СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/790/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

від позивача адвокатка Бевзюк О.О., на підставі ордера (в залі суду),

від відповідача адвокат Чуб С.В., на підставі ордера (в залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" (вх.№1648Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М., дата складання повного рішення - 10.07.2025, у справі №922/790/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування", Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищеве,

про стягнення коштів у розмірі 1 012 790, 88грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" про стягнення заборгованості за договором №ПЕ217/21 про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) від 01.04.2021 в розмірі 1 012 790, 88грн. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позивач посилається на те, що скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення індексу інфляції у розмірі 843 141, 97грн та 3 % річних у розмірі 169 648, 91грн за період прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором № ПЕ-217/21 за період березень 2022 - січень 2023 (включно).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" суму інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) № ПЕ-217/21 від 01.04.2021 у розмірі 708 755, 99грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 131 268, 76грн та судовий збір у розмірі 10 080, 30грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, оскільки шляхом укладення мирової угоди у справі №922/1855/22 сторони спору змінили строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за спожиту електричну енергію з дня затвердження мирової угоди, правомірним є стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних на суму основної заборгованості до моменту укладання сторонами мирової угоди від 16.03.2025, затвердженої господарським судом. Здійснивши розрахунок, суд першої інстанції встановив, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 25.04.2022 по 15.03.2023, складає 708 755, 99грн, 3% річних - 131 268, 76грн. В іншій частині заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих позивачем за період після укладання сторонами мирової угоди від 16.03.2025 у справі № 922/1855/22, суд відмовив як в безпідставно заявлених.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 02.07.2025, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 частково та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВІС ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "CУЧАСНІ СИСТЕМИ ПАКУВАННЯ" про стягнення інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021 у розмірі 708 755, 99грн, суми трьох відсотків річних у розмірі 131 268, 76грн. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 просить залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що сторонами у справі було досягнуто згоди щодо вирішення спору іншим шляхом, застосовуючи ті заходи та строки виконання, які були зазначені у тексті мирової угоди. Тобто, у мировій угоді сторонами було встановлено терміни погашення заборгованості відповідача за договором та поставлено в залежність виконання зобов`язання зі сплати заборгованості з умовами мирової угоди, затвердженої судом.

Апелянт вважає, що, підписавши мирову угоду у межах справи №922/1855/22, сторони врегулювали спір, який виник у зв`язку з невиконанням договору та узгодили, що у випадку належного її виконання не матимуть жодних майнових претензій одна до одної з приводу вимог, врегулювання яких є предметом розгляду судової справи №922/1855/22. Апелянт посилається на те, що на виконання умов мирової угоди відповідачем було повністю погашено заборгованість у строки, встановлені пунктом 4 мирової угоди, що підтверджується банківською випискою та не заперечується позивачем. Тобто, зобов`язання відповідача щодо сплати основного боргу за договором не є простроченим, що виключає підстави для нарахування та стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025, для розгляду справи №922/790/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" на рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 у справі №922/790/25. Призначено справу до розгляду на "26" серпня 2025 р. о 10:00 годині.

Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручені сторонам у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої сторони є.

23.07.2025 від апелянта надійшла заява про доповнення апеляційної скарги, просить також скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі №922/790/25.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу (правові послуги) задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" витрати на правничу допомогу (правові послуги) у розмірі 20 000, 00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 прийнято доповнення до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування". Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" з урахуванням доповнень до неї, а саме, на рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі №922/790/25.

18.08.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом позову у справі №922/1855/22 було виключено стягнення боргу за спожиту та неоплачену електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021. Вимога щодо стягнення інфляційних на прострочену суму заборгованості та 3% річних позивачем у справі №922/1855/22 не подавалась та судом не розглядалась. Позивач посилається на те, що мирова угода, яка була укладена як результат вирішення господарського спору у справі №922/1855/22, врегулювала виключно взаємовідносини сторін щодо предмету позову, тобто, вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію за договором без нарахувань інфляційних та річних.

На думку позивача, покладення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в сумі 20 000, 00грн є ще й заниженими, тому не можуть бути переглянуті та зменшені судом апеляційної інстанції.

Крім того, позивач зазначає, що у нього додатково будуть понесені витрати на правничу допомогу за участь в апеляційній інстанції; орієнтовний розмір надання правничих послуг складає 30 000, 00грн.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.07.2025 у справі №922/790/25 залишити без змін.

Одночасно позивач просить поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що адвокатка Бевзюк О.О. як представниця позивача перебувала у відпустці і не мала доступу до інтернет-мережі, тому не мала можливості у встановлений судом строк скласти відзив на апеляційну скаргу.

22.08.2025 від відповідача надійшло клопотання, в якому заявник просить залишити відзив позивача на апеляційну скаргу без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач вважає, що позивачем не наведено об`єктивних причин, які перешкоджали йому подати відзив на апеляційну скаргу.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 07.08.2025.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу 18.08.2025.

Враховуючи доводи позивача щодо неможливості своєчасно подати відзив на апеляційну скаргу, що подання відзиву є правом сторони, яке позивач вже реалізував шляхом подання відзиву з обґрунтуванням причин неможливості подання відзиву у встановлений законом строк, керуючись положеннями статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає можливим поновити позивачу пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає відзив до розгляду.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 26.08.2025 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представниця позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із доводів і вимог апеляційної скарги, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 частково та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВІС ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "CУЧАСНІ СИСТЕМИ ПАКУВАННЯ" про стягнення інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021 у розмірі 708 755, 99грн та суми трьох відсотків річних у розмірі 131 268, 76грн. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 просить залишити без змін.

Відтак, рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 переглядається апеляційним господарським судом в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВІС ТРЕЙД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "CУЧАСНІ СИСТЕМИ ПАКУВАННЯ" про стягнення інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021 у розмірі 708 755, 99грн та суми трьох відсотків річних у розмірі 131 268, 76грн.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Овіс трейд" є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої постановою НКРЕКП, № 2270 від 05.11.2019.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овіс трейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" (споживач) 01 квітня 2021 року було укладено договір №ПЕ217/21 про постачання електричної енергії споживачу (приєднання).

Згідно з пунктом 5.6. договору, оплата електричної енергії споживачем проводиться до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі акту прийому-передачі електричної енергії.

Електрична енергія відповідачу постачалась позивачем за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021 з квітня 2021 року по липень 2023 року включно.

Натомість, за спожиту електричну енергію з березня 2022 року по січень 2023 року відповідач своєчасно не розраховувався, чим порушив договірні зобов`язання з оплати, що стало підставою звернення позивача до Господарського суду Харківської області з позовом у справі №922/1855/22.

Предметом розгляду спору у справі №922/1855/22 була сума основної заборгованості відповідача за договором № ПЕ-217/21 від 01.04.2021 в сумі 5 566 795, 63.

За результатом розгляду справи № 922/1855/22 між сторонами - ТОВ "Овіс трейд" та ТОВ "Cучасні системи пакування" було укладено мирову угоду з встановленим графіком погашення основної суми заборгованості за договором № ПЕ-217/21 від 01.04.2021, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.03.2023 у справі №922/1855/22.

Відповідно до положень пункту 3 мирової угоди, сторони визнали, що сума основного боргу відповідача перед позивачем станом на 01.02.2023 склала 5 148 869, 80грн.

10.02.2023 відповідачем було сплачено на користь позивача 500 000, 00грн в якості часткового погашення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) № ПЕ-217/21 від 01.04.2021. Таким чином, станом на дату укладання мирової угоди сума основного боргу відповідача перед позивачем склала 4 648 569, 80 грн.

У пункті 4 мирової угоди сторони домовились про порядок виплати заборгованості відповідачем.

Так, на виконання умов мирової угоди відповідачем було повністю погашено заборгованість у строки, встановлені пунктом 4 мирової угоди, що підтверджується сторонами в процесі розгляду даного спору.

Як вказує позивач, предметом спору у справі №922/1855/22 було виключно стягнення з відповідача основної заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021, без нарахувань інфляційних витрат та 3% річних на суму заборгованості за даним договором, отже, позивач скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про стягнення індексу інфляції у розмірі 843 141, 97 грн та 3% річних у розмірі 169 648, 91грн за період прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за договором №ПЕ-217/21 за період березень 2022 року - січень 2023 року (включно).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки електричної енергії щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором.

Разом з тим, на думку апелянта, сторонами у справі було досягнуто згоди щодо вирішення спору щодо стягнення основної заборгованості іншим шляхом, застосовуючи ті заходи та строки виконання, які були зазначені у тексті мирової угоди. Тобто, у мировій угоді сторонами було встановлено терміни погашення заборгованості відповідача за договором та поставлено в залежність виконання зобов`язання зі сплати заборгованості з умовами мирової угоди, затвердженої судом.

Апелянт вважає, що, підписавши мирову угоду у межах справи №922/1855/22, сторони врегулювали спір, який виник у зв`язку з невиконанням договору та узгодили, що у випадку належного її виконання не матимуть жодних майнових претензій одна до одної з приводу вимог, врегулювання яких є предметом розгляду судової справи №922/1855/22. Апелянт посилається на те, що на виконання умов мирової угоди відповідачем було повністю погашено заборгованість у строки, встановлені пунктом 4 мирової угоди, що підтверджується банківською випискою та не заперечується позивачем. Тобто, зобов`язання відповідача щодо сплати основного боргу за договором не є простроченим, що виключає підстави для нарахування та стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Таким чином, наявність ухвали про затвердження мирової угоди не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Предметом спору у справі №922/1855/22 було стягнення основної заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу (приєднання) №ПЕ-217/21 від 01.04.2021; станом на дату укладання мирової угоди сума основного боргу відповідача перед позивачем склала 4 648 569, 80 грн.

За приписами статті 192 Господарського процесуального кодексу України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок.

З аналізу приписів Господарського процесуального кодексу України вбачається, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

У мировій угоді сторонами у справі №922/1855/22 було вирішено спір щодо основної заборгованості у зазначеному розмірі, без урахування інфляційних та 3% річних.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України є обґрунтованими.

При цьому, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що шляхом укладення мирової угоди у справі №922/1855/22 сторони спору змінили строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати за спожиту електричну енергію з дня затвердження мирової угоди, відтак, правомірним є стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних на суму основної заборгованості до моменту укладання сторонами мирової угоди від 16.03.2025, затвердженої господарським судом.

Здійснивши розрахунок, місцевий господарський суд встановив, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 25.04.2022 по 15.03.2023 дорівнює 708 755, 99грн, 3 % річних за даний період дорівнює 131 268, 76 грн.

І позивач проти цього заперечень не висловив.

Відтак, судова колегія зазначає, що за загальним правилом, зобов`язання припиняється в момент його виконання, а право кредитора нараховувати інфляційні та річні визначено законом. Умови мирової угоди у справі №922/1855/22 охоплювали лише порядок оплати відповідачем основної заборгованості, і саме по собі укладення мирової угоди щодо основної заборгованості не звільняє боржника від обов`язку відшкодувати кредитору інфляційні та річні, щонайменше до моменту укладення мирової угоди.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 у справі №922/790/25 - без змін.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Cучасні системи пакування" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 у справі №922/790/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.09.2025.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко