений печаткою підприємства з вимогою в триденний строк сплатити заборгованість за договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020 та оплату відповідачем частини заборгованості 11.11.2020 як факт належного отримання такої вимоги.

Також суд зазначає, що укладання договору зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023, який підписаний уповноваженими представниками ТОВ "Хімагростеп" та ТОВ "Полесадсервіс" та скріплений печатками підприємств свідчить про відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Щодо вимог позивача про визнання договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 недійсним з огляду на те, що він укладений на шкоду боржнику та є фраудаторним правочином, суд зазначає наступне.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, укладений між учасниками господарських правовідносин, якщо він направлений на уникнення виконання зобов`язань перед кредиторами в майбутньому. Такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі п. 6 ч. 1 статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності.

З урахуванням встановлених судом обставин, зокрема, зустрічності зарахованих вимог та їх однорідності з огляду на те, що вимоги є грошовими й стосуються грошей однієї валюти, безспірності цих вимог, оскільки вимоги підтверджуються реальністю виконання господарських операцій за договором поставки №260206 від 26.02.2019 та договором №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 30.06.2023 суд вважає, що умови договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.10.2023 не суперечать вимогам чинного законодавства .

Також позивачем не доведено обставин, що мало б наслідком визнання спірного договору недійсними в розумінні приписів статті 42 КУзПБ, зокрема, що боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог, що мало б наслідком визнання спірних договорів недійсними в розумінні приписів статті 42 КУзПБ.

Відповідно до ст.ст. 14, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивачем не доведено ознак фраудаторності договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 року, оскільки : провочин не був вчинений на шкоду кредитору, оскільки у результаті його вчинення у банкрута ТОВ "Полесадсервіс" припинилось зобов`язання у розмірі 200 000,00грн. за договором поставки № 260206 від 26.02.2019 та платоспроможність у результаті вчинення цього правочину у банкрута не зменшилась.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 року, укладеного між ТОВ "Полесадсервіс" та ТОВ "Хімагростеп".

ЩОДО ВИМОГИ ПОЗИВАЧА ПРО СТЯГНЕННЯ КОШТІВ ЗА ДОГОВОРОМ №021101-ФД від 02.11.2020 року.

В поданій позовній заяві позивач просив суд у тому числі стягнути з ТОВ "Хімагростеп" на користь ТОВ "Полесадсервіс" заборгованість в сумі 200 000,00 грн. за договором надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги №021101-ФД від 02.11.2020 року.

Проте, приймаючи до уваги, що судом відмовлено позивачу в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2023 року та оскільки зобов`язання ТОВ "Хімагростеп" по договору №021101-ФД про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 02.11.2020року розмірі 200000,00 грн. припинилось шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, про що було вказано раніше, правові підстави для стягнення з ТОВ "Хімагростеп" на користь ТОВ "Полесадсервіс" 200000,00 грн. відсутні.

ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовив, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

За таких обставин, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 16, 203, 215-216, 601, 602 ЦК України, ст.ст. 42, 7, 58-67 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 5, 11, 13, 14, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення направити учасникам справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "05" вересня 2025 р.

Суддя С.В. Міньковський