ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 серпня 2025 року Справа № 903/518/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом: Фермерського господарства Вест-Агро

до відповідача: Селянського фермерського господарства Надія

про стягнення 1324933,94 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Кирись З.Л, адвокат, ордер серія АС №1143992 від 17.06.2025.

від відповідача: н/з.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: 16.05.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) Фермерського господарства Вест-Агро до Селянського фермерського господарства Надія про стягнення 1324933,94 грн, з них 811229,41 грн основного боргу, 45428,83 грн інфляційних втрат, 8267,87 грн 3% річних, 81434,11 грн пені, 243368,82 грн штрафу за прострочення оплати, 135204,90 грн штрафу за неповернення суми ПДВ.

При обґрунтуванні позовних вимог посилаються на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди самохідної сільськогосподарської техніки з екіпажем № 16122024 від 16.12.2024, в частині повної, своєчасної оплати орендної плати та неповернення суми ПДВ.

Ухвалою суду від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.06.2025; запропоновано відповідачу надати відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив; позивачу відповідь на відзив та уточнити суму до стягнення 1324933,90 грн (сумою доданків складових ціни позову є 324933,94 (811229,41 + 45428,83 + 8267,87 + 81434,11 + 243368,82 + 135204,90 =1324933,94)).

18.06.2025 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про уточнення позовних вимог та просить вважати вірною ціну в сумі 1324933,94 грн. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.06.2025 судом постановлено на місці прийняти заяву позивача про зміну предмета позову, оскільки це його право та реалізував він його у строк визначений ГПК України.

Ухвалою суду від 18.06.2025 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 24.07.2025.

23.06.2025 та 18.07.2025 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, дані клопотання з додатками долучено до матеріалів справи (до клопотання від 18.07.2025 позивач долучив докази сплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 111 229, 41 грн. згідно платіжної банківської квитанції №515 від 26.06.2025).

Ухвалою суду від 24.07.2025 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 20.08.2025.

19.08.2025 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання за вх.№01-75/2405/25 про долучення доказів, а саме платіжної інструкції №683 від 05.08.2025 про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 200 000 грн., дане клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.08.2025 позовні вимоги підтримала та з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 20.08.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що стверджується доставленою 25.07.2025 о 13:36 год до електронного кабінету ухвали суду від 24.07.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

установив:

16.12.2024 року між Фермерським господарством «Вест-Агро» (орендодавець) та Селянським фермерським господарством «Надія» (орендар) укладений договір № 16122024 оренди самохідної сільськогосподарської техніки з екіпажем (далі - договір)(а.с. 12).

Відповідно до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування комбайн бурякозбиральний - навантажувач-очищувач HOLMER TERRA FELIS TF 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування комбайн під керуванням екіпажу (водія) орендодавця та сплачувати орендодавцю, орендну плату.

Навантажувач передається орендарю за його усною заявкою не пізніше одного календарного дня після її приймання орендодавцем до виконання (п.2.1 договору).

За змістом п. 4.1 договору, розмір орендної плати становить: 811 229, 41 грн.

Замовник зобов`язаний перерахувати суму зазначену в акті виконаних робіт протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання такого акту (п.4.2 договору).

Відповідно до п.п.5.1.5 п.5.1 договору орендодавець за договором зобов`язується нести витрати з оплати праці екіпажу (водія), а також витрати на його утримання.

Згідно з абз.2 п.п.5.1.6 п.5.1 договору екіпажем (водієм) є працівник орендодавця, який підпорядковується розпорядженням орендодавця щодо керування та технічної експлуатації та розпорядженням орендаря щодо комерційної експлуатації транспортного засобу.

У п. 5.2.1 договору, сторони погодили, що Орендар за цим Договором зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі в порядку зазначеному в п. 4.2 цього Договору.

У відповідності до п. 6.1 договору, повернення навантажувача провадиться за актом приймання-передачі, аналогічним тому, який складається при передачі навантажувача від Орендодавця Орендарю.

У разі порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.7.1. договору).

У випадку не додержання умов оплати з цим Договором Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє виникнення заборгованості, за кожен день прострочення виконання зобов`язання та штраф у розмірі 30% від простроченої до оплати суми (п.7.2 договору).

За змістом п.7.4 договору, у разі реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної з порушенням граничних термінів щодо реєстрації податкових накладних розрахунків корегування до податкових накладних встановлених чинним законодавством України. Орендар зобов`язаний сплатити на користь Орендодавця штраф у розмірі 100% суми ПДВ. Зазначеного у податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, також суми Орендаря штрафних та інших санкцій з боку контролюючих органів.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Усі правовідносини, які виникають у зв`язку з виконанням умов цього Договору та не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України (пункти 8.1 8.2. договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін без будь-яких зауважень.

На виконання умов договору між сторонами 22.12.2024 підписано акт приймання-передачі самохідної сільськогосподарської техніки з екіпажем, а саме навантажувач-очищувач марки HOLVER TERRA FELIS TF 3 (реєстраційний номер 40176; рік випуску 2020; заводський номер ЕА 0241) у кількості 1 шт. строком на 7 календарних днів (а.с. 15-16).

Додатково 22.12.2024 сторонами складено та підписано спільний акт № 5 надання послуг за договором на суму 811 229, 41 грн, яким стверджується, що замовник претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт не має (а.с. 17).

Крім того, 22.12.2024 Фермерським господарством «Вест-Агро» виписано Селянському фермерському господарству «Надія» рахунок № 5 на оплату наданих послуг за договором на суму 811 229, 41 грн. (а.с. 18).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 798 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що позивач на виконання умов договору передав відповідачу в оренду навантажувач-очищувач марки HOLVER TERRA FELIS TF 3 (реєстраційний номер 40176; рік випуску 2020; заводський номер ЕА 0241) у кількості 1 шт. строком на 7 календарних днів.

За змістом п. 4.1 договору, розмір орендної плати становить: 811 229, 41 грн.

Згідно спільного акт № 5 від 22.12.2024 надання послуг за договором та рахунку № 5 від 22.12.2024 на оплату наданих послуг за договором сума, яка підлягає до сплати за оренду рухомого майна складає 811 229, 41 грн.

У відповідності до п.4.2 договору замовник зобов`язаний перерахувати суму зазначену в акті виконаних робіт від 22.12.2024 протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання такого акту.

Отже, з урахуванням встановленого у договорі строку оплати, відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату у термін до 27.12.2024.

Відтак заборгованість відповідача з оплати орендної плати перед позивачем на момент подання позову становила 811 229, 41 грн.

Разом з тим, суд встановив, що після відкриття провадження у даній справі відповідач частково виконав зобов`язання з оплати оренди, сплативши позивачу кошти у розмірі 311 222, 49 грн., що підтверджується копією платіжної банківської квитанції №515 від 26.06.2025 на суму 111 229, 41 грн. та копією платіжної інструкції №683 від 05.08.2025 на суму 200 000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, враховуючи те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом та після відкриття судом провадження у даній справі частково оплатив заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у частині позовних вимог щодо стягнення 311 299, 41 грн. основного боргу на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Разом з тим, оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 762 Цивільного кодексу України, взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу орендну плату за договором в обумовлений строк, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 500 000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем орендної плати, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 8267, 87 грн. та інфляційні втрати у розмірі 45 428, 83 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

У відповідності до ч.1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивачем нараховано відповідачу 45 428, 83 грн. інфляційних збитків за період з 28.12.2024 по 30.04.2025.

При цьому, суд встановив, що такий розрахунок позивачем здійснено із включенням індексу інфляції грудня місяця 2024 року включно, без урахування реального сукупного індексу інфляції за спірний період.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Суд вважає за необхідне зауважити, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Отже, враховуючи наведене та те, що початок періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання настав 28.12.2024, тобто становить менше половини місяця, тому інфляційна складова боргу за грудень 2024 не враховується та береться з січня 2025 року.

За наведених обставин, суд здійснивши самостійний розрахунок, дійшов висновку, про те, що підлягає до стягнення з відповідача 34 595, 06 грн. інфляційних втрат за період з 28.12.2024 по 30.04.2025 на суму основного боргу , а в частині стягнення 10 833, 77 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Щодо нарахувань позивачем 3 % річних, за період з 28.12.2024 по 30.04.2025 на суму основного боргу 811 229, 41 грн, здійснивши самостійний розрахунок, суд дійшов висновку, що 3% річних підставні в загальній сумі 8267, 14 грн. в решті частини стягнення 3 % річних в сумі 0, 73 грн. грн слід відмовити через безпідставність.

Щодо стягнення пені в сумі 81 434, 11 грн. та штрафу у розмірі 243 368, 82 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку у позовній заяві нараховано відповідачу пеню за період з 28.12.2024 по 30.04.2025 в сумі 81 434, 11 грн. в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

У випадку не додержання умов оплати з цим Договором Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє виникнення заборгованості, за кожен день прострочення виконання зобов`язання та штраф у розмірі 30% від простроченої до оплати суми (п.7.2. договору).

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позивачем арифметично невірно здійснено розрахунок пені за період з 28.12.2024 по 30.04.2025 у сумі 81 434, 11 грн. Разом з тим, здійснивши самостійний розрахунок, суд дійшов висновку, що підлягають до стягнення з відповідача 81 160, 83 грн., а в частині стягнення 273, 28 грн. пені слід відмовити через безпідставність.

Позивачем як вже зазначив суд також до стягнення заявлено суму одноразового стягнення у виді штрафу розмірі 30% за прострочення виконання зобов`язання, нарахованого на підставі п.7.2 договору, як окремий самостійний вид неустойки в сумі 243 368, 82 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 №910/12876/19.

Правова природа штрафу є відмінною від пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Штраф є одноразовим платежем, який обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки відповідач порушив умови оплати оренди на більше як на 5 днів з моменту підписання акту від 22.12.2024, а відтак вимога про стягнення з останнього штрафу у розмірі 30% на суму 243 368, 82 грн. є підставною, арифметично вірною та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 135 204, 90 грн. штрафу за не повернення суми ПДВ, у відповідності до п.7.4 договору, суд зазначає таке.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що у разі реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної з порушенням граничних термінів щодо реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до податкових накладних, встановлених чинним законодавством України, орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі 100 % суми ПДВ, зазначеної у податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної.

Згідно з абз. 14 п. 201.10 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Суд зазначає, що встановлюючи у договорі відповідальність відповідача у вигляді штрафу, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачу негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної і неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту.

Разом з тим, зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські.

За своєю правовою природою це зобов`язання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому невиконання або неналежне виконання таких умов договору не є правопорушенням у сфері господарювання, що виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року по справі № 908/3565/16.

Вирішуючи спір у частині стягнення штрафу, який визначений умовами договору, слід також врахувати положення пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, за змістом якої, у разі порушення строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

У даній ситуації з метою виконання завдання господарського судочинства, яке регламентовано статтею 2 ГПК України та враховуючи правові висновки, які викладено у пункті 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, у пункті 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 суду належить застосувати до спірних правовідносин в частині стягнення штрафу приписи пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки дана норма закону є імперативною і презюмує правові наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які передбачені цим Кодексом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23 (п. 4.50), позивач не вправі встановлювати той чи інший вид відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування, так само як і погіршувати правове становище відповідача в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

При цьому, за характером, змістом та підставами виникнення суми, яка визначена позивачем, як штраф, вона виникає із зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарських зобов`язань (п. 4.51 постанови Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 927/1252/23).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100% суми ПДВ, яка обґрунтована посиланням на умови п. 7.4. договору оренди щодо порушення постачальником встановлених чинним законодавством вимог до форми, порядку складання та реєстрації податкової накладної, не узгоджується з вимогами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та суперечить вищенаведеним висновкам Верховного Суду, зокрема і Великої Палати Верховного Суду.

Суд враховує те, що невиконання орендарем зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором оренди, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на останнього господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, так як вказана санкція може наставати по факту порушення стороною умов саме господарського зобов`язання за договором або, маючи компенсаційну природу, за фактом настання реальних негативних наслідків у іншої сторони.

Враховуючи компенсаційний характер санкції, передбаченої пунктом 7.4 договору оренди, який не пов`язаний із забезпеченням належного виконання зобов`язань, що виникають з оренди рухомого майна, доводи позивача в обґрунтування наявності підстав для покладення на відповідача саме господарської штрафної санкції, судом відхиляються, так як вказана санкція може наставати по факту порушення стороною умов саме господарського зобов`язання.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, податкова накладна № 5 від 22.12.2024 зареєстрована самим позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 22.12.2024, що підтверджується копією квитанції ДПС України №1 від 13.01.2025 (а.с. 21).

Отже, суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 135 204, 90 грн. штрафу за не повернення суми ПДВ, а відтак про відмову у задоволенні останньої.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 500 000 грн. основного боргу, 34 595, 06 грн. інфляційних втрат, 8267, 14 грн. 3% річних, 81 160, 83 грн пені, 243368, 82 грн штрафу. В частині щодо стягнення 10 833,77 грн. інфляційних втрат, 0, 73 грн 3% річних, 273,28 грн пені та 135024, 90 грн. штрафу за неповернення суми ПДВ слід відмовити через безпідставність, а в іншій частині щодо стягнення 311229,41 грн. основного боргу закрити провадження у справі через відсутність предмету спору.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 13010,88 грн. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 903/518/25 за позовом Фермерського господарства Вест-Агро до Селянського фермерського господарства Надія в частині стягнення 311 229, 41 грн. основного боргу через відсутність предмету спору.

3. Стягнути з Селянського фермерського господарства Надія (вул. Вишнева, буд. 39, с. Заячиці, Володимирський район, Волинська область, 45520, ) на користь Фермерського господарства Вест-Агро (вул. Закарпатська, 10, с. Березовичі, Володимирський район, Волинська область, 44763, ) 867391,85 грн(вісімсот шістдесят сім тисяч триста дев`яносто одну гривню 85 копійок), з них 500000 грн. основного боргу, 34595, 06 грн інфляційних втрат, 8267,14 грн 3% річних, 81160,83 грн пені, 243368,82 грн штрафу та 13010,88 грн витрат позивача по сплаті судового збору.

4. У позові про стягнення 146312, 68 грн., з них 10 833, 77 грн інфляційних втрат, 0,73 грн 3% річних, 273, 28 грн пені, 135 204, 90 грн штрафу за не повернення суми ПДВ - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

29.08.2025.

Суддя А. С. Вороняк