ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. Справа №914/1317/25

Західний апеляційний господарський суд у складі:

судді- доповідача МАТУЩАКА О.І.

суддів колегії КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

при секретарі судового засідання ТЕЛИНЬКО Я.П.

за участю представників сторін від:

боржника (апелянта) не з`явився;

ініціюючого кредитора Щербака Є.М. адвоката;

арбітражного керуючого Ткачука О.В.,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Галичфарм» (вх.ЗАГС №01-05/1591/25 від 26.05.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 (суддя Артимович В.М.)

у справі №914/1317/25

за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Девелопмент», м. Київ

до Акціонерного товариства «Галичфарм», м. Львів

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції у цій справі від 14.05.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство АТ «Галичфарм»; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ «Скай-Девелопмент» у розмірі 479 262 055,12 грн, з яких: 479 159 775,12 грн конкурсна заборгованість (4-та черга) та 102 280,00 грн судового збору та авансування грошової винагороди арбітражному керуючому (1-ша черга); відкрито процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткачука О.В.

Така ухвала мотивована наявністю заборгованості боржника перед ініціюючим кредитором у розмірі 479 159 775,12 грн, що підтверджена рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/2191/18 від 29.10.2024, яким стягнуто з АТ «Галичфарм» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 689 595 066,99 грн, з якої 529 538 496,03 грн основного боргу без урахуванням штрафних (фінансових) санкцій. Але оскільки вказане рішення суду першої інстанції оскаржене до суду апеляційної інстанції лише в частині стягнення 119 243 815,24 грн відсотків за користування кредитними коштами (правильною сумою боржник вважає 39 033 361,59 грн), то з урахуванням вимог ст. 1 (визначення поняття «кредитор»), ч.2 ст. 45 КУзПБ, суд визнав кредиторську заборгованість щодо якої відсутній спір про право з урахуванням застережень, встановлених ч.6 ст. 39 КУзПБ, у означеній сумі вважаючи, що таке рішення вступило в законну силу в неоскаржуваній частині, хоча і виконавчий документ не видавався, оскільки в силу вимог ч.ч. 1-4 ст. 327 ГПК України видача наказу для його виконання можлива лише після перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції незважаючи на межі апеляційного перегляду, які за будь-яких обставин в силу ч.1 ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції у неоскаржуваній частині переглянуті бути не можуть.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, боржником подано апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство через невірне застосування ч.6 ст. 39 КУзПБ, оскільки будь-яка заборгованість) в т.ч. і сума визнаних судом першої інстанції безспірних вимог у розмірі 479 159 775,12 грн є спірною, оскільки рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2191/18 від 29.10.2024 не вступило у законну силу і оскаржується в апеляційному порядку у Західному апеляційному господарському суді.

Іншою підставою оскарження є те, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 1 в частині визначення поняття «кредитор» та ч.2 ст. 45 КУзПБ, які унеможливлюють відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, якщо грошові вимоги кредитора забезпечені заставою, від якої ініціюючий кредитор перед або під час поданням заяви про відкриття провадження не відмовився. На думку боржника, усі вимоги ініціюючого кредитора як нового кредиторі на підставі договорів відступлення права вимоги, забезпечені заставою згідно договору іпотеки єдиного майнового комплексу № 2006ЦИК/00307 від 28.03.2007 та договором про відступлення права вимоги за договорами застави корпоративних прав та майновими правами на отримання товару від 21.04.2025.

Інші окрім зазначених вище двох підстав, суттєві інші підстави відповідно до вимог чинного законодавства для апеляційного оскарження, боржником не наводяться.

У відзиві на апеляційну скаргу від 12.06.2025 ініціюючим кредитором заперечуються доводи та вимоги такої, загалом на підставі обставин, якими обгрунтоване оскаржуване судове рішення.

14.08.2025 в адресу суду апеляційної інстанції надійшло два клопотання від різних представників АТ «Київмедпрепарат» про відкладення розгляду справи з метою надання можливості таким представникам ознайомитися з матеріалами справи. Таке клопотання обґрунтоване також тим, що ухвалою суду першої інстанції від 23.07.2025 АТ «Київмедпрепарат» визнано конкурсним кредитором у цій справі.

Судом апеляційної інстанції відхиляється таке клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали у цій справі АТ «Київмедпрепарат» ще не набув права кредитора, і як наслідок учасника у цій справі, тому його прав та охоронюваних законом інтересів таке судове рішення не стосується. Окрім цього, у вказаних клопотаннях не наведено належних підстав для відкладення розгляду справи в силу ст. 216 ГПК України, а бажання двох різних представників ознайомитися з матеріалами справи будь-якого відношення до можливості чи неможливості розгляду справи із постановленням судового рішення, не мають, оскільки такі представники з усіма матеріалами справи (в т.ч. і матеріалами апеляційного перегляду) могли ознайомитися у будь-який час починаючи із 23.07.2025, а також не позбавлені такого права зробити це і після завершення цього апеляційного перегляду.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями представників сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і як наслідок, залишення без змін оскаржуваного рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 29.10.2024 рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/2191/18 стягнуто з АТ «Галичфарм» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 689 595066,99 грн, а саме: 529 538 496,03 грн кредитної заборгованості; 40 812 755,72 грн заборгованості зі сплати комісійної винагороди та 119 243 815,24 грн заборгованості зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів і 455 981,50 грн витрат по оплаті судового збору.

25.11.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою АТ «Галичфарм» відкрито апеляційне провадження в якій апелянт просить скасувати рішення таке рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 119 243 815,24 грн та ухвалити нове рішення у цій частині, яким стягнути такі проценти за несвоєчасне повернення кредитних коштів в сумі 39 033 361,59 грн. Тобто, таке рішення оскаржується лише в частині 80 210 453,6 грн.

Щодо чинності цього рішення і у якій частині для дослідження обставин наявності чи відсутності безспірного боргу як передумови відкриття чи відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство в силу ч.6 ст. 39 КУзПБ судом апеляційної інстанції береться до уваги таке.

Дійсно, відповідно до вказаної ч.6 ст. 39 КУзПБ, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Враховуючи, що боржником заперечується відкриття провадження у справі саме з підстав спірності таких вимог, які цим же боржником заперечуються, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржуване вище рішення господарського суду про стягнення коштів з боржника на користь попередника ініціюючого кредитора (банку) оскаржене ним до суду апеляційної інстанції лише в частині стягнення відсотків за користування кредитними котами у розмірі 119 243 815,24 грн, визнаючи правомірним нарахування і стягнення таких процентів у сумі 39 033 361,59 грн. У іншій частині таке рішення не оскаржується, а отже в силу ч.1 ст. 241 ГПК України вступило у законну силу зі спливом строку на апеляційне оскарження.

Окрім цього, навіть якщо б і припустити, що рішення суду від 29.10.2024 загалом не вступило у законну силу навіть зважаючи на оскарження у частині задоволених позовних вимог, то за будь-яких обставин, суд апеляційної інстанції не може його переглянути та відповідно змінити чи скасувати в апеляційному порядку в силу імперативної заборони, встановленої ч.1 ст. 269 ГПК України.

Твердження ж апелянта про те, що судовий наказ для виконання такого рішення суду згідно ч.1 ст. 327 ГПК України не видавався, стосується лише його виконання, проте не може бути перешкодою для встановлення розміру суми грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника ракурсі його правової оцінки на предмет спірності, чи безспірності.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що означене рішення суду для визначення безспірної суми боргу вступило у законну силу в частині стягнення 529 538 496,03 грн основного зобов`язання по поверненні отриманих кредитних коштів; 40 812 755,72 грн комісії за користування кредитними коштами та 39 033 361,59 грн відсотків (процентів) за користування кредитними коштами.

Згідно мотивувальної частини вказаного рішення суду, стягнення означених вище сум відбулося внаслідок невиконання відповідачем (боржником у нашій справі) укладених між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (первинним кредитором) та АТ «Галичфарм» кредитних договорів, а саме:

1) про відновлювальну кредитну лінію №1195-01-07 від 19.09.2007;

2) про відновлювальну кредитну лінію №1252-08 від 13.06.2008;

3) про невідновлювальну кредитну лінію №1318-10 від 21.05.2010;

4) про невідновлювальну кредитну лінію №1319-10 від 26.05.2010;

5) про невідновлювальну кредитну лінію №1320-10 від 29.06.2010;

6) про мультивалютну кредитну лінію №1321м-10 від 29.06.2010;

7) про невідновлювальну кредитну лінію №1440-12 від 15.11.2012.

Виконання лише одного договору про відновлювальну кредитну лінію №1252-08 від 13.06.2008, забезпечувалося у сумі 130 000 000 грн основної суми позички та інших похідних вимог які виникнуть у майбутньому, нотаріально посвідченим договором іпотеки єдиного майнового комплексу № 2006ЦИК/0307 від 28.03.2007 з наступними змінами і доповненнями згідно 13-ти договорів про внесення змін до договору іпотеки єдиного майнового комплексу від: 27.06.2008; 01.07.2008; 05.09.2008; 23.09.2008; 24.09.2008; 26.09.2008; 23.10.2008; 29.12.2008; 13.01.2009; 04.03.2009; 29.01.2010; 20.02.2013 та від 11.09.2013.

При цьому, згідно п.3 останнього договору від 11.09.2013 про внесення змін до договору іпотеки єдиного майнового комплексу від 28.03.2007, іпотекою забезпечувалося виконання лише одного вказаного вище кредитного договору з позичальником - АТ «Галичфарм», а решта 3-ри кредитні договори забезпечувалися цим же іпотечним майном де позичальником була інша особа, - ПАТ «Київмедпрепарат».

Тобто, беручи до уваги мотивувальну та резолютивну частину вказаного вище рішення суду першої інстанції позовного провадження від 29.10.2024 у справі № 914/2191/18 та умови означеного вище іпотечного договору від 28.03.2007 з наступними змінами і доповненнями, іпотекою забезпечувалося лише виконання договору про відновлювальну кредитну лінію №1252-08 від 13.06.2008.

Окрім цього, в мотивувальній частині означеного вище рішення суду першої інстанції у справі № 914/2191/18 в частині невиконання умов договору відповідачем про відновлювальну кредитну лінію №1252-08 від 13.06.2008 у мотивувальній частині встановлено таке.

Згідно договору 1252-08 (з урахуванням змін до нього) кінцевий строк повернення кредитних коштів до 10.06.2016. На підставі даного договору банк видав відповідачу кредит на загальну суму 130 000 000,00 грн. З вказаної суми АТ «Галичфарм» в межах строку кредитування повернуло банку кредитні кошти у розмірі 21 550 000,00 грн. Відтак, станом на 10.06.2016 залишилися неповернутими кошти у розмірі 108 450 000,00 грн (130 000 000,00 грн. 21 550 000,00 грн). Вказана сума заявлена банком до стягнення.

Протягом строку кредитування за договором 1252-08 (з 13.06.2008 по 12.06.2016) банком на підставі ст. 1048 ЦК України нараховано відповідачу проценти за користування кредитом в загальному розмірі 123 908 991,13 грн. В цей же час, АТ «Галичфарм» в межах строку кредитування сплатило банку проценти на загальну суму 116 723 680,14 грн. Таким чином, станом на момент закінчення строку кредитування у відповідача існувала перед банком заборгованість за простроченими та строковими процентами, нарахованими згідно ст. 1048 ЦК України на загальну суму 7 185 310,99 грн (123 908 991,13 грн 116 723 680,14 грн).

З суми коштів, які були сплачені відповідачем за договором 1252-08 поза межами строків кредитування (36 788 490,01 грн) і частково зараховані в рахунок сплати процентів за користування кредитом (7 185 310,99 грн), залишок цих коштів в розмірі 29 603 179,03 грн підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості з комісійної винагороди (32 640 000,00 грн). Відтак за вказаним договором у АТ «Галичфарм» наявна заборгованість з комісійної винагороди у розмірі 3 036 820,97 грн.

Окрім цього, за твердженнями апелянта, вимоги ініціюючого кредитора також забезпечені іншими договорами застави корпоративних прав та рухомого майна.

У цій частині доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції до уваги береться таке.

Між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» як первісним іпотекодержателем та заставодержателем та ТОВ «Скай-Девелопмент» як новим іпотекодержателем та заставодержателем, укладено 21.04.2025 нотаріально-посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договорами застави та іпотечними договорами від 21.04.2025.

Згідно п.1.1. означеного договору та невід`ємного додатку до такого №1, до нового іпотекодержателя та заставодержателя ТОВ «Скай-Девелопмент» перейшло право вимоги згідно названого і дослідженого вище договору іпотеки від 28.03.2007, також право вимоги за 4-ма договорами іпотеки/застави за вимогами до боржника АТ «Галичфарм» (№ 1798С/1006 від 31.10.2006; №2300И/0907 від 25.09.2007; № 2563ЩС/07008 від 31.07.2008 та № 2724И/0509 від 21.05.2009) де у всіх перерахованих договорах іпотекодавцем та заставодавцем був майновий поручитель АТ «Київмедпрепарат». Тобто, у вказаних договорах застави забезпечувалося виконання грошових зобов`язань боржника АТ «Галичфарм», але не за рахунок його майна, а майна іншої особи майнового поручителя АТ «Київмедпрепарат».

Також, того ж 21.04.2025 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» як первісним заставодержателем та ТОВ «Скай-Девелопмент» як новим заставодержателем, укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами застави.

Згідно п.1 означеного договору, до нового заставодержателя ТОВ «Скай-Девелопмент,» перейшло право вимоги з усіма без виключення правами, які існували старого заставодержателя за усіма договорами застави, передбаченими у невід`ємному додатку до цього договору №1.

Згідно такого додатку, до новому заставодержателю передано право вимоги по 71-му договору застави (предметом усіх є застава акцій товариств), які належать не боржнику, а іншим особам, але в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами саме АТ «Галичфарм».

Аналогічно попередньому договору іпотеки, означений вище 71-н договір застави корпоративних прав (акцій) забезпечувався не майном боржника, а його майнових поручителів.

Таким чином, згідно названого і дослідженого вище договору іпотеки від 28.03.2007, також право вимоги за 4-ма договорами іпотеки/застави за вимогами до боржника АТ «Галичфарм» (№ 1798С/1006 від 31.10.2006; №2300И/0907 від 25.09.2007; № 2563ЩС/07008 від 31.07.2008 та № 2724И/0509 від 21.05.2009) де у всіх перерахованих договорах іпотекодавцем та заставодавцем був майновий поручитель АТ «Київмедпрепарат». Тобто, у вказаних договорах застави забезпечувалося виконання грошових зобов`язань боржника АТ «Галичфарм», але не за рахунок його майна, а майна іншої особи майнового поручителя АТ «Київмедпрепарат».

Вірно зазначено судом першої інстанції, що ст. 34 КУзПБ встановлено вичерпний перелік вимог до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед яких немає вимоги вказувати наявність заставного майна інших осіб, які поручились за виконання боржником його зобов`язання.

Оцінюючи означене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що беручи до уваги рішення суду від 29.10.2024, сума вимог ініціюючого кредитора до боржника забезпечена майном боржника лише щодо виконання одного кредитного договору № 1252-08 від 13.06.2008 і одним договором іпотеки від 27.03.2007 з наступними змінами і доповненнями і забезпечує виконання стягнення 108 450 00 грн основного боргу; 7 185 310,99 грн процентів за користування кредитом та 3 036 820,97 грн комісійної винагороди, що загалом складає суму 118 672 131,96 грн.

Відповідно до наданого у ст. 1 КУзПБ визначення поняття «забезпечені кредитори», це кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника, а згідно, ч. 2 ст. 45 КУзПБ, забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

На підставі зазначеного, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що для відкриття провадження у справі про банкрутство не мають жодного правового значення договори, які забезпечують виконання боржником його зобов`язання майновими поручителями, які є відмінними від боржника та відповідають власним майном, а не майном самого боржника.

Проте, має значення під час вирішення справи про відкриття провадження вартість заставного майна самого боржника та які грошові зобов`язання такою заставою забезпечується.

Оскільки як встановлено вище судом апеляційної інстанції, безспірним борг боржника перед ініціюючим кредитором згідно рішення суду від 29.10.2024 становить загалом розмір 609 384 613,34 грн (529 538 496,03+40 812 755,72+39 033 361,59), який забезпечений заставою у розмірі 118 672 131,96 грн, то відповідно розмір таких безспірних грошових вимог обґрунтовано і правомірно повинен складати суму 490 712 481,38 грн (609 384 613,34 - 118 672 131,96).

Оскільки судом першої інстанції визнано менший розмір безспірних вимог не забезпечених заставою у розмірі (479 159 755,12 грн), зважаючи що у цій частині сума таких вимог будь-яким (зокрема ініціюючим кредитором) не оскаржується, то це не може бути підставою для скасування в частині чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Щодо інших обставин оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та враховуючи межі апеляційного перегляду, визначеного ч.1 ст. 269 ГПК України, судом апеляційної інстанції констатується факт правильності висновків місцевого суду з приводу належного правонаступництва попереднього кредитора - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на нового кредитора (іпотекодержателя та заставодержателя) ТОВ «Скай-Девелопмент».

Зокрема, таке правонаступництво підтверджується тим, що 27.03.2025 за результатами відкритих торгів між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Скай-Девелопмент» були укладені такі договори:

- договір № GL18N027381 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21.04.2025;

- договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 21.04.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим №45;

- договір про відступлення прав вимоги за договорами застави та іпотечними договорами від 21.04.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим №46;

- договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 21.04.2025.

Отже, на підставі цих договорів та ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про іпотеку», 21.04.2025 ТОВ «Скай-Девелопмент» набуло від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги до боржників (позичальників, іпотекодавців, заставодавців), у тому числі до АТ «Галичфарм» за кредитними договорами та договорами забезпечення, а саме за:

- договором іпотеки єдиного майнового комплексу № 2006ЦИК/0307 від 28.03.2007;

- договором застави акцій №2120А/0507 від 30.05.2007.

При цьому, КУзПБ не ставить в залежність дослідження обставин «спору про право» від здійсненого чи нездійсненого процесуального правонаступництва у справі позовного провадження на підставі ст. 52 ГПК України, а застосуванню спеціальна норма про правонаступництво у процедурі банкрутства, передбачена ст. 43 КУзПБ, до спірних правовідносин у цій справі на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство застосовуватися не може, оскільки таке правонаступництво відбулося до подання заяви про відкриття провадження у справі і така зміна не відбувалася уже під час відкритого провадження у цій справі. З цих підстав та за таких обставин, вимоги апелянта у цій частині заперечення ухвали суду першої інстанції також визнаються необґрунтованими.

За наслідками відкриття провадження у справі відповідно до ч.5 ст. 39 КУзПБ, судом першої інстанції вірно також застосовано процедури, передбачені ч.8 ст. 39 КУзПБ і відповідно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядника майна з дотриманням вимог п.2-1 Прикінцевих та перехідних положень, ч.3 ст. 28 КУзПБ, вжито інші заходи, які хоча не оскаржуються апелянтом, проте, є обов`язково застосовуваними у разі відкриття провадження.

Під час ухвалення постанови у цій справі, судом апеляційної інстанції не застосовуються правові висновки Верховного Суду відповідно до ч.4 ст. 39 ГПК України, оскільки такі (релевантні висновки) відсутні саме щодо вирішення спірного питання «спору про право» в ракурсі застосування ч.6 ст. 39 КУзПБ, щодо якого є рішення суду першої інстанції яке вступило у законну силу лише в неоскаржуваній в апеляційному порядку частині, і без здійсненого у такій справі позовного провадження, процесуального правонаступництва згідно ст. 52 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини та наведені положення законодавства, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність спору про право, і як наслідок, - правомірно постановив ухвалу про відкриття провадження.

В силу вимог п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України та у зв`язку із відхиленням вимог апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишається за апелянтом.

Керуючись ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275 - 276, 281 - 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу АТ «Галичфарм» залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/1317/25, без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК