ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Справа №915/673/25

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представників сторін: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»,

до відповідача: Миколаївської міської ради,

про: визнання права власності на нежитлові будівлі ПС за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Миколаївобленерго звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївської міської ради, як повноважного представника Миколаївської міської територіальної громади, в якій просить суд визнати за собою право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ Варварівка, в склад якої входять літ.А будівля РП-10 кВ загальною площею 165,6 кв.м, літ.№1 - огорожа, металева сітка, які розташовані по вул.Одеське шосе, поблизу буд.№75 у місті Миколаєві Миколаївської області.

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.05.2025.

29.05.2025 судом відкладено підготовче засідання на 16.07.2025.

Відповідач у відзиві б/н від 30.05.2025 вказує, що згідно службової записки Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 30.05.2025 №30133/10.01-08/25-2, будівля РП-10кВ (розподільчий пункт), огорожа сітчаста, по вул.Одеське шосе, поблизу буд.№75 у місті Миколаєві Миколаївської області, не обліковується серед об`єктів, які належать до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади, та серед комунальних підприємств Миколаївської міської ради відсутнє таке, яке може надавати послуги з енергопостачання, а тому обслуговування таких об`єктів наразі є неможливим.

Ухвалою суду від 16.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2025.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у письмових заявах просили суд розглянути справу за відсутності їх представників.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 20.08.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Позивач вказує, що Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Миколаївобленерго», яка була заснована в процесі корпоратизації на базі Державного енергопостачального підприємства «Миколаївобленерго» у відповідності до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 №170 «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Миколаївобленерго» та на підставі указу Президента України від 04.04.1995 №282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України», наказу Міністерства економіки України від 14.06.1995 №75 «Про внесення змін та доповнень до переліків підприємств, що підлягають корпоратизації, та графіків її проведення».

З метою проведення корпоратизації на підприємстві було створено комісію з корпоратизації ДЕП «Миколаївобленерго» та на підставі наказу від 19.06.1995 №1 керівника ДЕП «Миколаївобленерго» у строк з 01.07.1995 по 15.07.1995 проведено інвентаризацію згідно Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 №158.

Відповідно до п.10 Положення про порядок корпоратизації підприємств затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 №508 комісія з корпоратизації підготувала акт оцінки вартості майнового комплексу «Миколаївобленерго», що підлягало корпоратизації.

До акту оцінки вартості майнового комплексу «Миколаївобленерго» додано матеріали щодо визначення оціночної вартості майна, згідно передаточного балансу, зокрема відомості, розрахунки та переліки об`єктів, що не підлягають приватизації (перелік об`єктів (основні засоби), які не підлягають приватизації по «Миколаївобленерго» від 15.07.1995; об`єкти цивільної оборони та культури, що не підлягають приватизації по «Миколаївобленерго» від 15.07.1995), які складені комісією з корпоратизації.

Згідно п.10 Положення №508, комісія з корпоратизації подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, проект плану розміщення акцій та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України «Про господарські товариства», з урахуванням вимог передбачених Указом Президента України від 15.06.1993 №210/93 «Про корпоратизацію підприємств».

На виконання вказаних норм, комісією з корпоратизації направлено до Міністерства енергетики і електрифікації України акт оцінки вартості майнового комплексу «Миколаївобленерго».

Пунктом 1 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 №170 затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу ДЕП «Миколаївобленерго», а пунктом 5 встановлено «вважати ДАЕК «Миколаївобленерго» правонаступником ДЕП «Миколаївобленерго».

При цьому в акті оцінки вартості майнового комплексу, конкретизований перелік майна, що увійшов в процесі корпоратизації до статутного фонду (капіталу) позивача не визначався.

Згідно п.1.1 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №80 від 21.04.1995 вирішено створити станом на 01.04.1995 на базі відособлених підрозділів ВЕО «Одесаенерго», які розташовані в Миколаївській області, Державне підприємство «Миколаївобленерго», з відособленим апаратом управління у складі: Миколаївська ТЕЦ, Вознесенські електричні мережі та Миколаївські електричні мережі з правом юридичної особи за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40.

Згідно п.1.1.3 Наказу №80 вирішено «вважати ДП «Миколаївобленерго» правонаступником ВЕО «Одесаенерго» стосовно майна, прав та зобов`язань відособлених підрозділів, на базі яких воно створене».

Відповідно до п.15 Положення №508 з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства.

У подальшому ДАЕК «Миколаївобленерго» була перейменована у Відкрите акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго».

У квітні 2011 року відповідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» було перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго», а у квітні 2018 року ПАТ «Миколаївобленерго» перейменовано у Акціонерне товариство «Миколаївобленерго».

Позивач вказує, що на теперішній час у нього відсутній перелік майна, що увійшов до його статутного капіталу у процесі корпоратизації та інвентаризаційні описи основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

З метою пошуку вказаних документів, позивач звертався до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, АТ «Одесаобленерго», Державного архіву Одеської області, ВП «Південна електроенергетична система» ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Фонду державного майна України.

У відповідях зазначених організацій від 09.04.2020 №26/1.1-19.3-9266, від 03.03.2020 №101/03/03-1024, від 02.11.2018 №101/10/03-7080, від 20.03.2020 №709/05-20, від 27.02.2020 №05/8018, від 10.02.2015 №12/02/2516/нк, від 26.01.2018 №10-21-1645 вказано про відсутність у них переліку майна, що увійшов до статутного капіталу позивача та інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

03.03.2017 набрав чинності Порядок підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), затверджений наказом Фонду державного майна України від 12.01.2017 №17.

Відповідно до п.5 Порядку №17 для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства, утвореного у процесі приватизації (корпоратизації), заявник подає до державного органу приватизації, зокрема дані інвентаризаційних описів основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об`єкта.

У позивача не збереглися інвентаризаційні описи основних фондів (зведений акт інвентаризації, перелік необоротних активів), складених на дату оцінки об`єкта у 1995 році.

Позивач надав листом від 26.07.2017 №01/16-4272 до ФДМУ усі наявні у нього додаткові документи та інформацію, які необхідні для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу позивача, крім даних інвентаризаційних описів основних фондів, складених на дату оцінки об`єкта.

Листом від 26.01.2018 №10-21-1645 ФДМУ повідомив позивача, що наданий пакет документів є недостатнім для підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу позивача.

Згідно з балансовою довідкою бухгалтерії АТ «Миколаївобленерго» від 10.04.2025 №04.02/01-50-93 на балансі позивача з 01.01.1967 обліковується нерухоме майно ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», яка знаходиться за адресою: вул.Одеське шосе, поблизу буд.№ 75 у м.Миколаєві, в склад якої входить: будівля РП-10кВ (розподільчий пункт), інвентарний №31221, балансова вартість становить - 167345,44 грн; огорожа сітчаста, інвентарний №31223, балансова вартість становить - 78372,07 грн.

На балансі позивача також обліковується енергетичне та інше обладнання, яке встановлене у ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», зокрема: дорога внутрішньоплощадочна, інв.№31220; канали кабельні, інв.№31222; обладнання ОПУ, інв.№66781; рельсові шляхи, інв.№31224; РУ-10 кВ (закритий), інв.31225; РУ-150 кВ, інв.№31226; РУ-35кВ, інв.№31227; трансформатор власних потреб 21Т, 10/0,23 кВА, інв.№31230; трансформатор власних потреб 22Т, 10/0,23 кВА, інв.№31231; трансформатор власних потреб 23Т, 10/0,23 кВА, інв.№31232; трансформатор силовий 1Т ТДН-16000/150-70 У1, інв.№56920; трансформатор силовий 2Т ТДТГ-15000, інв.№31229; трансформатор силовий ТД-10000,35/10 кВ, інв.№31228.

Відповідно до Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» трансформаторна підстанція електрична підстанція призначена для прийому електричної енергії, перетворення у відповідну напругу та розподілу по споживачам.

АТ «Миколаївобленерго» у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» є оператором системи розподілу, тобто юридичною особою, відповідальною за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Згідно п.82 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» система розподілу електричної енергії - система ліній, допоміжного обладнання, обладнання для трансформації та перемикань, що використовується для розподілу електроенергії.

В свою чергу, ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» є енергооб`єктом, що використовується позивачем при здійсненні господарської діяльності, а саме для прийому електричної енергії, перетворення у відповідну напругу та розподілу по споживачам в межах закріпленої території Миколаївської області.

До ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» приєднані споживачі (юридичні та фізичні особи), що мають укладені з АТ «Миколаївобленерго» договори про постачання електричної енергії, договори про користування електричною енергією, договори споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а саме:

- 328 точок обліку непобутових споживачів (юридичних осіб), що підтверджується довідкою від 18.12.2024 вих.№12.05-049/2594, електрозабезпечення яких здійснюється через ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» у м.Миколаєві;

- 6872 точки обліку побутових споживачів, що підтверджується довідкою від 18.12.2024 вих.№12.05-049/2594.

Умовами договорів, укладених між позивачем та споживачами електричної енергії, що живляться від ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», а також актами розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (визначення точки продажу електричної енергії), які є невід`ємними додатками вищевказаних договорів, визначено межі балансової належності електромереж та установок.

15.01.2010 позивачем складено Паспорт технічного стану будівлі (споруди) ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», в якому зазначено технічні характеристики будівлі.

Для обслуговування ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» позивачем складено 20.04.2012 Паспорт №11 трансформаторної підстанції 150/35/6 кВ «Варварівка», в якому зазначено технічні характеристики ПС та встановленого в ньому енергетичного обладнання.

Обслуговування та проведення ремонтно-відновлювальних робіт підтверджується актами приймання виконаних робіт №17285 від 25.11.2015, №12402 від 31.08.2015, №14259 від 30.09.2016, №15460 від 27.10.2016, №19603 від 29.12.2017, №19613 від 29.12.2017, №6 від 28.02.2024, №4 від 28.02.2025, №3 від 28.02.2025, акт приймання відремонтованих, реконструйованих та модернізованих основних засобів від 17.02.2025.

На замовлення позивача 13.12.2024 ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертизи» виготовило технічний паспорт на нежитловий об`єкт ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» (інвентаризаційна справа №2648), який позначено: літ.«А» будівля РП-10 кВ, загальною площею 165,6 кв.м; №1 - огорожа, металева сітка.

Нерухоме майно ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 18.04.2025, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

28.07.2014 між Миколаївською міською радою та позивачем укладено договір оренди землі №10565 для обслуговування ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», яка розташована по Одеському шосе, поблизу будинку №75 (Варварівка) в Центральному р-ні у м.Миколаєві, кадастровий номер :16:001:0018.

Право оренди на земельну ділянку зареєстровано в державному реєстрі речових прав 04.08.2014.

31.12.2024 між Миколаївською міською радою та позивачем укладено Договір про зміни №264-24 до договору оренди землі №10565 від 28.07.2014, яким строк дії договору оренди землі продовжено на 49 років.

Право оренди на земельну ділянку зареєстровано в державному реєстрі речових прав 05.02.2025.

Позивач також зазначає, що первинним власником ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» був РЕУ «Одесаенерго», в склад якого до 1995 року входило Миколаївське підприємство електричних мереж.

Також позивач зазначає, що в його архівах знайдено документи, які підтверджують факт відкритого користування, добросовісного володіння позивачем ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», а саме: листування щодо будівництва ПС Варварівка» від 1965, 1966, 1976, 1977, 1978 років; Технічно-робочий проект, том 1, м.Одеса 1973 року, в якому зазначено, що технічно-робочий проект на підстанцію «Варварівка» у м.Миколаєві розроблено на підставі завдання на проектування затвердженого 14.09.1972, технічних умов РЕУ «Одесаенерго» Миколаївського ПЕМ; замовні специфікації 1973 року, на яких зазначено замовник Миколаївського ПЕМ РЕУ «Одесаенерго», технічно-робочий проект «розвідувально-експлуатаційна свердловина» для виробничого питного водопостачання Варварівської трансформаторної підстанції від 1977 року.

Позивач стверджує, що єдиним користувачем та володільцем ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» та встановленого у ньому енергетичного обладнання, є АТ «Миколаївобленерго» до мереж якого приєднано вищевказане електротехнічне обладнання, який несе відповідальність за технічний стан та технічне обслуговування об`єктів електроенергетики.

Позивач вказує, що АТ «Миколаївобленерго» добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаним нерухомим майном, починаючи 1967 року та по теперішній час, тобто протягом 58 років, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для визнання за АТ «Миколаївобленерго» права власності на ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо набуття права власності на нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ Варварівка за набувальною давністю.

За приписами ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст.2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За приписами ч.1 ст.344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Враховуючи вищезазначене, дослідженню судом підлягають наступні обставини: чи може спірне майно бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

За наявними в матеріалах даної справи доказами судом встановлено наступні обставини:

- нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», в склад якої входять літ.«А» будівля РП-10 кВ загальною площею 165,6 кв.м, літ.№1 - огорожа, металева сітка, які розташовані по вул.Одеське шосе, поблизу буд.№75 у місті Миколаєві Миколаївської області, не належать до категорій майна, вилучених із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння є законним та може бути об`єктом набувальної давності;

- позивач добросовісно заволодів нерухомим майном з метою забезпечення потреб юридичних та фізичних осіб в отриманні електричної енергії; добросовісний характер володіння підтверджується тим, що позивач прийняв від ВЕО «Одесаенерго» на баланс ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» та протягом 58 років з 1967 року безперервно обслуговує, ремонтує, отримує прибуток та несе відповідальність за забезпечення потреб юридичних та фізичних осіб в отриманні електричної енергії; підставами набуття є правонаступництво ДП «Миколаївобленерго» від ВЕО «Одесаенерго» стосовно майна, прав та зобов`язань відособлених підрозділів, на базі яких воно створене;

- позивач не був обізнаний на час заволодіння майном, що воно належить не йому та правомірно вважав, що мав набути це майно під час корпоратизації у складі майна цілісного майнового комплексу «Миколаївобленерго»;

- позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном, що підтверджується: визначенням балансової належності у договорах, які укладено позивачем зі споживачами електричної енергії, що живляться від ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», наявністю технічного паспорту на спірний нежитловий об`єкт, а також договором оренди землі, на якій розташований спірний об`єкт;

- позивач безперервно володіє спірним нерухомим майном починаючи з 1967 року по теперішній час, тобто протягом 58 років, а також здійснює його ремонт та обслуговування, що підтверджується актами приймання виконаних робіт, паспортом енергооб`єкта; позивач також несе витрати на утримання спірного майна та отримує доходи від використання цього майна у власній господарській діяльності;

- відповідачем не спростовано відсутності осіб, які претендують на спірне нерухоме майно; право власності на будівлю за жодною особою не зареєстровано;

- згідно листів Фонду державного майна України від 06.11.2024 №02/1227, Миколаївської обласної ради від 02.10.2024 №1256-11-05-24, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 01.10.2024 №17204/02.02.01-40/10/14/24, Департаменту економічного розвитку та регіональної політики Миколаївської обласної державної (військової) адміністрації від 09.10.2024 №1623/01.01-18 нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ «Варварівка» у останніх не обліковується;

- у позивача відсутній титул (підстава) для володіння майном та набуття права власності, оскільки ним не укладалося з жодною особою правочинів (договорів купівлі-продажу, оренди тощо), які б регулювали форму речових прав позивача стосовно спірного майна;

- у позивача відсутні правоустановчі документи на спірне нерухоме майно, а право власності згідно вимог чинного законодавства не зареєстровано за жодною особою, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу приписів п.4 ч.3 наведеної норми змагальність сторін є однією з засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.3 ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В силу приписів ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано та не заперечно, наявність всіх підстав, встановлених вимогами чинного законодавства, для набуття АТ «Миколаївобленерго» права власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», в склад якої входять літ.«А» будівля РП-10 кВ загальною площею 165,6 кв.м, літ.№1 - огорожа, металева сітка, які розташовані по вул.Одеське шосе, поблизу буд.№75 у місті Миколаєві Миколаївської області.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останнім не заявлялись, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати за Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» (54017, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Громадянська, буд.40; ідент.код 23399393) право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі ПС 150/35/6 кВ «Варварівка», в склад якої входять літ.«А» будівля РП-10 кВ загальною площею 165,6 кв.м, літ.№1 - огорожа, металева сітка, які розташовані по вул.Одеське шосе, поблизу буд.№75 у місті Миколаєві Миколаївської області.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01.09.2025.

Суддя М.В.Мавродієва