ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа №910/1981/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025

у справі №910/1981/25 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерахім"

про стягнення 193 459,84 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі ПАТ "Укрнафта") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерахім" (далі ТОВ "Ерахім") штрафу в розмірі 193 459,84 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ "Укрнафта" посилається на порушення ТОВ "Ерахім" умов договору про закупівлю від 12.08.2024 №13/3192-МТР, в частині прострочення поставки товару, у зв`язку з чим позивач, на підставі пункту 7.1 договору, здійснив нарахування штрафу в сумі 193 459,84 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що обов`язок зі сплати штрафу у відповідача відсутній, оскільки позивач звернувся до банка-гаранта з вимогою на суму 272 999,81 грн, що перевищує розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій за спірним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Укрнафта" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відповідач не довів обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Наявна невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник, зокрема зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив, якою саме нормою права він керувався, внаслідок чого дійшов висновку про неможливість одночасного стягнення неустойки та гарантії за порушення умов договору, а також наголошує, що законодавство не містить заборон щодо одночасного стягнення неустойки та гарантії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" у справі №910/1981/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1981/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 15.07.2025.

26.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/1981/25.

Суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 11.08.2025 до 29.08.2025.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025, у зв`язку з перебуванням суддів Буравльова С.І. та Шапрана В.В. з 25.08.2025 до 12.09.2025 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 справу №910/1981/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 у складі колегії суддів: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 без змін.

Так, відповідач у відзиві зазначає, що ним надано документи на підтвердження того, що позивач своїм правом за банківською гарантією скористався, звернувся до банка-гаранта з відповідною вимогою на суму 272 999,81 грн, посилаючись на порушення відповідачем пункту 5.4 договору. Банківська гарантія, на переконання відповідача, забезпечила ту ж саму відповідальність, що є предметом цього позову про стягнення 193 459,84 грн штрафу і якщо гарантія покриває штрафи друге стягнення не допускається.

Також, відповідач вказує, що з урахуванням досягнення мети договору (поставки товару в повному обсязі) застосування одночасно двох способів відповідальності є явно надмірним та має ознаки зловживання правом. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що жодна особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.08.2024 між ПАТ "Укрнафта" (покупець) та ТОВ "Ерахім" (постачальник) укладено договір про закупівлю №13/3192-МТР.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, у погоджені сторонами строки товар, відповідно до коду ДК:021:2015:44810000-1 Фарби "Емаль алкідно-уретанова УРФ-1128", а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору номенклатура, кількість, одиниця вимірювання, характеристики товару, інші вимоги до товару, документів тощо визначаються, згідно з додатком №1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (далі Специфікація).

Одночасно з підписанням договору сторонами підписано специфікацію, якою погоджено номенклатуру, кількість, адреси поставки, строк поставки та вартість товару, який відповідач зобов`язався передати позивачу. Загальна вартість товару 5 459 996,16 грн.

Пунктом 7 Специфікації встановлено термін поставки товару протягом 45 календарних днів від дати підписання договору.

Відповідно до пунктів 1, 2 специфікації умови поставки: ІНКОТЕРМС-2020: DDP склади вантажоотримувачів на території України. Місце поставки товару: відповідно до таблиці №2 розділу ІІ Специфікації.

За умовами пункту 5.4 договору датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної(-их) видаткової(-их) накладної(-их) та акту(-ів) приймання передачі товару за кількістю та якістю(після зняття усіх зауважень).

На виконання умов договору, відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар загальною вартістю 3 869 196,52 грн, що підтверджується видатковими накладними: від 26.09.2024 №360 на суму 309 480,00 грн; від 26.09.2024 №361 на суму 268 725,00 грн; від 26.09.2024 №362 на суму 169 410,00 грн; від 02.10.2024 №371 на суму 895 470,00 грн; від 09.10.2024 №387 на суму 290 340,00 грн; від 09.10.2024 №388 на суму 954 735,00 грн; від 09.10.2024 №389 на суму 227 053,20 грн; від 09.10.2024 №390 на суму 492 270,00 грн; від 09.10.2024 №391 на суму 105 660,00 грн; від 10.10.2024 №394 на суму 6 480,00 грн; від 15.10.2024 №399 на суму 30 504,00 грн; від 15.10.2024 №400 на суму 20 109,00 грн; від 15.10.2024 №401 на суму 8 949,36 грн; від 17.10.2024 №406 на суму 1 680,00 грн; від 17.10.2024 №407 на суму 12 833,16 грн; від 17.10.2024 №408 на суму 60 726,00 грн; від 17.10.2024 №409 на суму 14 772,00 грн.

З огляду на те, що відповідачем прострочено виконання зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 193 459,84 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача обов`язок здійснити поставку товару, а у позивача прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

З огляду на погоджений сторонами у пункті 7 Специфікації строк поставки, відповідач мав виконати свій обов`язок за договором та поставити позивачу товар до 26.09.2024 включно.

Судом першої інстанції встановлено факт поставки товару відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Вказані накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні. Відтак місцевий господарський суд правомірно прийняв їх як належні докази на підтвердження поставки товару відповідачем та його прийняття позивачем.

Водночас, пунктом 5.4 Договору передбачено, що датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної(-их) видаткової(-их) накладної(-их) та акту(-ів) приймання передачі товару за кількістю та якістю(після зняття усіх зауважень).

Судом першої інстанції встановлено, що дата підписання видаткових накладних покупцем не співпадає з датою самого документа. З огляду на погоджений сторонами порядок приймання товару, датою поставки товару слід вважати саме дату підписання накладних покупцем.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань з поставки товару позивачу.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.1 договору при недотриманні постачальником строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% вартості несвоєчасно поставленого товару за прострочення до 30 днів та 10% вартості несвоєчасно поставленого товару за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару постачальник сплачує покупцю 10% вартості непоставленого товару.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, товар загальною вартістю 3 869 196,52 грн поставлено відповідачем з порушенням встановленого строку поставки. Однак, період прострочення за кожною з видаткових накладних не перевищував 29 днів.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач правомірно нарахував відповідачу штраф у розмірі 193 459,84 грн.

Разом із тим, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову посилаючись на те, що відповідно до пунктів 15.1, 15.2 договору, під час укладання цього договору, постачальник не пізніше дати його підписання надає забезпечення виконання договору в розмірі 5% його вартості, що складає 272 999,81 грн. Забезпечення вноситься у формі банківської гарантії, яка надана банком та гарантує забезпечення виконання договору і повинна бути дійсна до кінця дії договору та протягом 90 календарних днів після закінчення строку дії договору.

Також, суд першої інстанції зауважив, що з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом за банківською гарантією, звернувся до банка-гаранта з відповідною вимогою на суму 272 999,81 грн, посилаючись на порушення відповідачем пункту 5.4 договору. Таким чином, у банка-гаранта виник обов`язок здійснити виплату на користь позивача гарантії в розмірі 272 999,81 грн. У свою чергу, у зв`язку з виплатою банківської гарантії, зобов`язання відповідача за договором, у цій частині припиняється, а банк-гарант отримує право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові. Оскільки позивач звернувся до банка-гаранта з вищезазначеною вимогою на суму 272 999,81 грн, що перевищує розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій за договором, обов`язок зі сплати штрафу у відповідача відсутній.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок місцевого господарського суду з огляду на таке.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що стягнення коштів за банківською гарантією та стягнення неустойки з боржника не є подвійною відповідальністю, оскільки вони випливають з різних зобов`язань гаранта перед бенефіціаром та боржника перед кредитором.

Так, у постанові від 21.12.2018 у справі №908/7/18 Верховний Суд дійшов висновку, що неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. Можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18 зроблено висновок, що за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та, відповідно, не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення. У свою чергу сплата принципалом (постачальником), відповідно до умов договору поставки штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії. Тобто зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними.

Таким чином, правова позиція Верховного Суду зводиться до того, що кредитор має право одночасно вимагати виконання банківської гарантії від гаранта та стягнення неустойки з боржника, оскільки це різні за правовою природою зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу підлягають задоволенню у заявленому розмірі, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Також, слід зазначити, що суд першої інстанції розглянув письмові пояснення відповідача, подані 19.03.2025 через систему "Електронний суд", як відзив на позовну заяву.

Колегія суддів погоджується з доводами ПАТ "Укрнафта", що такі дії суду першої інстанції є порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 161 ГПК України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (пункт 4 статті 161 ГПК України).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву.

У поданих відповідачем письмових поясненнях не міститься прохання вважати зазначені пояснення відзивом на позовну заяву.

Натомість, суд першої інстанції фактично надав таким письмовим поясненням статусу відзиву на позовну заяву, чим, зокрема, порушив право ПАТ "Укрнафта" на подання відповіді на відзив, адже позивачу стало відомо про те, що судом враховано письмові пояснення відповідача як відзив на позовну заяву, лише після отримання повного тексту оскаржуваного рішення.

Крім того, підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 3 статті 161 ГПК України).

Частиною 8 статті 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, в ухвалі про відкриття провадження у даній справі судом першої інстанції встановлено відповідачу строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про відкриття провадження у справі, з урахуванням приписів частини 6 статті 242 ГПК України, отримано відповідачем 25.02.2025, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Таким чином, п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву сплинув 12.03.2025.

Натомість, письмові пояснення, які суд першої інстанції врахував як відзив на позовну заяву, подані відповідачем до суду 19.03.2025, тобто з пропуском строку на подання відзиву. При цьому, відповідач у своїх поясненнях не навів жодного обґрунтування підстав для поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

Також, частиною 3 статті 80 ГПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 ГПК України).

Відповідач жодним чином не обґрунтував неможливість подання долучених до письмових пояснень доказів, у строк для подання відзиву.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв докази, подані відповідачем, з порушенням статті 80 ГПК України.

У зв`язку з наведеними обставинами судова колегія дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ "Укрнафта" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Ерахім", відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 у справі №910/1981/25 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерахім" (03190, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 16/30, офіс 3; ідентифікаційний код 41988470) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) 193 459 (сто дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 84 коп штрафу, а також 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерахім" (03190, місто Київ, вулиця Черняховського, будинок 16/30, офіс 3; ідентифікаційний код 41988470) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/1981/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк