ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
05.09.2025р. Справа № 905/912/25
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В. розглянувши в порядку наказного провадження
заяву стягувача Фізичної особи-підприємця Радченка Дмитра Миколайовича, с.Нова Іванівка, Лозівський р-н, Харківська обл.
до боржника Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 72 000,00 грн
Через підсистему «Електрониий суд» до Господарського суду Донецької області, в порядку наказного провадження, надійшла заява Фізичної особи-підприємця Радченко Дмитро Миколайович, с.Нова Іванівка, Лозівський р-н, Харківська обл. до боржника Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором постачання №1/135-23МТП від 09.08.2023 в розмірі 72 000,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 справа передана на розгляд судді Зекунову Е.В.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд встановив таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність спору заявнику невідомо.
Частина 1 ст. 147 ГПК України визначає, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути виданий за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (у тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вимоги до форми та змісту заяви визначені ст. 150 ГПК України. Пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 150 передбачено, що у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника й обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Заявник зазначає, що у жовтні 2023 року він поставив товар боржнику на суму 72 000,00 грн, який був прийнятий, проте не оплачений у встановлений договором строк (180 календарних днів з моменту отримання). Станом на 01.09.2025 заборгованість складає 72 000,00 грн. Як підтвердження стягувач посилається на видаткову накладну №240 від 12.10.2023, довіреність на отримання товару №312 від 12.10.2023 та акт звірки розрахунків.
Водночас до заяви долучено інші документи: акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2023 серпень 2025 на суму 88 200,00 грн, видаткову накладну №204 від 23.08.2023 на 88 200,00 грн, рахунок №139 від 11.08.2023 на 88 200,00 грн та договір постачання №43 від 18.08.2023 з ДП «Мирноградвугілля». Проте заявником не надано ні договору №1/135-23МТП від 09.08.2023, ні первинних документів, що підтверджують виконання саме цього договору. Таким чином, вимоги ст. 150 ГПК України не дотримані.
Отже, заявником не надані належні докази укладання з ДП «Селидіввугілля» договору постачання №1/135-23МТП від 09.08.2023, а також документи на підтвердження виконання його умов.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу.
Одночасно суд роз`яснює, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення після усунення недоліків заяви.
Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набрала чинності з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 05.09.2025.

Суддя Е.В. Зекунов