ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 серпня 2025 року Справа № 903/627/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши матеріали по справі

за позовом: Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

до відповідача: Городищенської сільської ради, с. Городище, Луцький р-н., Волинська обл.

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації,

В засіданні брали участь:

від позивача: н/з

від прокуратури: Костюк Н.В.

від відповідача: н/з

ВСТАНОВИВ:

18.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Городищенської сільської ради, в якій просить:

- усунути перешкоди Волинській обласній військовій адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Городищенської сільської ради Луцького району повернути Волинській обласній військовій адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0033, площею 48,9613 гектарів;

- скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 48,9613 га з кадастровим номером, :01:001:0033, зареєстрованого за Городищенською сільською радою.

Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23 липня 2025 року о 12:00 год. Зобов`язано прокуратуру протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання ухвали подати суду належним чином засвідчені копії (читабельні) договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, акту приймання-передачі земельної ділянки. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати прокуратурі, позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання прокуратурі, позивачу; прокуратурі, позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

25.06.2025 надійшла заява прокуратури про долучення читабельних копій витребуваних судом доказів.

Відповідач ухвалу суду отримав 24.06.2025.

Строк для подання відзиву по 09.07.2025.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора, враховуючи відсутність відзиву відповідача, закінчення строку для його подання, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 23.07.2025 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 20.08.2025 о 12:00 год.

Позивач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач у клопотанні від 07.08.2025 розгляд справи просить здійснювати без участі його представника за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Щодо участі прокурора у цій справі, оцінка обґрунтованості порушення інтересів держави в особі органу, визначеного прокурором позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.10.2020 у справі № 916/1033/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5912/18.

Чинна на даний час редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, на даний час Волинська обласна державна адміністрація є розпорядником земель державної власності які розташовані за межами населених пунктів.

Листами від 11.09.2023, 25.11.2024 Волинська обласна прокуратура звернулась до Волинської обласної державної адміністрації з проханням повідомити чи вживались нею будь які заходи щодо повернення спірної земельної ділянки до державної власності, наявність заперечень щодо представництва її інтересів прокуратурою в суді (а.с. 41-42, 58).

Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації у листах від 19.09.2023, 09.12.2024 зазначає її необізнаність про незаконну реєстрацію спірної земельної ділянки, як землі комунальної власності. Зазначає про обмеженість фінансування, у зв`язку з чим на даний час не може вжити заходи представницького характеру інтересів держави в суді. Не заперечує проти подання прокуратурою позову в її інтересах (а.с. 43, 59).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначила, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Незаконна зміна форми власності земельної ділянки, яка створює передумови до подальшого незаконного розпорядження нею, а також захист суспільних інтересів загалом щодо збереження водних ресурсів та задоволення потреб суспільства в розвитку рибного господарства становлять саме ті обставини, які потребують невідкладного захисту з огляду на їх значимість.

Не вжиття заходів до усунення наявних порушень, може призвести до безповоротного вилучення спірної земельної ділянки з державної власності, що в свою чергу створило б труднощі в реалізації державною політики у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів.

Наведені прокурором обставини відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру свідчать про наявність підстав для представництва прокурором права та інтересів держави у суді.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб визначений частиною другою цієї статті.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Указані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Таким чином, усунення перешкод власнику (землекористувачу) у користуванні своїм майном як спосіб захисту цивільного права чи інтересу фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).

Відповідно до ч.1 ст.58 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

За положенням ст. 4 Водного кодексу України (далі ВК України), до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Із аналізу вказаних норм права, вбачається, що землі, зайняті гідротехнічними спорудами, належать до земель водного фонду.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Судом встановлено, що 27.01.2022 Городищенською сільською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :01:001:0033, площею 48,9613 га, з цільовим призначенням - для рибогосподарських потреб.

Підставою державної реєстрації права комунальної власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зазначено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423 IX.

Водночас встановлено, що на вказаній земельній ділянці розміщений об`єкт державного нерухомого майна гідротехнічна споруда Став Угринів Горохівський р-н, Угринів (інвентарний номер 004, реєстровий номер ФМДУ 25592421.15.ААЕЖАГ687), який на час реєстрації права комунальної власності обліковувався на балансі Державного підприємства «Укрриба».

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу (п.п. "б" п.3 розділу "Прикінцеві та перехідні положення").

Водночас, підпунктом "а" п. 4 цього ж розділу Закону визначено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Таким чином, за Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна державної власності, не могли перейти у комунальну власність.

У подальшому, 27.05.2021 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", яким Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24.

Відповідно до пп. "ґ" п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, наведене у ЦК України визначення характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме розташування на земельній ділянці; переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про аквакультуру" гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури.

Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до додатку А до ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні, енергетичні та меліоративні системи і споруди, підземні гірничі виробки. Гідротехнічні споруди. Основні положення", гідротехнічні споруди - це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.

Пунктом 1.9.18 Методики обстеження та паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затв. наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №252 від 19.12.1995, встановлено, що гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водовипуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що така гідротехнічна споруда, як став Угринів Горохівнського р-н., с. Угринів, до складу якої входять контурна та роздільна дамби, два регульовані донні водоскиди закритого типу, водонапуск (а.с. 37 на звороті), є нерухомим майном, оскільки кожен з таких об`єктів нерозривно пов`язаний із землею і призначений для управління водними ресурсами, тобто їх функціонування неможливе без існування водного об`єкту, а їх переміщення є неможливим без знецінення та зміни цільового призначення.

Згідно зі ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, оскільки гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього, а використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкта є неможливим, тому вона є приналежністю до водного об`єкта та слідує за головною річчю із врахуванням ст.186 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №911/30/22 (п.42), від 24.09.2024 у справі №902/1123/23 (п.5.3.).

Враховуючи вищевикладене, виходячи зі змісту ст.181, 186 ЦК України, суд вважає, що правова конструкція об`єкту нерухомого майна, як головної речі може включати поєднання з іншим об`єктом нерухомого майна, як приналежністю до цієї головної речі.

Так, у спірних правовідносинах головною річчю є земельна ділянка водного фонду, яка відповідно до ст.181 ЦК України є об`єктом нерухомого майна. На цій земельній ділянці розташований інший об`єкт нерухомого майна, оскільки він характеризується ознаками визначеними ст.181 ЦК України та відповідає визначенню, передбаченому ст.1 Закону України "Про аквакультуру", що є приналежністю до головної речі гідротехнічна споруда Став Угринів Горохівський р-н, с. Угринів.

Судом встановлено, що органом, уповноваженим управляти вказаним майном, є Державне агентство меліорації та рибного господарства України, а балансоутримувачем - ДП "Укрриба" на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд", наказу Державного департаменту рибного господарства від 29.07.2003 №210 "Про затвердження акту передачі-прийому гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Волиньрибгосп" на баланс ДП "Укрриба", додатку №1 до акта приймання-передачі гідротехнічних споруд (а.с. 27, 32 на звороті-37, 39-40).

Окрім того, відомості про гідротехнічну споруду Став Угринів Горохівський р-н, с. Угринів (інвентарний номер 004, реєстровий номер ФМДУ 25592421.15.ААЕЖАГ687) було внесено до Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна як таку, що перебуває на балансі ДП «Укрриба», суб`єктом, що здійснює правління майном визначено Державне агентство меліорації та рибного господарства України.

Вказану інформацію відображено у витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, наданому Фондом державного майна України листом №10-15-18545 від 27.07.2023 (а.с. 45).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за ФОП Копиловим А.Б. зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0033 на підставі договору оренди землі в комплексі з розташованими на ній водним об`єктом від 15.09.2023 року, укладеного між Городищенською сільською радою та ФОП Копиловим Андрієм Борисовичем (а.с.14-22).

Відповідно до умов зазначеного договору в оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0033 площею 48,9613 га, у тому числі під гідроспорудами 2,1050 га

З огляду на те, що на спірній земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності держави, тому, в силу положень ст.117, 120, п.24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, вказана земельна ділянка відноситься до земель державної власності.

Згідно з інформації Городищенської сільської ради №1230/05-04/2-23 від 28.12.2023 року державна реєстрація права комунальної власності проведена на підставі п. 24 Перехідних положень ЗК України та на виконання листа Волинської обласної державної адміністрації від 17.08.2021 № 6396/44/2-21 (а.с. 49).

Зазначеним листом Волинська обласна державна адміністрація з метою виконання розпорядження Волинської ОДА від 19.03.2019 № 140 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядних документацій на земельні ділянки разом із водними об`єктами для продажу права оренди на них на земельних торгах у формі аукціону» інформувала Городищенську сільську територіальну громаду про те, що зазначені у згаданому розпорядженні земельні ділянки відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України вважаються комунальною власністю (а.с. 49 на звороті - 50).

Зі змісту розпорядження Волинської ОДА від 19.03.2019 № 140 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядних документацій на земельні ділянки разом із водними об`єктами для продажу права оренди на них на земельних торгах у формі аукціону» розміщене у загальному доступі на сайті адміністрації за посиланням https://npa.voladm.gov.ua/index.php?content=all, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0033 у ньому не значиться (а.с. 52).

Окрім того, відповідно до інформації Волинської ОДА № 1076/01-19/2-23 від 19.09.2023, останній не відомо про факти можливої незаконної реєстрації, в тому числі спірної земельної ділянки, як земель комунальної власності (а.с. 43).

У матеріалах справи відсутнє рішення Волинської обласної військової адміністрації, як органу уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою, про її передачу у комунальну власність, та не підписувалися акти приймання-передачі земельної ділянки з Городищенською сільською радою.

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Городищенською сільською радою всупереч вимогам ст.19 Конституції України, ст.25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", п.3, 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", ст. 83, 84, 117, пп. "ґ" п.24 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України, поза межами повноважень та волею власника зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :01:001:0033, площею 48,9613 гектарів.

Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

При цьому, Єдиний реєстр об`єктів державної власності є державною інформаційно-комунікаційною системою, що забезпечує збирання, облік, накопичення, оброблення, захист та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур (ст.12 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", п.1 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності).

Єдиний реєстр об`єктів державної власності формується і ведеться Фондом згідно з наданою суб`єктами управління інформацією щодо об`єктів державної власності, зокрема, нерухомого майна державних підприємств, установ, організацій.

Органи, уповноважені управляти об`єктами державної власності ведуть облік об`єктів державної власності, які належать до сфери їх управління та підлягають внесенню до Реєстру; здійснюють контроль за повнотою даних Реєстру та їх відповідністю встановленим вимогам; передають щокварталу Фондові державного майна інформацію для внесення змін до Реєстру (п.4 Положення).

До Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів (п.6 Положення).

З огляду на викладене, суд зауважує, що Єдиний реєстр об`єктів державної власності є внутрішнім обліковим реєстром Фонду державного майна України, підставою для внесення даних до якого є надходження саме від суб`єктів управління до Фонду інформації про об`єкти державної власності. Вказаний реєстр не є тотожним Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить інформацію щодо набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, а тому внесення відомостей щодо гідротехнічної споруди став Угринів Горохівського р-н., с. Угринів до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не може свідчити про реєстрацію такого майно.

Водночас, суд враховує, що ч.4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить пряму заборону здійснення державної реєстрації речових прав окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Враховуючи правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності до головної речі, право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване за жодною особою, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності фактично не існує. Проте, відсутність державної реєстрації на вказаний об`єкт не позбавляє його статусу нерухомої речі, яка є приналежністю головної нерухомої речі.

При цьому, суд зауважує, що пп."ґ" п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України не містить будь-яких положень чи застережень саме щодо необхідності державної реєстрації об`єктів, а лише передбачає виключення щодо переходу в комунальну власність земель під "будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 наведено висновок про те, що за змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави законом не передбачено.

Таким чином, відсутність реєстрації речового права держави на гідротехнічні споруди не свідчить про відсутність права власності на ці об`єкти.

У даному випадку належність гідротехнічної споруди став Угринів Горохівського р-н., с. Угринів до державної власності підтверджується наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України від 29.07.2003 №210, яким затверджено акт прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду відкритого акціонерного товариства "Волиньрибгосп", до сфери управління Міністерства аграрної політики України, на баланс ДП "Укрриба".

Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права, суд враховує правову позицію ВП ВС, згідно якої зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням норм земельного та водного законодавства слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (п. 71), від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (п.96), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (п.81).

З огляду на викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах ефективним способом захисту є негаторний позов, а тому прокурор, пред`явивши вимогу про повернення земельної ділянки водного фонду, вірно обрав спосіб захисту, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Окрім того, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц (п.72), від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (п.36), від 16.01.2019 у справі №755/9555/18 (п.25).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка :01:001:0033, площею 48,9613 гектарів зареєстрована на праві комунальної власності за Городищенською сільською радою (а.с. 14-15).

Таким чином, даний запис в реєстрі формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки, а право або інтерес позивача, який є власником земельної ділянки, є порушеним внесенням до реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності іншого суб`єкту, який не є власником земельної ділянки.

В той же час, рішення суду про скасування державної реєстрації права комунальної власності є підставою для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення права комунальної власності на спірну земельну ділянку у відповідності до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею :01:001:0033, площею 48,9613 гектарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду №903/1299/23 від 15.04.2025.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача то витрати по сплаті судового збору в сумі 19 064,60 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди Волинській обласній військовій адміністрації у праві користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом зобов`язання Городищенської сільської ради Луцького району (вул. Шкільна, 35, село Городище, Луцький район, Волинська обл., ) повернути Волинській обласній військовій адміністрації (Київський майдан, 9, м. Луцьк, обл. Волинська, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0033, площею 48,9613 гектарів.

3. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 48,9613 га з кадастровим номером, :01:001:0033, зареєстрованої за Городищенською сільською радою (вул. Шкільна, 35, село Городище, Луцький район, Волинська обл., ).

4. Стягнути із Городищенської сільської ради Луцького району (вул. Шкільна, 35, село Городище, Луцький район, Волинська обл., ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, ) 19 064,60 грн (дев`ятнадцять тисяч шістдесят чотири грн 60 коп) витрат по сплаті судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.09.2025.

Суддя С. В. Бідюк