РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2025Справа № 910/5809/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрно-Промисловий Холдинг";

2) ОСОБА_1

про стягнення коштів

Суддя Котков О.В.

без повідомлення учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (далі - ТОВ "УЛФ-Фінанс", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрно-Промисловий Холдинг" (далі - ТОВ "УАПХ", відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2) про солідарне стягнення заборгованості в сумі 151 233,39 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення лізингоодержувачем - ТОВ "УАПХ" (відповідачем-1) зобов`язань в частині своєчасної сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 4018/06/19-Г від 18.06.2019, внаслідок чого у ТОВ "УАПХ" утворилась заборгованість. Також позивач вказує, що обов`язок повернути вказану заборгованість виник і у поручителя - ОСОБА_1 (відповідача-2) в силу договору поруки від 18.06.2019.

У позові ТОВ "УЛФ-Фінанс" просило солідарно стягнути з ТОВ "УАПХ", ОСОБА_1 основний борг за лізинговими платежами у сумі 1 000,00 грн., 10 % штрафу у сумі 100,00 грн., пені у сумі 93 966,43 грн., інфляційних втрат у сумі 47 834,28 грн., 3 % річних у сумі 8 332,68 грн., що разом становить 151 233,39 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам спору надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Проте, у визначений законом строк відповідачі, належним чином повідомлені про розгляд справи, відзиву на позов не надали. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідачі не скористались наданим їм правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, а також додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.06.2019 між ТОВ "Улф-фінанс" (лізингодавець) та ТОВ "УАПХ" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 4018/06-19-Г (далі - договір), предметом лізингу якого є: автомобіль "Lexus RX 300", рік випуску - 2019; вартість предмету лізингу - 1 779 592,66 грн.

Відповідно до п. 9.1 договору загальна сума лізингових платежів становить 2 834 721,84 грн.

У п. 10 договору сторонами погоджено графік внесення лізингових платежів у період з 19.06.2019 по 25.06.2023.

Договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором фінансового лізингу (п. 14 договору).

Згідно з п. 15 договору додаток «Загальні умови до договору фінансового лізингу» (та будь-які посилання на нього в договорі), розміщений на офіційному веб-сайті лізингодавця за посиланням: https://ulf.ua/ua/dokumenty/usloviya-k-dogovoru-fl.html або QR-кодом, в редакції, діючій на дату укладення цього договору, та є невід`ємною складовою частиною договору.

Так, відповідно до п. 1.1 загальних умов лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно, найменування, марка, модель, рік випуску, ціна, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у договорі.

Пунктом 2.1 загальних умов договору передбачено, що всі платежі за користування об`єктом лізингу лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця не пізніше на дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до графіка внесення лізингових платежів. Лізингоодержувач зобов`язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем на e-mail лізингоодержувачу. Лізингові платежі включають в погашення (компенсацію) вартості об`єкта лізингу, комісію лізингодавця за наданий в лізинг об`єкт лізингу та інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до п. 3.4, 3.6 загальних умов приймання лізингоодержувачем об`єкта лізингу в лізинг оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта лізингу. 3 моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта лізингу до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням об`єктом лізингу.

Додатковою угодою № 1 від 25.06.2019 до договору сторони внесли зміни щодо вартості предмета лізингу - 1 770 237,32 грн., загальної суми лізингових платежів - 2 816 178,08 грн. та графіку внесення лізингових платежів за період з 19.06.2019 по 25.06.2023.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору фінансового лізингу ТОВ "УЛФ-Фінанс" передало лізингоодержувачу - ТОВ "УАПХ" об`єкт лізингу, а саме - автомобіль "Lexus RX 300", 2019 року випуску, номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується актом прийому-передачі від 26.09.2019. Отже, у відповідача-1 виник обов`язок сплачувати лізингові платежі.

Проте, ТОВ "УАПХ" (відповідач-1) у період з червня 2019 по червень 2023 неналежним чином виконувало свої зобов`язання зі сплати лізингових платежів, вносило оплату лізингових платежів з порушенням строку, а лізинговий платіж за червень 2023 у сумі 1 000,00 грн. не сплатило.

Згідно з п. 8.8 загальних умов у разі якщо після закінчення строку лізингу за договором, умови якого передбачають наявність викупної вартості предмета лізингу, лізингоодержувач не реалізує своє право викупу предмета лізингу згідно п. 8.2 договору загальних умов та не продовжить строк користуваання предметом лізингу (у разі наявності такого права за договором), лізингоодержувач повертає предмет лізингу лізингодавцю на підставі акту в місці та час, зазначені лізингодавцем.

13.09.2024 ТОВ "УЛФ-Фінанс" звернулось до відповідача-1 з повідомленням № УФ-71506 повернути об`єкт лізингу позивачу. Вказана вимога була залишена відповідачем-1 без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач-1 доказів сплати заборгованості за договором фінансового лізингу не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що у ТОВ "УАГП" виникла заборгованість за лізинговими платежами у сумі 1 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 10 % штрафу у сумі 100,00 грн. та пені у сумі 93 966,43 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.1.1 загальних умов договору закріплено обов`язок лізингоодержувача сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 7.1.2 загальних умов договору лізингоодержувач у разі прострочення (затримки) сплати лізингових платежів та інших платежів за договором понад 30 календарних днів, крім пені, передбаченої п. 7.1.1 загальних умов, сплачує штраф у розмірі 10 % від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.1.8 загальних умов договору сторони домовились, що неустойка та інші штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем-1 порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату неустойки (пені та штрафу) є правомірними.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем штрафних санкцій відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд вважає за необхідне стягнути 10 % штрафу у сумі 100,00 грн. та пені у сумі 93 966,43 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат у сумі 47 834,28 грн. та 3 % річних у сумі 8 332,68 грн., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення матеріальних втрат судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 47 834,28 грн. та 3 % річних у сумі 8 332,68 грн. підлягають задоволенню в заявлених позивачем сумах.

Щодо вимог про солідарне стягнення вказаної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки на підставі п. 2 ст. 554 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу № 4018/06/19-Г від 18.06.2019, між ТОВ "УЛФ-Фінанс" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання ТОВ "УАПХ" (боржник) усіх його грошових зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, в тому числі і в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів, що виникли або виникнуть в майбутньому із вказаного договору фінансового лізингу, укладеного між кредитором та боржником, з урахуванням додатку "Загальні умови до договору фінансового лізингу", а також усіх змін та доповнень до договору, в тому числі тих, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, в тому числі за відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, що обумовлені у загальних умовах до лізингового договору та передбачені законодавством України.

Відповідно до п. 1.4, 1.5 договору поруки відповідальність поручителя та боржника є солідарною, а причини невиконання боржником своїх зобов`язань за лізинговим договором в жодному разі не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором.

У разі повного або часткового невиконання боржником зобов`язань за лізинговим договором, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Поручитель повинен виконати свої зобов`язання на користь кредитора протягом 5-ти банківських днів з моменту пред`явлення кредитором вимог, забезпечених порукою згідно цього договору, шляхом перерахування суми заборгованості боржника, вказаної у вимозі, на поточний рахунок кредитора, зазначений у розділі 5 цього договору, або інший рахунок, реквізити якого кредитор надасть поручителю. Під пред`явленням вимоги розуміється надсилання кредитором рекомендованим листом на адресу поручителя, вказану в розділі 5 даного договору, письмової вимоги заяви про невиконання боржником своїх зобов`язань, передбачених лізинговим договором (п.п. 2.1, 2.2 договору поруки).

24.04.2025 позивач звертався до відповідача-2 (поручителя) з вимогою сплатити заборгованість за договором фінансового лізингу. Проте, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач - 2 доказів, які б підтверджували належне виконання ними зобов`язань зі сплати лізингових платежів у сумі 1 000,00 грн., 10 % штрафу у сумі 100,00 грн., пені у сумі 93 966,43 грн., інфляційних втрат у сумі 47 834,28 грн., 3 % річних у сумі 8 332,68 грн. суду не надав та доводів позивача не спростував, відтак, суд вважає, що у відповідача-2 виник солідарний обов`язок з відповідачем-1 нести відповідальність перед позивачем зі сплати вказаних сум.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи позивача, викладені у його позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, проте відповідачі доказів, які підтверджують сплату ними заборгованості суду не надали, доводів позивача не спростували, тому суд дійшов висновку, що позов ТОВ "УЛФ-Фінанс" про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ "УАПХ" та ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, у заявлених позивачем сумах.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідачів порівну.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрно-Промисловий Холдинг" (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, корп. 1, буд. 7, офіс 230; ідентифікаційний код 40557025) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300; ідентифікаційний код 41110750) заборгованість по сплаті лізингових платежів у сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп., 10 % штрафу у сумі 100 (сто) грн. 00 коп., пені у сумі 93 966 (девяносто три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 43 коп., інфляційні нарахування у сумі 47 834 (сорок сім тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 28 коп., 3 % річних у сумі 8 332 (вісім тисяч триста тридцять дві) грн. 68 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрно-Промисловий Холдинг" (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, корп. 1, буд. 7, офіс 230; ідентифікаційний код 40557025) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300; ідентифікаційний код 41110750) 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а, офіс 300; ідентифікаційний код 41110750) 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 01 вересня 2025

Суддя Котков О.В.