ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04 вересня 2025 року Справа № 903/873/25

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго»

про забезпечення позову до пред`явлення позову немайнового характеру,

установив:

02.09.2025 Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до ТзОВ «Пітон Трейд» та ТзОВ «Логістик Транс Буд Інвестр» про визнання недійсним правочину, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: АЗК (автозаправний комплекс) та АГЗП (автомобільна газозаправна станція) з комплексом для обслуговування населення, загальною площею 429,2 кв.м., який знаходиться за адресою: вул.Ковельська,93, с.Сирники, Луцький район, Волинська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, який вибув з власності ТзОВ «Пітон Трейд» () на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 504, виданий 21.05.2025 року, укладеного між ТзОВ «Пітон Трейд» та ТзОВ «Логістик Транс Буд Інвестр» (), з забороною його відчуження, передачі у користування, внесення до статутного капіталу, передання у заставу, іпотеку або вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на зміну правового статусу цього майна;

- заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі державним та приватним нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, зокрема: державну реєстрацію права власності або іншого речового права; реєстрацію або зняття обтяження; внесення змін до записів у Державному реєстрі речових прав.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову, заявник зазначає, що ПрАТ «Волиньобленерго» має намір звернутись до Господарського суду Волинської області з позовом до ТзОВ «Пітон Трейд» та ТзОВ «Логістик Транс Буд Інвестр» про визнання недійсним правочину щодо відчуження об`єкта нерухомості АЗК (автозаправний комплекс) та АГЗП (автомобільна газозаправна станція) з комплексом для обслуговування населення, що був єдиним майновим активом боржника, з метою захисту власних інтересів та забезпечення реального виконання майнового зобов`язання перед ПрАТ «Волиньобленерго» щодо стягнення вартості необлікованої електричної енергії за ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 у справі № 903/823/24. Вважають, що даний договір купівлі-продажу було укладено з метою уникнення виконання майнового зобов`язання перед ПрАТ «Волиньобленерго» за необліковану електричну енергію, після скасування 21.05.2025 року постановою Північно-західного апеляційного господарського суду - рішення Господарського суду Волинської області від 05.02.2025 року про задовлення позову у справі №903/971/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітон Трейд» до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго», оформленого протоколом засідання № 1270 від 08.08.2024 року.

Також зазначають, що продаж нерухомого майна робить неможливим виконання рішення суду, оскільки зазначене нежитлове приміщення було єдиним майном ТзОВ «Пітон Трейд», за рахунок якого можна було погасити борг перед заявником. Звертають увагу суду на той факт, що ТзОВ «Пітон Трейд» неодноразово змінювало місцезнаходження юридичної особи, а саме: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вулиця Яровиця, будинок 17, квартира 88; 61046, Харківська обл., м. Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 273, офіс 8; на даний час 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, бульвар Примаченко Марії, будинок 11. Застосування зазначених заходів необхідне для збереження фактичного та юридичного стану майна, запобігання його подальшому вибуттю з-під контролю боржника, унеможливлення укладення нових фіктивних або підконтрольних правочинів та забезпечення ефективності майбутнього судового захисту у межах позову про визнання вказаного правочину недійсним як фраудаторного, а невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів заявника, оскільки останній не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення до пред`явлення позову немайнового характеру, судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини першої статі 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (частина 3 цієї статті).

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/4777/21.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд здійснює у кожній конкретній справі, з урахуванням поданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Слід відзначити, що в питаннях оцінки наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин справи, якими обумовлена необхідність вжиття відповідних заходів, а також оцінює вказані обставини у відповідності до вимог статті 86 ГПК України.

Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а також дискреційний характер визначення судом необхідності вжиття відповідних заходів, виключає формування єдиних (для вирішення питання щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову) критеріїв та алгоритму визначення підстав для вжиття того чи іншого засобу забезпечення позову.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 05.02.2025 року у справі №903/971/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітон Трейд» до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго», оформленого протоколом засідання № 1270 від 08.08.2024 року задоволено.

21.05.2025 року постановою Північно-західного апеляційного господарського суду задоволено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго». Рішення Господарського суду Волинської області від 05 лютого 2025 року у справі №903/971/24 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітон Трейд» на користь Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» 3633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

26.06.2025 року ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду затверджено мирову угоду у справі №903/823/24, укладену між Приватним акціонерним товариством «Волиньобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пітон Трейд». У відповідності до умов мирової угоди ТОВ «Пітон Трейд» визнало своє зобов`язання перед ПрАТ «Волиньобленерго» по сплаті вартості необлікованої електричної енергії на підставі рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго», оформлене протоколом засідання № 1270 від 08.08.2024. Копією інформаційної довідки №441668245 від 01.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ТзОВ «Логістик Транс Буд Інвестр» стверджується набуття 21.05.2025 ними у власність об`єкта нерухомості АЗК (автозаправний комплекс) та АГЗП (автомобільна газозаправна станція) з комплексом для обслуговування населення, загальною площею 429,2 кв.м., який знаходиться за адесою: Волинська обл., Луцький район, с. Сирники, вулиця Ковельська, будинок 93, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, шляхом укладення договору купівлі-продажу, серія та номер: 504.

Згідно відповіді з ЄДРПОУ №1728958 від 02.09.2025 місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Пітон Трейд» є: 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, бульвар Примаченко Марії, будинок 11, керівник Стецюк А.А.

Таким чином, наведені заявником доводи наявності фактичних обставин (зміна ТзОВ «Пітон Трейд» місцезнаходження юридичної особи, набуття майна ТзОВ «Логістик Транс Буд Інвестр») свідчать про достатньо обґрунтоване припущення, що чергове відчуження спірного майна у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, може бути здійснене під час розгляду справи, що спричинить нові звернення до суду.

Враховуючи, що обраний вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ТзОВ Логістик Транс Буд Інвест, оскільки майно фактично залишається у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним, при цьому заходи забезпечення позову жодним чином не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність власника, з метою забезпечення ефективного захисту прав або інтересів заявника, збереження нерухомого майна, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна: АЗК (автозаправний комплекс) та АГЗП (автомобільна газозаправна станція) з комплексом для обслуговування населення, загальною площею 429,2 кв.м., який знаходиться за адресою: вул.Ковельська,93, с.Сирники, Луцький район, Волинська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080.

Суд зазначає, що вимоги заяви про забезпечення позову в частині заборони його відчуження, передачі у користування, внесення до статутного капіталу, передання у заставу, іпотеку або вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на зміну правового статусу цього майна, за своєю суттю зводяться до обмеження права розпорядження майном з метою його збереження, що відповідає такому заходу забезпечення позову, як арешт майна, тому не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі державним та приватним нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, зокрема: державну реєстрацію права власності або іншого речового права; реєстрацію або зняття обтяження; внесення змін до записів у Державному реєстрі речових прав, оскільки вказаного результату (заборони розпорядження) буде досягнуто шляхом накладення арешту на таке майно.

Аналогічні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 19.04.2024 року у справі №902/388/18.

За змістом норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду, так само як і питання зустрічного забезпечення може бути вирішено судом в ухвалі про зустрічне забезпечення позову, винесеній за результатами розгляду клопотання відповідача про зустрічне забезпечення, що відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 цього Кодексу.

Суд не встановив підстав для зустрічного забезпечення позову.

Відповідно до частини шостої статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136-138, 140, 234, 235 ГПК України, суд, -

постановив:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» від 02.09.2025 про забезпечення позову до пред`явлення позову немайнового характеру задовольнити частково.

2. Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: АЗК (автозаправний комплекс) та АГЗП (автомобільна газозаправна станція) з комплексом для обслуговування населення, загальною площею 429,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080.

3. В решті вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго (вул.Яремчука Назарія,4, м.Луцьк, Волинська область, 43023, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Логістик Транс Буд Інвест (вул.Бандери Степана,26, м.Луцьк, Волинська область, 43025, ).

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала підписана 04.09.2025.

Суддя А. С. Вороняк