УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

28.08.2025Справа № 910/10206/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрибуційна компанія «Мірана» (18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, буд 31/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зі смаком» (02090, м. Київ, вул. Новаторів, буд. 25/2)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 4598,80 грн за договором поставки №10836-23КВ від 12.12.2023

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дистрибуційна компанія «Мірана» (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 4598,80 грн за договором поставки №10836-23КВ від 12.12.2023 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зі смаком» (далі - боржник).

Заява обґрунтована тим, що боржник в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №10836-23КВ від 12.12.2023 не у повному обсязі розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим заявник просить стягнути з боржника заборгованість в порядку наказного провадження в сумі 4598,80 грн.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначені права та обов`язки учасників справи. Так, згідно з частиною восьмою вказаної статті якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до частини 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Таким чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, заява про видачу судового наказу повинна містити підпис особи, яка відповідно до установчих документів правомочна діяти в інтересах юридичної особи або підпис особи, яка відповідно до вимог закону наділена правом підписання відповідних документів.

Як встановлено судом, заява про видачу судового наказу підписана від імені заявника (Товариство з обмеженою відповідальністю «Дистрибуційна компанія «Мірана») «Директор ТОВ «ДК Мірана» Олександр ВАКУЛЕНКО» із очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису - факсиміле.

Факт використання засобів факсимільного підпису в заяві підтверджується також і іншими додатками, долученими до заяви про видачу судового наказу, на яких проставлено відповідний відтиск механічного штемпеля із зображенням підпису.

Факсиміле з латині «facsimile» - зробити подібне. Так, фактично - це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

У свою чергу, підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Отже, факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису певної особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

За приписами частини 3 статті 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи (заявника) на уповноваження певної особи на представництво та відображенні даної волі у проставленому на заяві представником власноручного підпису. Зазначене дає змогу суду виключити будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого волевиявлення на звернення до суду з позовом.

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при підписанні заяви при зверненні до суду не передбачено чинним законодавством, а також, враховуючи те, що факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису особи, підпис на позовній заяві, беззаперечно відтворений за допомогою факсиміле, не може вважатися таким, що підтверджує повноваження особи, якою подано позов.

Процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, а відтак подання відповідних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №916/3209/20 та ухвалах Верховного Суду від 12.10.2020 у справі №922/561/20, від 19.08.2020 у справі №922/561/20, від 24.03.2020 у справі №5015/118/11, від 15.04.2019 у справі №922/530/18 та від 18.03.2019 у справі №916/1901/18.

Таким чином, заява про видачу судового наказу, яка підписана за допомогою технічних засобів або факсиміле, в розумінні Господарського процесуального кодексу України, є такою, що не підписана повноважною особою заявника, оскільки не виражає особисту волю особи, яка здійснила такий підпис, про намір захисту порушених прав, що є підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до пунктів 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно із частини 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дистрибуційна компанія «Мірана» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зі смаком» заборгованості за договором поставки №10836-23КВ від 12.12.2023 у розмірі 4598,80 грн.

Ухвала набирає законної сили 28.08.2025 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

СуддяТ.В. Васильченко