УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/1414/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Власова Ю.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025,

додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025

у справі № 910/1414/23

за позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Аикон-Авто"

про стягнення штрафу

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аикон-Авто"

до акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування") звернулося до господарського суду Полтавської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Аикон-Авто" (далі - ТОВ "Аикон-Авто") про стягнення 174 007,89 грн штрафу за порушення умов договору.

ТОВ "Аикон-Авто" звернулося із зустрічною позовною заявою до АТ "Укргазвидобування" про стягнення з останнього 14 096,26 грн заборгованості за надані послуги.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.04.2025 у справі № 917/1414/23 первісний позов задоволено та стягнуто з ТОВ "Аикон-Авто" на користь АТ "Укргазвидобування" 174 007,89 грн штрафу за порушення умов договору; зустрічний позов задоволено та стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Аикон-Авто" 14 096,26 грн заборгованості.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 у справі № 917/1414/23: апеляційну скаргу ТОВ "Аикон-Авто" задоволено; рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2025 у справі № 917/1414/23 скасовано в частині задоволених первісних позовних вимог про стягнення з ТОВ "Аикон-Авто" на користь АТ "Укргазвидобування" 174 007,89 грн штрафу за порушення умов договору та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог; в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2025 у справі № 917/1414/23 залишено без змін.

Додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі № 917/1414/23 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Аикон-Авто" 33 409,63 грн витрат на правничу допомогу.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 917/1414/23 апеляційну скаргу АТ "Укргазвидобування" на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі № 917/1414/23 задоволено частково; додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі № 917/1414/23 в частині стягнення з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Аикон-Авто" 23 409,63 грн витрат на правничу допомогу - скасовано, відмовивши в задоволенні заяви в цій частині; в іншій частині додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі № 917/1414/23 залишено без змін.

АТ "Укргазвидобування" 18.08.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 у справі № 917/1414/23 скасувати, рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2025 у справі № 917/1414/23 залишити в силі; додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 917/1414/23 скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Аикон-Авто" витрат на правничу допомогу у розмірі 1 409,63 грн (гонорар успіху 10%).

Дослідивши матеріали касаційної скарги АТ "Укргазвидобування" у справі № 917/1414/23, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2 684,00 грн.

Позов подано у 2023 році. Предметом позову у справі № 917/1414/23 є стягнення за первісним позовом 174 007,89 грн та за зустрічним позов 14 096,26 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), відтак справа є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховний Суд зазначає, що положення пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України поширюються на випадки оскарження додаткового судового рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Наведене узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20.

Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що АТ "Укргазвидобування" посилається на випадок передбачений підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України; зазначає, що скаржник є найбільшою нафтогазовидобувною компанією в Україні, включений до переліку об`єктів, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки України та виконує мобілізаційне завдання; для виконання функцій покладених державою на АТ "Укргазвидобування", скаржником задіяно велику кількість автотранспортної техніки, яка повинна обслуговуватись та за необхідності ремонтуватися спеціалізованими підприємствами; вважає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі має виняткове значення для скаржника.

Розглянувши міркування наведені у касаційній скарзі та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявних випадків для відкриття касаційного провадження.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

За оцінкою Верховного Суду, касаційна скарга разом з правовими обґрунтуваннями не містить переконливих аргументів, які б свідчили про її виняткове значення для скаржника, оскільки доводи у їх сукупності зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду цієї справи та до власного викладення обставин справи стороною у справі щодо переоцінки доказів, які були здійснені судами, що в силу приписів статті 300 ГПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Разом з тим Суд зауважує, що доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, що по своїй суті є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин та доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та враховано межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025, додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 917/1414/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025, додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 917/1414/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов