ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" серпня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1722/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.

за участю представників:

від прокуратури: не з`явився,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1722/25

за позовом: Заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (просп. Шевченка, № 10, м. Подільськ, Подільський р-н, Одеська обл., 66302) в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (вул. Куяльницька, № 26-А, с. Куяльник, Подільський р-н, Одеська обл., 66350)

до відповідача: Фермерського господарства «Фація» (с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл., 66371)

про стягнення 11607,79 грн, розірвання договорів оренди та повернення водного об`єкту та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

1. Суть спору.

Заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до Фермерського господарства «Фація», в якій просить суд:

- стягнути з ФГ «Фація» на користь позивача заборгованість в сумі 11607,79 грн, з них: за користування водним об`єктом, відповідно до умов договору оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), укладеного 21.07.2010, в сумі 248,85 грн; за користування земельною ділянкою, відповідно до договору оренди землі № 546, укладеного 01.02.2011, в сумі 11358,94 грн;

- розірвати договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), укладений 21.07.2010 між Котовською районною державною адміністрацією та ФГ «Фація», який 16.08.2010 погоджено з Одеським обласним виробничим управлінням по водному господарству;

- розірвати договір оренди землі № 546, зі змінами, внесеними додатковою угодою від 28.03.2012, укладений 01.02.2011 між Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області та ФГ «Фація», який зареєстровано у Котовському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 00546 від 29.10.2011, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29, номер запису про інше речове право 2739066);

- зобов`язати ФГ «Фація» повернути Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку водного фонду площею 1,8487 га, кадастровий номер :06:001:0002 з розташованим на ній водним об`єктом Гор`ївський ставок № 2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищезазначеними договорами в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою та водним об`єктом у період з 01.05.2022 по 01.03.2025.

2. Позиція учасників справи.

2.1. Аргументи Прокурора.

Прокурор зазначає, що Котовською районною державною адміністрацією та ФГ «Фація» 21.07.2010 укладено договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), який 16.08.2010 погоджено з Одеським обласним виробничим управлінням по водному господарству. За умовами вказаного договору відповідачу надано у користування на умовах оренди водний об`єкт загальнодержавного значення Гор`ївський ставок № 2, загальною площею водного дзеркала 0,9759 га, який розташований на землі Петровської сільської ради Котовського району Одеської області, терміном на 49 років для рибогосподарських потреб. Річна орендна плата за користування водним об`єктом складає 90 грн за 1 га площі, в рік 87,83 грн, а в місяць 7,31 грн, та вноситься до загального фонду Державного бюджету щомісячно у термін до 10 числа за звітним періодом.

Також прокурор зазначає, що оскільки водні об`єкти надаються у користування у комплексі із земельною ділянкою органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою, 01.02.2011 між Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області та ФГ «Фація» укладено договір оренди землі № 546, відповідно до якого орендарю надано в строкове платне користування на 49 років земельну ділянку водного фонду під Гор`ївським ставком № 2 площею 0,9759 га, розташовану на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області для рибогосподарських потреб. Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 905,64 грн за 1 га, а загальна сума орендної плати 883,82 грн на рік, щомісячно 73,65 грн.

Як додає прокурор, на виконання п. 20 сторонами договору 01.02.2011 підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, наданої в оренду, в подальшому Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області та ФГ «Фація» 28.03.2012 укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою внесено зміни до п. 2 та викладено його такій редакції: «в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8487 га, в тому числі 0,9760 га під ставками, 0,0933 га під гідротехнічними спорудами та 0,7794 га прибережна захисна смуга», а також визначено, що договір укладено на 25 років. При цьому, земельна ділянка, яка передана ФГ «Фація» на підставі договору оренди землі, зареєстрована 29.10.2011 та має кадастровий номер :06:001:0002.

За ствердженням прокурора встановлено, що в порушення умов вищевказаних договорів ФГ «Фація» свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою та водним об`єктом не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість, зокрема, заборгованість відповідача з орендної плати за період з 01.05.2022 по 01.03.2025 за користування водним об`єктом становить 248,85 грн, а за користування земельною ділянкою становить 11358,94 грн.

Відтак, прокурор зауважує, що ФГ «Фація» не сплачується орендна плата на користь Куяльницької сільської ради за користування водним об`єктом та земельною ділянкою напротязі майже 5 років, що не може свідчити про добросовісний намір відповідача належно виконувати договірні зобов`язання, а продовження договірних відносин з орендарем, який систематично не виконує договірні умови щодо сплати орендної плати є недоцільним та зумовлює неефективне використання ресурсів територіальної громади.

В свою чергу, на переконання прокурора, невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору. Відтак, достатнім та належним способом захисту на відновлення порушених інтересів Держави у спірних правовідносинах є припинення договірних відносин шляхом розірвання договору оренди водного об`єкту та договору оренди землі і повернення об`єктів оренди його законному володільцю.

Щодо обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав представництва прокурором, останній вказує, що недоотримання значної суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Відтак, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризується взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

За ствердженням прокурора, його звернення до суду спрямоване на задоволення державної, а також суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо повернення територіальній громаді водного об`єкта та земельної ділянки водного фонду, які відповідач використовує безоплатно, з порушенням закону та умов договору. Отже, правовідносини, пов`язані з користуванням природними ресурсами беззаперечно становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність користування ними на безоплатній основі упродовж 5 років такому суспільному інтересу не відповідає.

Таким чином, прокурор зазначає, що, враховуючи безпідставне безоплатне використання водного об`єкту та земельної ділянки, а отже, порушення майнових інтересів держави, даний позов подається до суду прокурором в інтересах територіальної громади в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, наділеної державою, окрім іншого, можливістю самостійно відреагувати на порушене право та захистити його у передбаченому законодавством порядку, зокрема, шляхом звернення до суду з аналогічним позовом, але якою не вжито заходів на поновлення майнових державних інтересів.

2.2. Аргументи Позивача.

Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області підтримує позовні вимоги прокурора та зазначає, що позов подано з метою захисту прав та законних інтересів Куяльницької сільської ради, яка підтверджує обґрунтованість та актуальність заявлених вимог.

3. Процесуальні питання, вирішені судом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 позовну заяву (вх. № 1756/25) передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельському О.В.

05.05.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх. № 1756/25 від 30.04.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1722/25. Постановлено справу № 916/1722/25 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "27" травня 2025 року об 11:40 год.

27.05.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/1722/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "10" червня 2025 року об 11:40 год., про що Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області та Фермерське господарство «Фація» було повідомлено відповідною ухвалою суду від 27.05.2025, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.

05.06.2025 Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області надала до суду клопотання (вх. № 17892/25), яким просила суд задовольнити позов у повному обсязі та здійснити розгляд справи № 916/1722/25 за наявними матеріалами без участі її представника. Клопотання позивача прийняте судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

10.06.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/1722/25, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/1722/25 до судового розгляду по суті на "01" липня 2025 року об 11:40 год., про що позивач та відповідач повідомлені ухвалою суду від 10.06.2025, постановленою у відповідності до приписів ст. 120 ГПК України.

01.07.2025, з огляду на неявку представників позивача та відповідача і неможливість звершити розгляд справи по суті, у судовому засіданні по справі № 916/1722/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "31" липня 2025 року об 11:00 год.

Ухвалою суду від 02.07.2025, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області та Фермерське господарство «Фація» повідомлені про дату, місце та час судового розгляду по суті у справі № 916/1722/25.

21.07.2025 від прокурора до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли пояснення (вх. № 23080/25) щодо підстав для повернення земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом саме органу місцевого самоврядування. Вказані пояснення були долучені судом до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2025 у справі № 916/1722/25 на 31.07.2025 об 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у період з 31.07.2025 по 07.08.2025 включно на лікарняному.

08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі № 916/1722/25 призначено на "21" серпня 2025 року о 12:20 год.

Під час розгляду справи по суті прокурор виступив із вступною промовою, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю. Судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Позивач - Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області, про час та дату судового розгляду справи по суті повідомлялася судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази направлення копій ухвал до її електронного кабінету, проте в судові засідання з розгляду справи по суті представник позивача не з`явився. Як встановлено з наданої суду заяви, позовні вимоги прокурора позивач підтримує в повному обсязі, своєї правової позиції щодо обставин, викладених в позовній заяві, не надав, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ФГ «Фація» про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення ухвал суду на адресу його місцезнаходження, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, проте свого представника в судові засідання не направив, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтував, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Так, про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвал суду на юридичну адресу Фермерського господарства «Фація» - с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл., 66371. Однак, судова кореспонденція поверталася до суду з відмітками пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.п 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Згідно до ч. 4 ст.122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається у суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщено не пізніше, ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені у частині першій статті 121 цього Кодексу.

При цьому, враховуючи неотримання відповідачем поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням, суд також вжив додаткових заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом публікування оголошень на сайті Судової влади України, а також секретарем судового засідання здійснено спробу передати відповідачу телефонограму за номером телефону, вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте особа, яка відмовилась зазначити свої дані, зазначила, що відношення до ФГ «Фація» не має та номер телефону не належить відповідачу.

Суд зауважує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно.

Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі та з мінімальними витратами. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У той же час чергове безпідставне відкладення розгляду справи може призвести до виходу за межі встановлених чинним ГПК України строків розгляду господарських спорів та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв`язку з нез`явленням представника відповідача у судові засідання, неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, судом враховано, що в умовах воєнного часу, суди України, продовжують працювати на територіях, де це є можливим, на підставі чого, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне розглядати дану справу в межах розумного строку, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В процесі розгляду справи всі подані прокурором та позивачем клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах судових засідань.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 21.08.2025 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до положень ч. 4 ст. 240 ГПК України підписано скорочене рішення без його проголошення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

21.07.2010 між Котовською районною державною адміністрацією (далі орендодавець, Котовська РДА) та Фермерським господарством «Фація» (далі орендар, відповідач, ФГ «Фація») укладено договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), який 16.08.2010 погоджено з Одеським обласним виробничим управлінням по водному господарству.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди водного об`єкту орендодавець надає у користування на умовах оренди, а орендар приймає в оренду водний об`єкт загальнодержавного значення - Гор`ївський ставок №2 загальною площею водного дзеркала 0,9759 га, який розташований на землі Петровської сільської ради Котовського району Одеської області.

Згідно з п. 1.2 договору від 21.07.2010 водний об`єкт загальнодержавного значення надається на умовах оренди терміном на 49 років для рибогосподарських потреб.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору оренди водного об`єкту річна орендна плата за користування загальнодержавним водним об`єктом складає 90 грн за 1 га площі, в рік 87,83 грн, в місяць 7,31 грн. Орендна плата вноситься до загального фонду Державного бюджету за кодом бюджетної класифікації 22120000 «Плата за надання в оренду водні об`єкти загальнодержавного значення» на розрахунковий рахунок № 0294 в банку УДК в Одеській області МФО 828011, ОКПО 23214672.

Умовами п.п. 2.4, 2.5 договору від 21.07.2010 встановлено, що періодичність внесення орендної плати - щомісячно у термін до 10 числа за звітним періодом. Орендарю надається право вносити авансові платежі у розмірі, що не перевищує суми річної орендної плати за поточний рік. Розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках із моменту: зміни умов використання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів; погіршення стану водного об`єкту не з вини орендаря, що підтверджено документально, при наявності акту обстеження комісією; збільшення розмірів орендної плати у разі невиконання встановлених зобов`язань орендаря перед орендодавцем; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Пунктами 3.2. договору встановлений обов`язок відповідача своєчасно і в повному обсязі вносити грошову плату за оренду водного об`єкта, а також у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендований водний об`єкт у належному стані, не гіршому ніж у момент надання його на умовах оренди, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану з вини орендаря.

Окрім того, орендар зобов`язаний оформити право оренди землями водного фонду (під водним об`єктом, прибережною захисною смугою та гідротехнічними спорудами) у відповідності до чинного законодавства України (п. 3.10. договору оренди водного об`єкту).

Відповідно до п.п. 8.1, 8.4 договору оренди водного об`єкту він діє з 21 липня 2010 року до 21 липня 2059 року включно. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

01.02.2011 між Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області (орендодавець) та ФГ «Фація» (орендар) укладений договір оренди землі № 546, який зареєстровано у Котовському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 00546 від 29 жовтня 2011 року.

Згідно з п.п. 1, 2, 8 договору оренди землі, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку: землі водного фонду, яка знаходиться на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області. В .оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,9759 га, під водним об`єктом, строком на 49 років.

Відповідно до п. 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 905,64 грн за 1 га. Загальна сума орендної плати 883,82 грн в рік, щомісячно 73,65 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, орендна плата вноситься щомісячно (п. 10, 11 договору оренди землі).

Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13 договору оренди землі).

Згідно п.п. 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб. Цільове призначення: землі водного фонду.

За умовами п.п. 20., 21 договору оренди землі передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 38 договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін зокрема унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Сторонами 01.02.2011 складений акт приймання-передачі земельної ділянки про Петрівською сільською радою та прийняття ФГ «Фація» земельної ділянки, яка знаходиться на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області, загальною площею 0,9760 га, під Гор`ївським ставком № 2 згідно договору оренди землі від 01.02.2011 №546.

28.03.2012 між Петрівською сільською радою Котовського району та ФГ «Фація» укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою внесено зміни:

- в п. 2, який викладено у такій редакції: «В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8487 га, в тому числі 0,9760 га під ставками, 0,0933 га під гідротехнічними спорудами та 0,7794 га прибережна захисна смуга»;

- в п. 8, який викладено у такій редакції: «Договір укладено на 25 років».

Як вбачається з акту прийому-передачі довгострокових договорів оренди водних об`єктів, Подільська районна державна адміністрація передала пакет документів згідно таблиці, а Куяльницька сільська рада отримала такі документи, у тому числі договір оренди водного об`єкту, укладений з ФГ «Фація».

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка передана ФГ «Фація» на підставі договору оренди землі зареєстрована 29.10.2011, кадастровий номер :06:001:0002. До вказаного витягу також додано кадастровий план земельної ділянки та експлікацію земельних угідь.

З інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що за ФГ «Фація» 04.10.2013 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0002, загальною площею 1,8487 га, що розташована в с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29, номер запису про інше речове право 2739066).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2022 Куяльницька сільська рада звернулася до голови ФГ «Фація» з листом №05-04/114, яким повідомила відповідача про необхідність укладення додаткових угод через зміну власника земельної ділянки та перегляду орендної плати земельної ділянки згідно з нормативною грошовою оцінкою землі. Окрім того, у вказаному листі сільська рада вказала про необхідність розроблення технічної документації для встановлення меж земельної ділянки та паспорта водного об`єкта.

Матеріали справи містять лист Головного управління ДПС в Одеській області № 15850/5/15-32-04-10-05 від 18.07.2024, яким повідомлено позивача, що за результатами проведеного аналізу інформації, яка зберігається в інформаційно-комунікаційних системах контролюючих органів встановлено, що ФГ «Фація» не подається звітність з плати за землю з 2018 року та не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою. Окрім того, ГУ ДПС в Одеській області було запропоновано позивачу, з метою уникнення втрат бюджету, здійснити відповідні заходи щодо розторгнення з відповідачем договору оренди земельної ділянки.

28.08.2024 позивач листом № 02-36/1960 повідомив Подільську окружну прокуратуру про те, що з моменту передачі копій договорів оренди Куяльницькій сільській раді, серед іншого, орендарем ФГ «Фація» не сплачується орендна плата, не подається звітність з плати за землю з 2018 року та не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою, а також просив прокуратуру звернутись з позовною заявою до суду в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради до ФГ «Фація» щодо розірвання укладених договорів в судовому порядку.

10.09.2024 Подільська окружна прокуратура для з`ясування наявності підстав звернення до суду в порядку ст. 23 «Про прокуратуру» направила лист № 61-6878вих-24 на адресу Куяльницької сільської ради з проханням надати інформацію, зокрема, щодо укладення нею додаткових угод до вищеозначених договорів оренди та щодо орендної плати, внесеної ФГ «Фація» за користування земельною ділянкою та водним об`єктом починаючи з 28.07.2021, а також щодо вжитих позивачем заходів, спрямованих на укладення з відповідачем додаткових угод та погашення ним заборгованості по орендній платі.

16.09.2024 Куяльницька сільська рада листом № 02-36/2150 повідомила прокуратуру про вжиті заходи щодо укладення додаткових угод та щодо дострокового розірвання вказаних договорів за взаємною згодою сторін. Також позивач повідомив, що на його рахунок не надходила орендна плата за користування земельною ділянкою та водним об`єктом, а за інформацією Подільської районної військової адміністрації за період з 28.07.2021 по 10.09.2024 до районного бюджету Подільського району надійшла орендна плата за водні об`єкти від орендарів Куяльницької територіальної громади в сумі 4470,00 грн, проте деталізації не надано.

Так, з листа Куяльницької сільської ради № 02-33/1918 від 26.08.2024 вбачається, що у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати, що спричинило неналежне виконання відповідачем, як орендарем, своїх зобов`язань та призвело до істотного порушення умов договору, позивач пропонувала відповідачу достроково розірвати вищевказані договори добровільно, за взаємною згодою сторін, та зазначив, що у разі відмови, рада буде змушена звернутись до суду для розірвання укладених договорів в судовому порядку.

Подільська окружна прокуратура 17.01.2025 направила на адресу Куяльницької сільської ради лист № 61-360вих-25 з проханням надати розрахунок недоотриманих позивачем коштів за останні 2 року 10 місяців, станом на 01.01.2025, по кожному договору окремо.

21.01.2025 Куяльницька сільська рада листом № 02-36/212 повідомила Подільську окружну прокуратуру про те, що, у зв`язку із відсутністю розробленого паспорту водного об`єкта Гор`ївський ставок № 2, неможливо розрахувати розмір орендної плати згідно встановленої Методики. При цьому, позивачем затверджені ставки орендної плати за земельні ділянки, які надані у користування на умовах оренди в межах населених пунктів Куяльницької сільської ради, та визначено розмір орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки землі за користування земельними ділянками під водними об`єктами для рибогосподарських потреб 5%, а нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки водного фонду наразі становить 3166536,47 грн, а відтак ймовірні наслідки втрат з плати за землю становить 213,5 тис. грн.

Згідно з листом фінансового управління Куяльницької сільської ради від 21.01.2025 № 03-17/17 з 01.03.2022 по 31.12.2024 ФГ «Фація» орендної плати за спірними договорами до бюджету Куяльницької сільської ради не перераховувало.

29.01.2025 Подільська окружна прокуратура повторно звернулась до Куяльницької сільської ради з листом № 61-68вих-25 щодо надання детального розрахунку недоотриманих останньою коштів за останні 2 року 10 місяців, станом на 01.01.2025, по кожному договору окремо.

06.02.2025 листом № 02-36/436 Куяльницька сільська рада повідомила, що через відсутність укладених змін до договорів надає прогнозний розрахунок розміру недоотиманих коштів відповідно до договору оренди землі та договору оренди водного об`єкту, який складає 11401,82 грн.

21.03.2025 Подільська окружна прокуратура в черговий раз звернулася до Куяльницької сільської ради з вимогою про надання розрахунку недоотриманих коштів з орендної плати за період з 01.05.2022 по 01.03.2025.

25.03.2025 Куяльницька сільська рада у відповідь на запит прокуратури листом № 02-36/927 направила прогнозний розрахунок розміру недоотриманих коштів, згідно якого розмір заборгованості за договором оренди земельної ділянки складає 11358,94 грн, а розмір заборгованості за договором оренди водного об`єкту становить 248,85 грн. До вказаного листа також додано рішення Куяльницької сільської ради від 21.11.2017 «Про початок реорганізації Борщівської, Бочманівської, Великофонтанської, Гоноратської, Качурівської, Климентівської, Косівської, Липецької, Любомирської, Мардарівської, Нестоїтської, Новоселівської, Олексіївської, Петрівської, Станіславської, Старокульнянської, Ставківської сільських рад шляхом приєднання до Куяльницької сільської ради».

Відтак, за ствердженнями прокурора, відповідач всупереч положенням договорів оренди не виконує належним чином зобов`язання за вказаними договорами оренди щодо своєчасного внесення орендної плати, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по орендній платі за період з 01 травня 2022 року по 01 березня 2025 року включно у загальному розмірі 11607,79 грн, що стало підставою для звернення прокурора до суду.

5. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення та висновки суду за результатами вирішення спору.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Узагальнюючи наведені у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 висновки щодо застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Так, відповідно до статтей 13 та 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Позовні вимоги прокурора, який посилається на наявність підстав для його представництва інтересів держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у даній справі, обґрунтовано істотним порушенням відповідачем умов договорів оренди водного об`єкту загальнодержавного значення та оренди землі щодо щомісячної та у повному обсязі оплати орендної плати у встановленому розмірі за користування водним об`єктом та земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи порушення інтересів держави, прокурор зазначає, що систематичною несплатою орендних платежів, та як наслідок обмеженням бюджетних надходжень, що в свою чергу підриває засади бюджетного процесу щодо наповнення місцевого бюджету, призводить до порушення економічних інтересів держави (недоотримання коштів місцевим бюджетом).

Порушення інтересів держави полягає також в тому, що Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Відповідно до частини 3 статті 142 Конституції України, Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Згідно із статтею 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад.

Пунктом 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України визначено, що до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України. Також, згідно Класифікації доходів бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 №14, орендна плата за землю з юридичних осіб (код доходів бюджетної класифікації 18010600) є складовою податку на майно.

Земельна ділянка та водний об`єкт, надані у користування відповідачу за оскаржуваними договорами, перебувають на адміністративній території Куяльницької сільської ради. З огляду на вищевикладене, вимоги чинного законодавства, на даний час саме Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області є отримувачем коштів у вигляді орендної плати з юридичних осіб за оренду зазначеного водного об`єкту та земельної ділянки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, сформованою у постанові від 11.05.2016 за наслідками розгляду справи №6-824цс16, дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави.

Таким чином, ненадходження коштів зі сплати орендної плати, надходження їх несвоєчасно та не в повному обсязі призводить до спричинення шкоди державним інтересам та підриву основ фінансово-економічної діяльності держави та економічної безпеки держави в цілому, однак вищезазначене залишилось поза увагою уповноваженого державою органу - Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.

Інтерес держави полягає у міцному та самодостатньому місцевому самоврядуванні кожної територіальної громади, а держава в свою чергу гарантує наділення органів місцевого самоврядування певними державними повноваженнями та надає можливість населенню управляти власними справами, спільно приймати рішення та діяти з метою їх реалізації.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Виходячи із наведених норм законодавства, суд вважає, що «державним» (суспільним, публічним) інтересом для звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - припинення істотного порушення орендарем умов договорів, шляхом їх розірвання та повернення водного об`єкту та земельної ділянки, оскільки орендодавець позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, зокрема, своєчасного та в повному обсязі надходження платежів з орендної плати до місцевого бюджету.

Тобто, з урахуванням наведеного, систематична несплата відповідачем орендної плати, а також її сплата несвоєчасно та не в повному розмірі, порушує право даної територіальної громади на володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй; ослаблює економічні інтереси органу місцевого самоврядування з огляду на наповненість місцевого бюджету через ненадходження коштів.

При цьому необхідно зазначити, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Як вказав суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Окружною прокуратурою на адресу Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області неодноразово направлялися листи із зазначенням факту наявності заборгованості відповідача, але, фактично Куяльницька сільська рада самоусунулась від самостійного захисту майнових інтересів держави, надавши інформацію, у якій їх зміст зводився лише до підтвердження факту наявності у ФГ «Фація» заборгованості з орендної плати за землю та водний об`єкт та направлення листів на адресу боржника. В свою чергу, з відповідним позовом позивач до суду не звертався та порушення наразі не усунуто.

З матеріалів справи вбачається, що у повідомленні від 22.04.2025 № 61-2658вих-25 Подільською окружною прокуратурою Одеської області повідомлено Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області, що прокурором в порядку господарського судочинства буде скеровано до суду позовну заяву на захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області до ФГ «Фація» про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договорів оренди водного об`єкту загальнодержавного значення від 21.07.2010 та оренди землі № 546 від 01.02.2011, а також повернення земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом.

При цьому позивач, будучи тривалий час обізнаним про порушення інтересів територіальної громади, не вжив заходів реагування, спрямованих на стягнення з ФГ «Фація» відповідної орендної плати та розірвання договорів оренди.

Таким чином, з огляду вказані обставини та наведені норми законодавства, в даному випадку існують достатні підстави вважати наявність бездіяльності зі сторони позивача та застосування представницьких повноважень прокурора з метою захисту інтересів держави.

Також слід зазначити, що з моменту звернення прокурора до компетентного органу та надання ним прокурору відповіді до моменту подання позову минуло достатньо часу, що також свідчить про те, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що в свою чергу означає про наявність підстав в даному випадку для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Щодо суті спору і позовних вимог прокурора про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договорів оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку та водний об`єкт суд зазначає таке.

Як свідчать фактичні обставини справи, право користування водним об`єктом оформлено 21.07.2010 договором оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), укладеним між Котовською районною державною адміністрацією та ФГ «Фація», зі строком дії до 21.07.2059.

Окрім того, договірні відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору оренди земельної ділянки, до якого застосовуються норми Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон про оренду), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України) та іншими нормативними актами, прийнятими на їх виконання.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення відповідної заборгованості, розірвання договорів оренди та повернення земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина 1 статті 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлений чинним законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суд має виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами та має бути спрямований на захист порушеного права.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до частини 3 статті 760 Цивільного кодексу України, особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно із частиною 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до вимог ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України).

За змістом частини 8 статті 93 Земельного кодексу України і частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

За ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина 1статті 5 названого Закону).

Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За змістом статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно із статтею 22 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

У статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначені права та обов`язки орендодавця. Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» визначені права та обов`язки орендаря. Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Також, слід зауважити, згідно з положеннями ст. 1 Водного кодексу України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать, зокрема, поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Статтею 51 Водного кодексу України об`єктом оренди визначено комплексний об`єкт: водний об`єкт разом з земельною ділянкою.

Таке визначення водного об`єкту характеризує його, як об`єкт спеціального значення, невіддільний від земельної ділянки (дна водного об`єкта) і реальне переміщення його неможливе.

За умовами ст. 51 Водного кодексу України (станом на момент укладання договору оренди водного об`єкта) у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

01.07.2013 набув чинності Закон України «Про аквакультуру».

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про аквакультуру» договір оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України, що визначаються за згодою сторін, є: об`єкт оренди; строк дії договору; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання частини рибогосподарського водного об`єкта, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України; умови і строки передачі об`єкта оренди суб`єкту аквакультури; умови збереження стану об`єкта оренди; умови повернення суб`єктом аквакультури об`єкта оренди; встановлені обмеження (обтяження) щодо використання об`єкта оренди; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно з матеріалами справи, усупереч чинному законодавству відповідач не привів у відповідність укладені договори.

Водночас відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону.

Окремо суд зауважує, що відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтями 319 та 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0002.

Так, рішенням Куяльницької сільської ради від 21.11.2017 № 9-VII «Про початок реорганізації Борщівської, Бочманівської, Великофонтанської, Гоноратської, Качурівської, Климентівської, Косівської, Липецької, Любомирської, Мардарівської, Нестоїтської, Новоселівської, Олексіївської, Петрівської, Станіславської, Старокульнянської, Ставківської сільських рад шляхом приєднання до Куяльницької сільської ради» почато процедуру реорганізації вказаних рад шляхом приєднання до Куяльницької сільської ради.

Згідно з пунктом 18 вказаного рішення Куяльницька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, зокрема і Петрівської сільської ради.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 720-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Одеської області» до Куяльницької територіальної громади Подільського району Одеської області ввійшли наступні територіальні громади (населені пункти), території яких входять до складу території територіальних громад - Куяльницька (у складі с. Куяльник, с. Вестерничани, с. Малий Куяльник) (без с. Олександрівка), Борщівська, Бочманівська, Великофонтанська, Гоноратська, Качурівська, Климентівська, Косівська, Любомирська, Мардарівська, Нестоїтська, Новоселівська, Олексіївська, Петрівська, Ставківська, Станіславська, Старокульнянська.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», яка набула чинності з 19.07.2020, в Одеській області утворено Подільський район (з адміністративним центром у місті Подільськ) у складі територій Ананьївської міської, Балтської міської, Долинської сільської, Зеленогірської селищної, Кодимської міської, Куяльницької сільської, Любашівської селищної, Окнянської селищної, Піщанської сільської, Подільської міської, Савранської селищної, Слобідської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Зі зміною законодавства, прийняттям Закону України «Про аквакультуру» та внесенням змін до Водного кодексу України повноваження щодо передачі в оренду водних об`єктів перейшли до органів, що здійснювали розпорядження земельними ділянками. Зокрема, ч. 4 ст. 51 Водного кодексу України передбачено, що водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За наведених підстав, Куяльницька сільська рада є власником об`єкту водного фонду (ставка) і земельної ділянки, що передбачає право останньої на звернення до суду щодо стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договорів оренди та повернення водного об`єкту та земельної ділянки.

Суд також звертає увагу, що згідно з пункту 24 розділу X Перехідних положень ЗК України перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Положенням статті 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами ч.1 ст.286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 36 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Частиною 3 ст. 285 ГК України також визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Однак, як з`ясовано судом, в порушення умов договорів відповідачем не здійснювалась передбачена ним оплата за період з 01.05.2022 по 01.03.2025 включно, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Так, з наданого прокурором розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача існує борг за означений період з орендної плати за користування водним об`єктом в розмірі 248,85 грн та з оплати орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 11358,94 грн.

На підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договорів оренди землі та оренди водного об`єкту щодо несплати протягом тривалого періоду платежів за користування орендованим майном, як це передбачено відповідним договором, є істотним, оскільки в значній мірі позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема надходження відповідних коштів з орендної плати за водний об`єкт та за землю до місцевого бюджету із подальшим їх розподіленням відповідно до законодавства. Представлені договори оренди не передбачають безоплатне користування, а отже позивач розраховує на надходження коштів від передання водного об`єкту та земельної ділянки в оплатне користування.

Частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до частини 1 статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Отже, з огляду на наведене, порядок припинення права користування землями водного фонду встановлено земельним законодавством, в т.ч. частиною 1 статті 22 Закону України «Про оренду землі», у якій чітко розмежовано випадки розірвання договору за рішенням суду.

Згідно із пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Враховуючи наведене, під систематичною несплатою орендної плати, відповідно до положень статті 782 Цивільного кодексу України, слід розуміти невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Із системного аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто систематична несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору. Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18, від 07.10.2020 у справі № 313/780/19, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 16.02.2022 у справі № 923/1427/20, від 14.06.2022 у справі № 923/614/21, від 13.12.2023 у справі № 909/419/22.

У свою чергу, у постанові від 10.11.2021 у справі № 175/642/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України свідчить, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, виснувала, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 Цивільного кодексу України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, відповідач мав сплачувати орендну плату у розмірі, порядку та строки визначені договорами оренди водного об`єкту та оренди земельної ділянки, проте тривалий час протягом 2022-2025 років орендну плату за орендовану земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом не сплачував.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними доказами обставини наявності зобов`язальних відносин між сторонами та заборгованості у відповідача з орендних платежів, яка утворилась внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати на момент звернення прокурора із позовом до суду.

Відтак, як слідує з розрахунку фінансового управління Куяльницької сільської ради, заборгованість відповідача за договором оренди водного об`єкту загальнодержавного значення від 21.07.2010 та за договором оренди земельної ділянки № 546 від 01.02.2011 за період з травня 2022 року по березень 2025 року загалом становить 11607,79 грн.

З урахуванням вищенаведених обставин, факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами оренди щодо внесення орендної плати вважається доведеним, а наявність заборгованості в сумі 11607,79 грн підтверджується наявними у справі доказами.

Суд враховує, що відповідач доводів прокурора не спростував та доказів сплати заборгованості з орендної плати як за водний об`єкт, так і за землю за спірними договорами у вказаному розмірі до суду не надав, з огляду на що, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.05.2022 по 01.03.2025 у розмірі 11607,79 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Наголошуючи на наявності підстав для розірвання спірних договорів оренди, прокурор у позовній заяві посилався на обставину порушення відповідачем істотних умов договору, а саме систематичної несплати орендних платежів.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. Суд зауважував, що оскільки відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У постанові від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19 Верховний Суд зазначив, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору).

Наразі, слід зазначити, що право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Оскільки суд встановив, що факт несплати орендної плати за договором оренди водного об`єкта та договору оренди землі за період з 01.05.2022 по 01.03.2025 відповідає поняттю, зазначеному в пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, то такий факт, з урахуванням наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду, є підставою для розірвання договорів за рішенням суду і в судовому порядку.

За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку, що заявлений позов в частині розірвання договорів оренди водного об`єкта та договору оренди землі та повернення об`єктів законному володільцю є правомірним, а тому позов в цій частині задовольняє.

Зважаючи на викладені вище норми чинного законодавства та систематичні порушення відповідачем взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо сплати орендної плати за землю, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору оренди землі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про повернення об`єктів оренди судом встановлено таке.

Положеннями спірних договорів оренди водного об`єкту та земельної ділянки передбачено, що у разі припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві як орендований водний об`єкт, так і земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав їх в оренду.

Згідно із частиною 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Відповідно до вимог частини 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

З аналізу правових норм вбачається, що вимога про повернення земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом є похідною від вимоги про розірвання договорів оренди. Отже, правовим наслідком розірвання спірних договорів оренди є обов`язок орендаря повернути водний об`єкт та земельну ділянку.

Так, із аналізу вищевказаних положень Закону та обставин справи встановлених судом вбачається, що власником земельної ділянки є Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області.

Враховуючи, викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку водного фонду площею 1,8487 га, кадастровий номер :06:001:0002 з розташованим на ній водним об`єктом Гор`ївський ставок № 2, переданих в оренду на підставі вищеозначених договорів оренди, є похідною та залежить від первинної вимоги про розірвання договору, та з огляду на те, що суд визнав обґрунтованими вимоги про розірвання договорів оренди водного об`єкту і землі, та відсутні правові підстави для користування відповідача спірною земельною ділянкою та розташованим на ній водним об`єктом, є обґрунтованою та також підлягає задоволенню.

Згідно із п.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати по справі відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на Фермерське господарство «Фація».

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Фація» (с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл., 66371, ) на користь Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (вул. Куяльницька, № 26-А, с. Куяльник, Подільський р-н, Одеська обл., 66350, ) заборгованість за користування водним об`єктом в розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн 85 коп та заборгованість за користування земельною ділянкою в розмірі 11 358 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) грн 94 коп.

3. Розірвати договір оренди водного об`єкту загальнодержавного значення (Гор`ївський ставок № 2), укладений 21.07.2010 між Котовською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «Фація», який 16.08.2010 погоджено з Одеським обласним виробничим управлінням по водному господарству.

4. Розірвати договір оренди землі № 546, укладений 01.02.2011 між Петрівською сільською радою Котовського району Одеської області та Фермерським господарством «Фація», який зареєстровано у Котовському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 00546 від 29.10.2011, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29, номер запису про інше речове право 2739066), із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.03.2012.

5. Зобов`язати Фермерське господарством «Фація» (с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл., 66371, ) повернути Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області (вул. Куяльницька, № 26-А, с. Куяльник, Подільський р-н, Одеська обл., 66350, ) земельну ділянку водного фонду площею 1,8487 га, кадастровий номер :06:001:0002 з розташованим на ній водним об`єктом Гор`ївський ставок № 2.

6. Стягнути з Фермерського господарства «Фація» (с. Гор`ївка, Подільський р-н, Одеська обл., 66371, ) на користь Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, № 3, м. Одеса, 65026, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 9 689 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 01 вересня 2025 р.

Суддя О.В. Цісельський