ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2025 р. Справа №907/1070/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України б/н від 02.06.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/1696/25 від 03.06.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2025 (повне рішення складено 12.05.2025, суддя Сисин С.В.)

у справі №907/1070/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Деяк Наталії Володимирівни

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою, інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми та пені за невиконання зобов`язань за договором

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2025 у справі №907/1070/24 позов задоволено частково; стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь фізичної особи-підприємця Деяк Наталії Володимирівни 211367,84 грн, з яких: 171670,12 грн основний борг за договором про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022, 20185,89 грн інфляційні втрати, 6024,50 грн 3 % річних та 13487,33 грн пені; в решті позову відмовлено; стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь фізичної особи-підприємця Деяк Наталії Володимирівни 2536,42 грн у повернення сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 04.07.2025, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

24.06.2025 відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити оскаржене рішення без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, взявши до уваги принцип розумності строку розгляду справи судом, закріплений у п.10 ч.3 ст.2 ГПК України, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Деяк Наталія Володимирівна звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про стягнення 171 670,12 грн заборгованості за договором про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою, 13 584,35 грн. пені (неустойки), 20 185,89 грн. інфляційних втрат та 6030,14 грн трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022 (далі договір) з урахуванням укладених додаткових угод до договору: №1 від 23.01.2023, №2 від 30.05.2023, №3 від 11.12.2023 в частині оплати вартості за виконані роботи, а також невиконанням умов пункту 2.4 договору щодо сплати замовником протягом 10 робочих днів після підписання договору 40% від вартості робіт, що є підставою для нарахування пені.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначав про не доведення факту настання його обов`язку щодо сплати спірної суми основного грошового зобов`язання на підставі договору №442 від 12.12.2022, що також свідчить про відсутність обґрунтованого розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Окрім того, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов таких висновків:

- у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 171670,12 грн за договором, факт існування якої належним чином доведений та не спростований відповідачем у встановленому законом порядку;

- за встановленими судом обставинами справи, враховуючи, що позивач згідно нової редакції позовної заяви від 28.01.2025 подав позов до відповідача ДСГП «Ліси України», з якого просить стягнути заборгованість за договором; враховуючи, що спір у справі виник з діяльності ДП «Хустське лісове дослідне господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України», якому також належить філія «Хустське лісове дослідне господарство» і філія «Карпатський лісовий офіс» (що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказує про підсудність справи Господарському суду Закарпатської області відповідно до частини 3 статті 29 ГПК України), застосувавши принцип диспозитивності щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог до відповідача, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ФОП Деяк Н.В. про стягнення з ДСГП «Ліси України» 171670,12 грн основного боргу за договором;

- доводи відповідача про відсутність у нього факту прострочення зобов`язання з оплати за укладеним між сторонами договором через відсутність виставлених виконавцем рахунків-фактур згідно пунктів 2.4 і 2.6 договору не ґрунтуються на обставинах справи, на положеннях закону та умовах договору;

- з урахуванням встановлених судом обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені в загальному розмірі 13487,33 грн (79,58+4500,97+8906,78) за порушення відповідачем строків оплати виконаних робіт відповідно до пунктів 2.5 і 2.6 договору, а тому в цій частині позовні вимоги про стягнення 13584,35 грн пені підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 13487,33 грн.;

- в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат обґрунтованим є задоволення позовних вимог у сумі 20185,89 грн, а в частині стягнення 3% відсотків річних - 6024,50 грн.;

- відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій від 12.03.2025.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та заперечення позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права, на підтвердження чого апелянт покликається на такі доводи:

- суд безпідставно поновив позивачу строк на подання нових доказів, при цьому вирішив це питання поза межами призначених у справі судових засідань, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін перед законом і судом;

- ухвала від 14.03.2025 про поновлення позивачу строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи нових доказів не підлягає оскарженню окремо від рішення, тому керуючись ч.3 ст.256 ГПК України апелянт висловлює заперечення щодо законності такої ухвали, а саме: 1) клопотання представника позивача від 06.03.2025 про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів підлягало залишенню без розгляду, оскільки позов у справі подано в електронній формі, а відповідне клопотання у паперовій формі, що суперечить ч. 9 ст. 42 ГПК України; 2) суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк для подання нових доказів, адже позивач необхідність поновлення такого строку обставинами, які б унеможливили їх своєчасне подання з причин, що не залежали від неї, не навів, про неможливість подання відповідних доказів у позовній заяві не зазначав (ч. 4 ст. 80 ГПК України);

- під час укладення договору №442, сторони у пунктах 2.3 та 2.7 цього договору узгодили, що оплати по договору здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури, при цьому, хоч пунктами 2.4-2.6 договору і передбачено поетапне проведення оплати за надані послуги у відсоткових пропорціях до загальної вартості робіт в залежності від дати укладення договору, дати представлення технічної документації із землеустрою та дати надання витягів із Державного земельного кадастру, проте нормою пункту 2.7 того ж договору прямо передбачено, що внесення грошових коштів у відповідні строки (етами) здійснюється на підставі виставлення рахунку- фактури виконавцем замовнику;

- позивач не надав доказів виставлення відповідачу, як того вимагає пункт 2.7 договору, рахунків-фактури для цілей проведення відповідачем авансових платежів згідно пунктів 2.4 та 2.5 договору № 442, такі рахунки в матеріалах справи відсутні;

- доводи позивача, з якими помилково погодився суд, стосовно допущення відповідачем прострочення сплати авансового платежу, згідно з п.2.4 договору № 442, у розмірі 68 668,04 грн, починаючи саме з 26 грудня 2022 року, є не обґрунтованим, що виключає правомірність нарахування на цю суму основного грошового зобов`язання спірних сум інфляційних втрат у розмірі 11 020,11 гривень та 3% річних у розмірі 4 092,03 грн., починаючи саме з 26.12.2022;

- також безпідставним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних від суми авансового платежу, який визначається відповідно до пункту 2.5 договору №442 у розмірі 40% від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни, оскільки рахунок-фактура саме протягом 10-ти робочих днів після представлення розробленої технічної документації із землеустрою позивачем не виставлявся;

- щодо наявних у справі двох рахунків на оплату №13-1/23 від 04.04.2023 на суму 853,70 грн. та № 21 від 19.04.2024 на суму 170 816,42 грн., то кожний з цих рахунків сплати саме авансових платежів, визначених пунктами 2.4 та 2.5 договору № 442, не стосується;

- суд встановив, що такі рахунки позивач надав апелянту лише 22 квітня 2024 року, що правомірність нарахування позивачем будь-яких штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% процентів річних у період з 26 грудня 2022 року до 22 квітня 2024 року (дата отримання апелянтом рахунку) виключає, адже всі без винятку оплати за договором (в т.ч. авансові платежі) проводяться саме на підставі виставлених рахунків, що свідчить про безпідставність стягнення сум пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховані за період з 26.12.2022 до 22.04.2024 включно;

- неправильним є висновок про відсутність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій та процентів річних, адже: 1) значну частину спірних штрафних санкцій позивач нарахував на суми авансових платежів, проте несвоєчасне здійснення чи нездійснення сплати відповідних сум попередньої оплати, жодних реальних негативних наслідків для позивача не спричинило і не завдає позивачу жодної шкоди; 2) позивач не посилалась на понесення нею збитків саме внаслідок несплати апелянтом спірних сум попередньої оплати та/або загальної вартості виконаних робіт, не надала доказів понесення таких збитків та їх розміру, а нараховані та заявлені позивачем до стягнення суми пені (13 584,35 грн.), трьох процентів річних (6 030,14 грн.) та інфляційних втрат (20 185,89 грн.) є надмірно великими порівняно із реальними збитками позивача існування яких матеріалами справи взагалі не підтверджено, а тому спірні суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають зменшенню сукупно до 3 980,04 грн. (тобто до 10% від загальної суми додаткових нарахувань, які позивач просить стягнути понад суму основного боргу); 3) філія «Хустське лісове дослідне господарство» з діяльності якої виник спір у даній справі перебуває у процесі припинення, а всі її права і обов`язки перейшли до філії «Карпатський лісовий офіс» з моменту затвердження передавального акту згідно наказів ДП «Ліси України», у свою чергу, філія «Карпатський лісовий офіс» перебуває у скрутному фінансовому становищі, з причин пред`явлення до неї прокурорами різних рівнів позовів про стягнення шкоди внаслідок здійснення невстановленими особами незаконної порубки дерев у минулих періодах (справи №907/297/22, №914/9/25, №914/20/25).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує такі аргументи на спростування доводів скаржника:

- 06.03.2025 представник позивача подав клопотання про долучення доказів, в якому містилось клопотання про продовження позивачу строку на подання доказів, що було обумовлене запереченням відповідача у відповіді на відзив, у якому такий учасник справи, діючи недобросовісно, заперечує загальновідомі факти щодо реєстрації 22 земельних ділянок у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», розробленої ФОП Деяк Н.В. на виконання умов договору №442 від 12.12.2022; подані докази є у відповідача в наявності, а частина з них є публічно доступними (витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та розпорядження Закарпатської ОВА що опубліковані на їхньому веб-сайті); докази подавались у паперовій формі оскільки їх об`єм є значним (427 аркушів); 14 березня 2025 року суд постановив ухвалу про задоволення клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення відповідних доказів, однак, відповідач не скористався своїм правом та не оскаржив ухвалу суду першої інстанції;

- суд надав оцінку твердженням позивача про неотримання рахунків на оплату, спростувавши твердження відповідача щодо неотримання ним рахунків на оплату №13-1/23 від 04.04.2023 на суму 853,7 грн, №21 від 19.04.2024 на суму 170 816,42 грн, відсутність доказів передання відповідачу витягів з Державного земельного кадастру, не підтвердження отримання представником відповідача листа позивача №42 від 19.04.2024;

- аргументи відповідача щодо неспівмірності пені та трьох відсотків річних з розміром простроченого зобов`язання суд правильно оцінив критично, позаяк розміри підтверджених судом вимог про стягнення пені та трьох відсотків річних у спірних правовідносинах не перевищують розміру порушеного основного зобов`язання, є значно меншими порівняно із сумою основного боргу та є загалом співставними з сумою простроченого зобов`язання, яке тривалий час не виконується боржником, що безумовно впливає також на фінансовий стан позивача як кредитора в зобов`язанні.

Фактичні обставини справи.

12.12.2022 між Фізичною особою підприємцем Деяк Наталією Володимирівною, як виконавцем, та Державним підприємством «Хустське лісове дослідне господарство», як замовником, укладено договір про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується виготовити з дотриманням вимог законодавства технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною орієнтовною площею 1656 га для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг, які знаходяться на території: Велятинського (Данилівського, Липчанського) лісництва, Хустського району Закарпатської області, а замовник прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно із пунктами 1.2., 1.3. договору, технічні, економічні та інші вимоги до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) викладені у завданні на складання технічної документації із землеустрою, що є невід`ємною частиною договору (додаток 1). Етапи та строки виконання робіт визначаються погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (додаток 2).

Розділом 2 договору передбачено вартість робіт та порядок розрахунків.

Так, вартість робіт визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (додаток 3). Загальна вартість робіт за договором становить 298080 грн з розрахунку 180 грн за 1 гектар площі (пункти 2.1., 2.2. договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору, розрахунки за надані послуги здійснюються в кілька етапів на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються сторонами.

Протягом 10-ти робочих днів після укладення договору замовник сплачує виконавцю 40% (відсотків) від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни (пункт 2.4. договору).

Протягом 10-ти робочих днів після виготовлення та представлення замовнику розробленої технічної документації із землеустрою замовник сплачує виконавцю 40% (відсотків) від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни (пункт 2.5. договору).

Протягом 10-робочих днів з після оформлення та надання замовнику витягів з Державного земельного кадастру замовник сплачує виконавцю 20 % (відсотків) від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни (пункт 2.6. договору).

Як визначено пунктом 2.7. договору, замовник вносить грошові кошти в порядку, розмірах та у строк, передбачені пунктами 2.2-2.6. договору, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця та на підставі виставлення рахунку-фактури виконавцем замовнику.

Відповідно до пунктів 3.1. договору, приймання виконаних робіт за договором проводиться шляхом укладання та підписання про це відповідного акту приймання-передачі робіт (далі акт) обома сторонами.

Роботи вважаються виконаними (на кожному етапі окремо аж до укладання остаточного акту) та прийнятими належним чином лише у випадку підписання про це відповідного акту обома сторонами. У випадку виникнення будь-яких розбіжностей та не погодження акту, сторони складають акт про розбіжності (п.3.2. договору).

При остаточному прийнятті виконаних робіт (останній етап виконання робіт) замовник зобов`язаний підписати відповідний акт протягом 10 календарних днів з дня отримання такого акту від виконавця, або надіслати акт розбіжностей чи іншим чином оформлені претензії виконавцю у разі виникнення таких (п.3.3. договору).

У випадку порушення умов пункту 3.3 роботи за договором вважаються виконаними належним чином та підлягають повній оплаті згідно умов договору (п.3.4. договору).

Згідно із підпунктом 4.2.2. пункту 4.2., підпунктом 4.3.1. пункту 4.3. договору, замовник зобов`язаний своєчасно та належним чином здійснювати оплату, а виконавець, у свою чергу, має право отримати оплату за виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором та приступити до виконання робіт до моменту проведення замовником авансового платежу згідно пункту 2.4. договору.

Виконавець приступає до виконання робіт за договором не пізніше 5-ти календарних днів з моменту отримання від замовника технічного завдання щодо об`єкта, визначеного п. 1.1 договору. Термін виконання робіт за договором не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладання договору (в умовах мирного часу). Граничний термін виконання робіт за договором, встановлений у пункті 4.1. розділу 4 договору, не застосовується в умовах воєнного стану згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану» №2247-ІХ від 12.05.2022 (пункти 5.1-5.3 договору).

У п.6.6 договору узгоджено, що за порушення замовником строків оплати вартості робіт, встановлених умовами договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми прострочення за кожен день прострочення платежу.

У п.п. 6.6.1 п.6.6 договору узгоджено, що за порушення виконавцем строків виконання робіт, встановлених умовами договору, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що він набуває чинності після підписання його сторонами.

За змістом п.8.2 договору, якщо інше не передбачено договором або чинним законодавством України, зміни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, про що сторони складають і підписують додаткову угоду до договору.

Пункт 8.3 договору передбачає, що закінчення його строку не звільняє жодну із сторін від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання).

Додатком №1 до договору є узгоджене сторонами технічне завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Державного підприємства «Хустське ЛДГ» (т.1 а.с.47), де, зокрема, міститься характеристика об`єкта: 1) місце розташування: на території Велятинського (Данилівського, Липчанського) лісництва Хустського району Закарпатської області; 2) форма власності: державна; 3) цільове призначення: секція Н 09.01 (для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг)); вихідні дані: 1) матеріали вибору місця розташування об`єкта; 2) розмір земельних ділянок: орієнтовна площа 1656 га, остаточна площа встановлюється за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 3) обмеження на земельних ділянках: встановлюються за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 4) земельні сервітути: встановлюються за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 5) умови надання земельних ділянок: постійне користування та визначені документи і матеріали, що повинні бути представлені за результатами виконаних робіт, а саме: - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); - обмінні файли формату. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Державного підприємства «Хустське ЛДГ» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг виготовляється у одному автентичному примірнику, який передається замовнику робіт за результатами затвердження.

У календарному плані виконання робіт (додаток 2 до договору) сторони визначили строк виконання робіт за договором, а саме етапу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг, на території Велятинського (Данилівське, Липчанське) лісництва, Хустського району Закарпатської області: з 12.12.2022 до 12.06.2023.

В додатку №3 до договору - протоколі погодження договірної ціни на виконання робіт сторони дійшли згоди про розмір договірної ціни на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в сумі 298080 грн із розрахунку 180 грн за 1 гектар площі.

Додатковою угодою №1 від 23.01.2023 до договору, укладеною між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Хустське лісове дослідне господарство», як замовником, та фізичною особою-підприємцем Деяк Наталією Володимирівною, як виконавцем; на підставі пункту 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №876 «Про припинення ДП «Хустське лісове дослідне господарство» та затвердження складу комісії»; наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 16.01.2023 №133 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Хустське лісове дослідне господарство», згідно з яким Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Хустське ЛДГ»; пункту 3.1 Положення про філію «Хустське ЛДГ» ДСГП «Ліси України»; сторони дійшли згоди внести зміни в преамбулу та реквізити сторін договору (розділ 9 договору), змінивши замовника за договором з ДП «Хустське лісове дослідне господарство» на ДСГП «Ліси України» в особі філії «Хустське лісове дослідне господарство».

Відповідно до додаткової угоди №2 від 30.05.2023 до договору та додаткової угоди №3 від 11.12.2023 до договору його сторони вносили зміни в додаток 2 до договору (календарний план виконання робіт) щодо продовження строку виконання робіт: спершу до 12.12.2023 (додаткова угода №2), а згодом до 12.06.2024 (додаткова угода №3).

На виконання умов договору про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022 ФОП Деяк Н.В. розробила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок загальною площею 948,9801 га в натурі (на місцевості), що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», цільове призначення для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, за межами населених пунктів, на території Драгівської та Хустської територіальних громад (частина Данилівського лісництва) Хустського району Закарпатської області.

Вказана технічна документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок загальною площею 948,9801 га разом з витягами з Державного земельного кадастру про 22 земельні ділянки (про які зазначено у технічній документації), рахунками на оплату вартості виконаних робіт за договором №13-1/23 від 04.04.2023 на суму 853,70 грн і №21 від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн, відповідно до актів приймання-передачі частково виконаних робіт за договором від 05.04.2023 на суму 853,70 грн та від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн та згідно з листом №42 від 19.04.2024 передані ФОП Деяк Н.В. (виконавцем) філії «Хустське лісове дослідне господарство» ДСГП «Ліси України» (замовнику).

В актах приймання-передачі частково виконаних робіт за договором від 05.04.2023 на суму 853,7 грн та від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн, які підписані ФОП Деяк Н.В. і філією «Хустське ЛДГ» та скріплені печатками виконавцем і замовника, зазначено про відсутність у сторін заяв, зауважень і заперечень щодо виконаної роботи.

У примірнику листа ФОП Деяк Н.В. №42 від 19.04.2024, адресованого філії «Хустське лісове дослідне господарство» ДСГП «Ліси України», який було додано до позовної заяви, зазначено про передачу технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (166 арк) на площу 948,9801 га (22 земельні ділянки), витягів з Державного земельного кадастру 22 шт, акту прийомки-передачі виконаних робіт згідно з договором на виконання робіт №442 від 12.12.2022, рахунку на оплату виконаних робіт згідно з договором №21 від 19.04.2024. На примірнику листа №42 від 19.04.2024 зазначено рукописний напис: «Отримав 22.04.2024», наявний рукописний підпис, без зазначення прізвища чи посади.

У примірнику листа №42 від 19.04.2024 на адресу філії «Хустське лісове дослідне господарство», долученого позивачем з клопотанням про поновлення доказів, (т.1 а.с.108) наявний відтиск штампу вхідної кореспонденції із зазначенням вхідного номера реєстрації листа - №107/21.30-8/2024 від 25.04.2024. На листі наявна резолюція керівника: «Джуган В.М. до відома».

У рахунку на оплату №13-1/23 від 04.04.2023 на суму 853,70 грн наявний рукописний підпис про отримання рахунку із зазначенням прізвища Джуган В.М.

У рахунку на оплату №21 від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн наявний рукописний підпис та дата про його отримання - 22.04.2024.

19.04.2024 філія «Хустське ЛДГ» ДСГП «Ліси України» звернулася з клопотанням №238/21.30-2024 від 19.04.2024 на адресу Закарпатської обласної військової адміністрації про затвердження переданої ФОП Деяк Н.В. на виконання умов договору технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також надання таких земельних ділянок загальною площею 948,9801 га в постійне користування. До клопотання долучено технічну документацію із землеустрою (виконану позивачем згідно умов договору №442 від 12.12.2022) та 22 витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, у яких зазначено, що державна реєстрація кожної із земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ФОП Деяк Н.В.

Згідно з розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації від 21.05.2024 №562 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельних ділянок в постійне користування» Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» () (філія «Хустське лісове дослідне господарство») затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення в натурі (на місцевості) (код виду цільового призначення земель 09.01) загальною площею 948,9801 га (згідно з переліком, що додається у кількості 22 земельних ділянок), які розташовані за межами населених пунктів на території Хустської та Драгівської територіальних громад (частина Данилівського лісництва) Хустського району Закарпатської області, для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг; надано ДСГП «Ліси України» у постійне користування для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (код виду цільового призначення земель 09.01) такі 22 земельні ділянки загальною площею 948,9801 га із земель державної власності лісогосподарського призначення.

Наведені письмові докази підтверджують належне і своєчасне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022 з урахуванням укладених додаткових угод №1 від 23.01.2023, №2 від 30.05.2023, №3 від 11.12.2023.

Відповідач не спростував тверджень позивача про те, що він як замовник за договором не виконав своїх зобов`язань за договором щодо здійснення оплати, що передбачено пунктами 2.3 2.6 договору.

Зокрема, відповідач не виконав умов пункту 2.4 договору щодо сплати протягом 10 робочих днів після підписання договору 40% від вартості робіт, а також, прийнявши виконану роботу на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт від 05.04.2023 та від 19.04.2024, після підписання таких актів та отримання рахунків на оплату, після отримання витягів з Державного земельного кадастру відповідач всупереч умов пунктів 2.5 і 2.6 договору не сплатив коштів позивачу за виконану ним роботу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Щодо доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 03.03.2024, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

10.02.2025 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому навів заперечення проти задоволення позовних вимог, зокрема, стверджував, що оплата за виконані за договором роботи може бути здійснена лише на підставі виставлених позивачем рахунків-фактур, проте такі рахунки в матеріалах позовної заяви відсутні.

15.02.2025 позивач подав суду відповідь на відзив, у якій пояснював, що за умовами договору приймання виконаних робіт проводиться шляхом підписання обома сторонами відповідних актів приймання-передачі, разом з якими відповідачу передавались також рахунки-фактури.

24.02.2025 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, у яких повторно наголошував на відсутності рахунків в матеріалах справи, а також заперечив факт отримання витягів з Державного земельного кадастру від позивача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.03.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання.

10.03.2025 позивач звернувся до суду з клопотанням (б/н від 06.03.2025, вх.№0131-02/2284/25) про долучення доказів, обґрунтоване тим, що у запереченні на відповідь на відзив відповідач вперше зазначив, що заперечує факт отримання витягів з Державного земельного кадастру від позивача, як це передбачено умовами договору №442. Позивач покликався на необхідність спростування неправдивого твердження відповідача доказами, просив поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи копії витягів з Державного земельного кадастру та докази їх отримання відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.03.2025 постановлено:

- задовольнити клопотання від 06.03.2025 представника позивача адвоката Плешинець М.В. про продовження позивачу строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, поновивши позивачу ФОП Деяк Н.В. строк на подання доказів згідно клопотання.

- долучити до матеріалів справи докази згідно клопотання від 06.03.2025 представника позивача (ФОП Деяк Н.В.) адвоката Плешинець М.В.: копії листа ФОП Деяк №42 від 19.04.2024 (з резолюцією); клопотання в.о.директора філії Хустське ЛДГ від 19.04.2024 №238/21.30-2024 до Закарпатської обласної військової адміністрації про затвердження переданої технічної документації із землеустрою; розпорядження з додатком Закарпатської обласної військової адміністрації від 21.05.2024 №562 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельних ділянок в постійне користування; технічної документації із землеустрою (виконаної згідно умов договору №442 від 12.12.2022) щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у постійному користуванні ДСГП Ліси України, які розташовані за межами населених пунктів на території Хустської та Драгівської територіальних громад (частина Данилівського лісництва) Хустського району Закарпатської області; 22 витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В пункті 3 ухвали зазначено, що вказана в частині поновлення строку на подання доказів може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з її проголошення.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.8 ст.119 ГПК України, ч.1 ст.255 ГПК України апеляційному оскарженню підлягають ухвали про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку, натомість ухвала про поновлення процесуального строку не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апелянт у відповідності до вимог ч.3 ст.255 ГПК України включив до апеляційної скарги на рішення за результатами розгляду спору по суті заперечення на ухвалу про поновлення позивач у строку на подання доказів, відтак апеляційний суд відхиляє за необґрунтованістю доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відповідач не скористався своїм правом та не оскаржив ухвалу суду першої інстанції від 14.03.2025 у встановлений строк.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, строк на подання доказів для позивача є строком, встановленим законом.

Відповідно до ч.4 ст.119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Позовну заяву ФОП Деяк Н.В. подано 20.12.2024 разом з рядом доказів.

10.03.2025 позивач подав суду клопотання про долучення доказів, у якому просив поновити строк для подання доказів та одночасно надав такі докази.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що в ухвалі Господарського суду Закарпатської області від 14.03.2025 помилково вказано про задоволення клопотання про продовження позивачу строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, поновивши позивачу ФОП Деяк Н.В. строк на подання доказів.

Водночас зі змісту мотивувальної частини ухвали вбачається, що йдеться саме про поновлення строку, а не його продовження.

Щодо доводів апелянта про те, що суд порушив принцип змагальності сторін, розглянувши клопотання позивача без виклику сторін, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Стаття 119 ГПК України не встановлює порядку розгляду клопотання про поновлення процесуального строку, відтак не є процесуальним порушенням розгляд такого клопотання без виклику сторін.

Також слід врахувати, що позивач надав суду докази надсилання копії клопотання з додатками на адресу відповідача опис вкладення до цінного листа та потову накладну №089. Відповідно до інформації за результатами відстеження поштового відправлення №089 на сайті АТ Укрпошта, таке вручено одержувачу 10.03.2025.

Отже, відповідач був ознайомлений з поданням позивачем клопотання та мав можливість звернутись до суду першої інстанції з відповідними запереченнями.

Окрім того, подані позивачем докази є доказами, що наявні у відповідача.

Слід наголосити, що відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апелянта про те, що докази всупереч вимогам ч.9 ст.42 ГПК України подано в паперовій формі, а не електронній, слід відхилити, адже відповідно до ч.8 ст.6 ГПК України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі, а в цьому випадку позивач надав великий обсяг документів (понад 400 сторінок).

Щодо підстав для поновлення пропущеного строку для долучення доказів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Проте, у запереченні на відповідь на відзив відповідач вперше заперечив факт отримання витягів з Державного земельного кадастру від позивача, і саме необхідністю спростувати такі заперечення було обґрунтоване клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне та спрощене провадження є формами здійснення провадження у справі, які мають свої відмінні особливості, зокрема у загальному позовному провадженні окремо виділено такий етап, як підготовче провадження.

Так, згідно зі статтею 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Відповідно до частини другої статті 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого провадження.

Відповідно до статті 194 ГПК України завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Тобто, вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

Стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя та завданням господарського судочинства. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 03.04.2019 №913/317/18, від 03.10.2019 у справі №902/271/18.

Разом з тим, розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження, як свідчить його назва, має спрощену форму, для якої не характерне виділення окремо стадії підготовчого провадження.

Як визначено частинами першою третьою статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Таким чином, стадії підготовчого засідання у спрощеному позовному провадженні немає і усі докази мають бути подані сторонами до відкриття першого судового засідання, з яким одночасно розпочинається розгляд справи по суті.

Вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані після переходу до розгляду справи по суті не відповідає завданням, які визначені процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.

У спірному випадку розгляд справи по суті розпочався 03.03.2025, а клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів надійшло суду 10.03.2025.

В ухвалі від 14.03.2025 суд першої інстанції врахував, що суд не приступив до дослідження доказів у справі, оскільки через неявку відповідача в призначене на 03.03.2025 судове засідання було відкладене, а також врахував висновки рішень Європейського суду з прав людини у справах «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року, «Мала проти України» від 03.07.2014, «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007, згідно з якими принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Апеляційний суд погоджується з тим, що оскільки місцевий господарський суд ще не приступив до дослідження доказів у зв`язку з відкладенням судового засідання через неявку відповідача, а також з огляду на те, що подані докази є такими, що наявні у відповідача і подані на спростування заперечення відповідачем обставин, щодо яких відповідач не заперечував у відзиві на позовну заяву, у спірному випадку можливим є визнання поважними причин пропуску строку на подання доказів та поновлення позивачу такого пропущеного строку.

При цьому, колегія суддів бере до уваги практику Верховного Суду щодо можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження (постанова від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18).

У цій справі спір розглядався у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, однак вказані висновки Верховного Суду є застосовними до спірного випадку, з огляду на те, що відповідач у запереченні на відповідь на відзив вперше висловив заперечення обставин отримання від позивача витягів з Державного земельного кадастру, а подані позивачем на спростування такого заперечення додаткові докази, наявні також у відповідача.

Перевіривши доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів не встановила таких порушень, які призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Щодо доводів апелянта про нез`ясування обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування норм матеріального права

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст.887 ЦК України).

В силу положень ст.888 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч.4 ст.882 ЦК України).

Слід зазначити, що акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (надані послуги).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено з матеріалів справи, спір виник у зв`язку з невиконанням замовником зобов`язання з оплати виконаних робіт за договором про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022 укладеного між ФОП Деяк Н.В. (позивачем) та державним підприємством «Хустське лісове дослідне господарство» (замовником).

В оскаржуваному рішенні суд встановив, що правонаступником ДП «Хустське лісове дослідне господарство» є відповідач Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує обставин правонаступництва.

Докази сплати відповідачем заборгованості за договором про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №442 від 12.12.2022 у матеріалах справи відсутні, відтак, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 171 670,12 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Апелянт стверджує, що під час укладення договору №442, сторони у пунктах 2.3 та 2.7 цього договору узгодили, що оплати по договору здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури, при цьому, хоч пунктами 2.4-2.6 договору і передбачено поетапне проведення оплати за надані послуги у відсоткових пропорціях до загальної вартості робіт в залежності від дати укладення договору, дати представлення технічної документації із землеустрою та дати надання витягів із Державного земельного кадастру, проте нормою пункту 2.7 того ж договору прямо передбачено, що внесення грошових коштів у відповідні строки (етами) здійснюється на підставі виставлення рахунку-фактури виконавцем замовнику.

Дійсно, у п.2.7. договору передбачено, що замовник вносить грошові кошти в порядку, розмірах та у строк, передбачений п.2.2. п.2.6. договору, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця на підставі виставлення рахунку-фактури виконавцем. Водночас, у п.2.3. сторони узгодили, що розрахунки за надані послуги здійснюються в кілька етапів на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються сторонами.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі частково виконаних робіт за договором №442 від 12.12.2022 від 05.05.2023 на суму 853,70 грн. та від 19.04.2024 на суму 170 816,42 грн, підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач не надав йому рахунків на оплату, такі спростовуються матеріалами справи, зокрема, до позовної заяви позивач долучив копію рахунків на оплату №13-1/23 від 04.04.2023 на суму 853,70 грн та №21 від 19.04.2024 на суму 170 816,42 грн з відмітками про отримання іншою стороною (а.с.45, 46, том 1), та докази скерування рахунку №21 від 19.04.2024 відповідачу копії супровідного листа №42 від 19.04.2024 з відмітками про отримання (а.с.41, 108, том 1).

Апелянт у скарзі стверджує про необґрунтованість доводів позивача допущення відповідачем прострочення сплати авансового платежу, згідно з п.2.4 договору у розмірі 68 668,04 грн, починаючи саме з 26 грудня 2022 року, що виключає правомірність нарахування на цю суму основного грошового зобов`язання спірних сум інфляційних втрат у розмірі 11 020,11 гривень та 3% річних у розмірі 4 092,03 грн., починаючи саме з 26.12.2022, оскільки рахунок для сплати авансового платежу не виставлявся.

Також безпідставним апелянт вважає нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних від суми авансового платежу, який визначається відповідно до пункту 2.5 договору №442 у розмірі 40% від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни, оскільки рахунок-фактура саме протягом 10-ти робочих днів після представлення розробленої технічної документації із землеустрою позивачем не виставлявся.

Однак, такі доводи обґрунтовано відхилив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, адже ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати платежів за договором (вказана правова позиція є сталою в судовій практиці, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду 10.12.2024 у справі №922/741/24).

У постанові від 15.05.2019 у справі №910/13527/17 Верховний Суд зазначив, що виставлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як виставлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Відповідно до умов договору, додаткових угод до нього та актів приймання - передачі частково виконаних робіт, у них зазначені всі необхідні реквізити, в тому числі, й номер розрахункового рахунку для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг (робіт), а тому, сама лише відсутність виставлених рахунків - фактур не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на ненастання строку сплати вартості останніх.

На підставі п.6.6. договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача на суму 13 584,35 грн.

Доводів на спростування правильності розрахунку цієї суми, а також сум 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення у позові та частково стягнутих з відповідача оскаржуваним рішенням, апеляційна скарга не містить.

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України (чинного станом на дату ухвалення оскарженого рішення) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Визначаючись з підставністю позову в частині заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції проаналізував розрахунки позивача та навів в оскарженому рішенні детальне обґрунтування щодо їх правильності.

Зокрема, позивач розрахував неустойку за порушення відповідачем строків сплати по двох етапах окремо:

1. За порушення строків оплати другого етапу відповідно до пункту 2.5 договору (яким передбачено обов`язок замовника сплатити 40% від вартості робіт протягом 10 робочих днів після виготовлення та представлення технічної документації) по кожному акту приймання-передачі технічної документації окремо:

- по акту від 05.04.2023 на суму 853,70 грн (обов`язок замовника по оплаті в сумі 341,48 грн (40% вартості робіт) за період з 20.04.2023 до 19.10.2023 (пеня позивачем визначена в сумі 79,58 грн);

- по акту від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн (обов`язок замовника по оплаті в сумі 68326,56 грн (40% вартості робіт) за період з 06.05.2024 до 05.11.2024 (пеня позивачем визначена в сумі 9003,80 грн).

2. За порушення строку оплати третього етапу відповідно до пункту 2.6 договору, яким передбачено обов`язок замовника сплатити 20% від вартості робіт після оформлення та надання витягів з Державного земельного кадастру, позивачем пеня визначена за період з 07.05.2024 до 06.11.2024 в розмірі 4500,97 грн, враховуючи передачу 22.04.2024 згідно з листом №42 від 19.04.2024 виконавцем філії замовнику витягів з Державного земельного кадастру про 22 земельні ділянки.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем такий розрахунок здійснений від меншої суми боргу, а саме: 34163,28 грн, так як сума боргу в розмірі 20% визначена від акту приймання-передачі виконаних робіт від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн, без врахування суми боргу згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 05.04.2023 на суму 853,70 грн.

Здійснивши власну перевірку наведених у позовній заяві розрахунків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що:

- позивач правильно визначив період нарахування пені з 20.04.2023 до 19.10.2023 та її розмір в сумі 79,58 грн за порушення терміну оплати другого етапу відповідно до пункту 2.5. договору по акту від 05.04.2023 (сума боргу 341,48 грн);

- позивач правильно визначив період нарахування пені з 07.05.2024 до 06.11.2024 та її розмір в сумі 4500,97 грн за порушення терміну оплати третього етапу відповідно до пункту 2.6 договору, враховуючи передачу 22.04.2024 витягів з Державного земельного кадастру про 22 земельні ділянки (сума боргу позивачем визначена у розмірі 34163,28 грн згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн, без врахування боргу згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 05.04.2023 на суму 853,70 грн);

- при визначенні розміру пені по акту від 19.04.2024 на суму 170816,42 грн (сума боргу 68326,56 грн), пеня в сумі 9003,80 грн позивачем нарахована за період з 06.05.2024 до 05.11.2024, проте відповідно до п.2.5 договору обов`язок замовника сплатити 40% від вартості робіт виникає протягом 10 робочих днів після виготовлення та представлення технічної документації, а така технічна документація на суму 170816,42 грн передана замовнику 19.04.2024, тому замовник повинен був сплатити 68326,56 грн (40% вартості робіт) до 03.05.2024 включно, а порушення по сплаті боргу мало місце з 04.05.2024; із врахуванням ч.6. ст.232 Господарського кодексу України (чинного станом на дату ухвалення оскарженого рішення), відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у цьому випадку пеня за порушення відповідачем строку оплати другого етапу відповідно до пункту 2.5 договору по акту від 19.04.2024 підлягає нарахуванню за період з 04.05.2024 по 03.11.2024 в розмірі 8906,78 грн;

- загальний розмір пені, який підлягає до стягнення становить 13487,33 грн.

Окрім того, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за кожним етапом (згідно пунктів 2.4, 2.5 і 2.6 договору) позивач заявив до стягнення 20185,89 грн інфляційних втрат та 6030,14 грн - 3 % річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власну перевірку наведених у позовній заяві розрахунків, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що:

- згідно з п.2.4 договору початок строку нарахування 3% річних за несплату боргу в сумі 68668,05 грн (40% вартості робіт) розпочинається з 27.12.2022;

- розмір 3% річних за порушення такого грошового зобов`язання за період з 27.12.2022 до 20.12.2024 становить 4086,39 грн;

- розмір інфляційних втрат від суми боргу 68668,05 грн, нарахованих за порушення відповідачем умов пункту 2.4 договору за період з 01.01.2023 до 30.11.2024 становить 11020,11 грн;

- розмір 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строку оплати за другим етапом відповідно до пункту 2.5 договору (по сумі боргу 341,48 грн по акту від 05.04.2023, та сумі боргу 68326,56 грн по акту від 19.04.2024) та за порушення відповідачем строку оплати за третім етапом відповідно до пункту 2.6 договору (від суми боргу 34163,28 грн), та встановлено, що такі розрахунки позивачем здійснені правильно, з урахуванням початку та тривалості порушення відповідачем строків сплати боргу відповідно до умов пунктів 2.5 і 2.6 договору;

- загальний розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 20185,89 грн., а розмір 3% річних підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6024,50 грн.

Апелянт також не погоджується з висновком про відсутність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій та процентів річних на 90%, покликаючись на те, що жодних реальних негативних наслідків чи шкоди для позивача не настало, а нараховані та заявлені позивачем до стягнення суми пені (13 584,35 грн.), трьох процентів річних (6 030,14 грн.) та інфляційних втрат (20 185,89 грн.) є надмірно великими порівняно із реальними збитками позивача існування яких матеріалами справи взагалі не підтверджено

Окрім того, відповідач просить врахувати, що філія «Хустське лісове дослідне господарство» з діяльності якої виник спір у даній справі перебуває у процесі припинення, а всі її права і обов`язки перейшли до філії «Карпатський лісовий офіс» з моменту затвердження передавального акту згідно наказів ДП «Ліси України», у свою чергу, філія «Карпатський лісовий офіс» перебуває у скрутному фінансовому становищі, з причин пред`явлення до неї прокурорами різних рівнів позовів про стягнення шкоди внаслідок здійснення невстановленими особами незаконної порубки дерев у минулих періодах (справи №907/297/22, №914/9/25, №914/20/25).

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі №905/1409/21).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, реалізуючи свої дискреційні повноваження, оцінивши підстави, вказані відповідачем у клопотанні про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, адже наведені відповідачем доводи про відсутність доказів понесених позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошового зобов`язання не свідчать про винятковість обставин, які б давали підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення пені, відповідач не підтвердив доказами негативного фінансового становища внаслідок реорганізації підприємства, поведінка відповідача не свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язань за договором, жодних коштів у погашення боргу відповідачем більше двох років (починаючи з 27.12.2022) не сплачено, а під час розгляду справи представник відповідача взагалі заперечував наявність у ДСГП «Ліси України» боргу за основним зобов`язанням, що було спростовано за результатами дослідження доказів у справі.

Окрім того, розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача 13487,33 грн у порівнянні з основною сумою боргу в розмірі 171670,12 грн не є надмірним і несправедливо непомірним тягарем для відповідача, оскільки її розмір становить 7,86% від основної суми боргу

Щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити таке.

За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 07.02.2024 у справі №910/3831/22.

Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).

У постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Отже, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

При цьому, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Тобто, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником.

Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24.

Також компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу.

Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 у справі №902/43/24 та ін.

Відтак доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини, апелянт не довів порушення застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України відмовити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.05.2025 у справі №907/1070/24 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.