ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01.09.2025 Справа № 914/1367/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Григорчук Н.В., розглянув матеріали заяви
про прийняття додаткового рішення у справі №914/1367/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер», м. Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія», м. Львів
про стягнення 185 784,12 грн
за участю представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/1367/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія», м. Львів про стягнення 185 784,12 грн.
18.07.2025 Господарським судом Львівської області у справі №914/1367/25 винесено рішення, яким позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька інвестиційно-лізингова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер» 149 330,58 грн основного боргу, 16 201,52 грн пені, 3 516,96 грн 3% річних, 16 735,06 грн інфляційних, а також 2 422,40 грн судового збору.
24.07.2025 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер» надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення (стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. №3130/25 від 24.07.2025).
Ухвалою суду від 24.07.2025 розгляд заяви про відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, було призначено на 31.07.2025.
31.07.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що у період з 28.07.2025 по 31.07.2025 суддя Мазовіта А.Б. перебував у відпустці.
Ухвалою суду від 05.08.2025 розгляд заяви призначено на 01.09.2025.
Сторони явку представників в судове засідання 01.09.2025 не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).
Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30 000,00 грн надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000121 від 25.07.2014, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №002680 від 01.03.2024, ордеру серії ВС №1365011 від 30.04.2025, ордеру серії ВС №1381507 від 23.07.2025, додаткова угода №2 від 25.03.2025, акт приймання наданих послуг від 23.07.2025 на суму 30 000,00 грн, детальний опис робіт у справі №914/1367/25.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частиною п`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Суд звертає увагу на те, що в детальному описі робіт є послуги, які не пов`язані з розглядом справи в тому сенсі, що їх виконання для розгляду спору не було обов`язковим та необхідним. Так, не було необхідним для розгляду цієї справи контроль стану розгляду позовної заяви (1 год.), оскільки в ухвалі про відкриття провадження у справі було визначено, що її розгляд буде відбуватися у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами.
Крім того, в детальному описі робіт зазначено про підготовку та подання заяви з процесуальних питань через систему «Електронний суд» - 2 год.
Згідно з ст. 169 ГПК України до заяв з процесуальних питань віднесені: заяви, клопотання, заперечення проти заяв і клопотань. У них при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.
З матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду справи позивачем було подано: 02.05.2025 - заяву, у якій він просив не брати до уваги під час розгляду справи видаткову накладну №3145 від 30.08.2024 на суму 6 300,00 грн, яка знаходиться в описі позовної заяви у абзаці 8 та у додатках під номером 22; 24.07.2025 - заяву про ухвалення додаткового судового рішення; 20.08.2025 - заяву про видачу судового наказу.
Таким чином, подана 02.05.2025 заява була спрямована на виправлення недоліків, допущених безпосередньо представником позивача під час оформлення позовної заяви. За змістом такої заяви недолік полягав у допущенні технічної описки, а саме - у тексті позовної заяви та у додатках містилася зайва видаткова накладна, яка не впливала на зміст позовних вимог та ціну позову.
Також не було жодної процесуальної необхідності у поданні заяви про видачу наказу, оскільки наказ на примусове виконання рішення суду видається судом у строки, визначені нормами ГПК України, незалежно від подання чи неподання такої заяви. Також не може бути включено до суми витрат на правову допомогу витрати за підготовку та подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
У п. 2 додаткової угоди №2 від 215.03.2025 зазначено, що сторони погодили фіксований розмір гонорару, що становить 30 000,00 грн. Вартість інших послуг, які не входять у цей фіксований розмір гонорару, розраховується за тарифом: 3 000,00 грн година наданих послуг. В детальному описі робіт зазначено види послуг та витрачений час у годинах 4 види послуг, які надавалися протягом 10 год., водночас згідно акту вартість наданих послуг 30 000,00 грн.
Відтак, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат на суму 9 000,00 грн на підставі частини 5 статті 129 ГПК України.
В іншій частині судові витрати слід покласти на відповідача.
З огляду на викладене, керуючись 126, 129, 244 ГПК України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонер» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
3. В задоволенні решти вимог позивача щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.
4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення складено 02.09.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.