ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/927/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Богацької Н.С.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від прокуратури Бойчук М.М.,

від Південного офісу Держаудитслужби участі не брали,

від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" Берестовенко О.М.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 про забезпечення позову, прийняту суддею Олейняш Е.М., м. Миколаїв,

у справі №915/927/25

за позовом: керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області

до відповідачів:

-Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";

-Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС"

про визнання недійсним договору та стягнення 15 806 707,20 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 р. керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", в якому просив визнати недійсним договір №11/2018 від 08.04.2018 (№2-123-01-18-04259 від 12.04.2018), укладений між Відокремленим підрозділом "Южно-Українська атомна електростанція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" і Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на користь філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 15806707,20 грн, а з філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" одержані ним за рішенням суду 15806707,20 грн стягнути в дохід держави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, за наявності умислу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" з одночасним застосуванням наслідків недійсності цього правочину, внаслідок чого кошти, перераховані на користь вказаного товариства в якості оплати за вищенаведеним договором, підлягають стягненню з останнього на користь філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а в подальшому з даної філії в дохід держави.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.06.2025 відкрито провадження у справі №915/927/25 та зупинено провадження у цій справі до закінчення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку справи №922/3456/23.

Одночасно з поданням позовної заяви керівником Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області було подано заяву про забезпечення позову (вх.№8865/25 від 12.06.2025), в якій останній просив накласти арешт на майно на закінчений будівництвом об`єкт будівлю, виробничу будівлю (комплекс будівель і споруд виробничого призначення) загальною площею 651,5 кв.м, вартістю 336433,38 грн, за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, смт Костянтинівка, вулиця Промислова, будинок 6А (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 203), а також промислову базу (літ. А2н, А1н), загальною площею 944,5 кв.м, навіс (літ. а) площа 99,4 кв.м, туалет (літ. Б) площа 3,4 кв.м, вольєр для собак (літ. В) площа 25,3 кв.м, розташованих за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, смт Костянтинівка, вулиця Промислова, будинок 8а (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 03) та грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", що знаходяться на всіх рахунках останнього в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 15806707,20 грн.

В обґрунтування даної заяви прокурор послався на те, що накладення арешту на майно та кошти відповідача у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати судове рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування останнім цими активами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 у справі №915/927/25 (суддя Олейняш Е.М.) задоволено заяву керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області про забезпечення позову (вх.№8865/25 від 12.06.2025); вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на майно на закінчений будівництвом об`єкт будівлю, виробничу будівлю (комплекс будівель і споруд виробничого призначення) загальною площею 651,5 кв.м, вартістю 336433,38 грн, за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, смт Костянтинівка, вулиця Промислова, будинок 6А (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 203), а також промислову базу (літ. А2н, А1н), загальною площею 944,5 кв.м, навіс (літ. а) площа 99,4 кв.м, туалет (літ. Б) площа 3,4 кв.м, вольєр для собак (літ. В) площа 25,3 кв.м, розташованих за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, смт Костянтинівка, вулиця Промислова, будинок 8а (реєстраційний номер об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 03) та грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", що знаходяться на всіх рахунках відповідача в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 15806707,20 грн.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що запропоновані прокурором заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми позову цілком відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, а також доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 про забезпечення позову у справі №915/927/25 скасувати та ухвалити нову, якою у повному обсязі відмовити у задоволенні заяви керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області (вх.№8865/25 від 12.06.2025) про забезпечення позову.

Зокрема, скаржник наголошує на тому, що заява прокурора про забезпечення позову у даній справі не містить жодного змістовного та доказово обґрунтованого доводу щодо наявності підстав для застосування судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, а обставини справи, у тому числі тривалий період роботи Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" з наявністю стабільного прибутку, який в рази перевищує розмір позовних вимог, свідчить про відсутність підстав вважати, що не забезпечення позову утруднить виконання судового рішення, якщо останнє буде ухвалене на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу №53/5-5998ВИХ-25 від 15.07.2025 (вх.№2705/25/Д1 від 15.07.2025) керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 про забезпечення позову у справі №915/927/25 без змін, посилаючись на правомірність вжитих місцевим господарським судом заходів забезпечення позову, оскільки однією з позовних вимог у цій справі виступає вимога майнового характеру, у разі задоволення якої відповідне судове рішення вимагатиме примусового виконання і таке виконання в майбутньому безпосередньо буде залежати від обставини наявності у боржника необхідної суми грошових коштів та/або майна.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 у справі №915/927/25 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.07.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 про забезпечення позову у справі №915/927/25 поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 03.09.2025 о 10:30.

Між тим, з огляду на тимчасову непрацездатність судді Поліщук Л.В. з 25.08.2025, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/927/25.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №915/927/25 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Богацької Н.С.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 прийнято справу №915/927/25 до свого провадження колегією суддів у вищевизначеному складі.

У судовому засіданні 03.09.2025, проведеному в режимі відеоконференції, прокурор висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просив апеляційну скаргу задовольнити; представники Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" та Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали (а.с.119-121), при цьому апелянтом подано заяву б/н від 28.08.2025 (вх.№2705/25/Д2 від 28.08.2025) про розгляд справи без його участі.

Південний офіс Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області та Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення прокурора та представника Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали оскарження ухвали на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанові останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зі змісту цієї норми процесуального права вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Крім того, можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах ціни позову у спорі про стягнення грошових коштів (у майновому спорі) підтверджена висновком Верховного Суду, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому апеляційним господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголосила на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21.

За обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 06.10.2022 у справі №905/446/22.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідачів (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнтів) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідачі мають можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема, спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ними рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідачів на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує їх права; зазначити про наявність у них на відкритих ними рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідачів на відкритих ними рахунках в банківських установах та належного їм майна в межах спірної суми.

Відповідачі не позбавлені права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідачів та в залежності від цього встановити чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму).

При цьому у разі, коли відповідачі не доводять, що наявних у них грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим (постанова Верховного Суду від 07.01.2025 у справі №910/1/21).

У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Водночас можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" необхідну суму грошових коштів та майно, а відтак застосування заходів забезпечення позову, обраних прокурором, безпосередньо пов`язане із предметом позову. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.08.2019 у справі №910/3802/19.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, врахувавши вимоги щодо співмірності таких заходів, а саме: шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", саме в межах ціни позову, при цьому вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки грошові кошти та майно залишаються у володінні та користуванні вищенаведеного підприємства, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір, та майна, виключно в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову у зв`язку з тим, що станом на теперішній час провадження у даній справі зупинене до закінчення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку справи №922/3456/23, що, в свою чергу, відтерміновує прийняття рішення у даній справі і, як наслідок, призводить до неможливості використання відповідачем арештованих коштів у своїй виробничій діяльності і, відповідно, зумовить не одержання доходу, фактично зводяться до можливих наслідків блокування його господарської діяльності у вигляді можливих збитків, але таке є ризиком підприємницької діяльності кожного, хто є суб`єктом підприємницької діяльності, і жодним чином не зумовлює неможливості забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах спірної суми коштів та майно у межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 19.02.2025 у справі №916/4912/24, в межах якої судом касаційної інстанції також здійснювався перегляд ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно відповідача в межах ціни позову.

Колегія суддів зауважує, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту носять тимчасовий характер та мають наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. Поряд з цим, сама по собі обставина зупинення провадження у справі жодним чином не свідчить про те, що потреба у забезпеченні позову відсутня, адже немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт грошових коштів у межах спірної суми коштів та нерухомого майна у межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності, призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти/майно залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час і лише в межах ціни позову.

Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що вжиті оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову не призводять до зупинення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", оскільки не зумовлюють списання коштів з банківських рахунків відповідача до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі та виникнення у відповідача відповідного обов`язку з виконання рішення суду.

Твердження скаржника про те, що стабільний і високий прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" унеможливлює утруднення виконання судового рішення у даній справі, жодним чином не спростовує висновків суду щодо правомірності вжиття заходів забезпечення позову, натомість лише свідчить про наявність у відповідача активів, які можуть бути використані, а відтак і про ризик їх виведення у будь-який час для уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Більше того, відповідні посилання лише підтверджують те, що накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно в межах ціни позову не повинно стати для відповідача надмірним тягарем під час здійснення ним своєї господарської діяльності.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах оскарження ухвали жодного доказу на підтвердження того, що заявлений прокурором та, відповідно, накладений місцевим господарським судом арешт на грошові кошти та майно перешкоджає господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС", беручи до уваги те, що у випадку, якщо до закінчення розгляду справи майно та грошові кошти зникнуть або сума останніх зменшиться, позивач у разі задоволення позову не зможе домогтися виконання рішення суду, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Миколаївської області про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту є адекватними та такими, що забезпечують збалансованість інтересів учасників справи, у повному обсязі співвідносяться із заявленими прокурором вимогами та гарантують досягнення реального і ефективного захисту порушених прав у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, оцінивши доводи прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області про забезпечення позову (вх.№8865/25 від 12.06.2025).

Таким чином, враховуючи те, що твердження апелянта щодо порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 16.06.2025 про забезпечення позову у справі №915/927/25 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 про забезпечення позову у справі №915/927/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.09.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Н.С. Богацька