РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2025Справа № 910/8249/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП"

про стягнення 422065,06 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП" про стягнення 422065,06 грн, з яких: 402960,00 грн - основний борг, 15044,49 грн - 3% річних, 1455,93 грн - інфляційні втрати, 2604,64 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №65/23 від 01.11.2023 в частині оплати вартості наданих послуг.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8249/25, визнано справу №910/8249/25 малозначною, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: копію платіжної інструкції №3 від 25.07.2025 про сплату заборгованості у сумі 402960,00 грн.

31.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про збільшення або збільшення/зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд:

провадження у справі № 910/8249/25 в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 402960,00 грн закрити;

решта позовних вимог задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП": 15044,49 грн 3% річних; 1455,93 грн інфляційних втрат; 2604,64 грн пені; 5064,78 грн витрати по сплаті судового збору; 10000,00 грн витрати на правову допомогу.

Судом встановлено, що розмір заявлених позивачем вимог не збільшився та не зменшився, а зазначена заява по своїй суті не є заявою про збільшення/зменшення розміру позовних вимог, а заявою про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості, стягнення витрат на правову допомогу та задоволення в частині позовних вимог про стягнення 15044,49 грн 3% річних; 1455,93 грн інфляційних втрат; 2604,64 грн пені. Вказану заяву суд прийняв до розгляду.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.07.2025 направлена судом до електронного кабінету відповідача.

Згідно із п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно із повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи ухвала суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача 07.07.2025 о 20:31, а отже вважається врученою відповідачу 08.07.2025.

Відтак, згідно із п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.240 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокуратури

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов договору №65/23 від 01.11.2023 позивач (виконавець) в період з 01.02.2025 по 31.05.2025 надав позивачу послуги на суму 464640,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі приймання робіт (надання послуг) № 73 від 28.02.2025, № 113 від 31.03.2025, № 191 від 30.04.2025, №213 від 31.05.2025.

Проте, відповідач у встановлений договором строк своє зобов`язання по оплаті наданих послуг у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 402960,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з оплати за надані послуги у встановлений договором строк, позивач на підставі п.6.2. договору нарахував та заявив до стягнення пеню у сумі 2604,64 грн, а також на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 1455,93 грн та 3% річних у сумі 15044,49 грн.

Позиція відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу та в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" (виконавець, позивач) укладений договір №65/23 (надалі - договір) предметом якого є надання виконавцем послуг по виконанню будівельномонтажних робіт (далі послуги) на ділянці будівництва будинку № 5 на об`єкті: "Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземним паркінгом та наземними паркінгами, адміністративно-офісними приміщеннями, торговельнорозважальними, навчальними, оздоровчими закладами та іншими об`єктами загального користування на вул. Каунаська, 27 у Дніпровському районі міста Києва. Будинок № 5" (далі будівельний об`єкт)" (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п.1.2. договору виконавець надає послуги на будівельному об`єкті баштовим(и) краном(ами) модифікації Jaso 110N (далі БК) в кількості визначеній в проєкті виконання робіт (далі ПВР), а замовник організовує надання послуг БК на будівельному об`єкті та проводить своєчасну оплату наданих виконавцем послуг".

Згідно із п.2.14. замовник зобов`язаний щомісячно підписувати первинні документи та проводить оплату наданих виконавцем послуг відповідно до умов цього договору.

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що замовник щомісячно до 25-го числа місяця наступного за звітним проводить оплату наданих послуг за попередній місяць. Оплата наданих послуг проводиться на підставі первинних документів. При неcплаті послуг до 25-го числа виконавець має право в односторонньому порядку, зупинити роботу БК до повного розрахунку за надані послуги, а в майбутньому надавати послуги на умовах повної або часткової передоплати.

Згідно із п. 6.2. договору у разі порушення замовником строків оплати за договором, виконавець має право нарахувати замовнику пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін. Строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1. договору і діє протягом одного року з дати його укладення, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за даним договором (п.7.1., 7.2. договору).

На виконання договірних зобов`язань в період з 01.02.2025 по 31.05.2025, позивач надав відповідачу, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 464640,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 73 від 28.02.2025 на суму 116160,00 грн; №113 від 31.03.2025 на суму 116160,00 грн; №191 від 30.04.2025 на суму 116160,00 грн; №213 від 31.05.2025 на суму 116160,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату наданих позивачем послуг в сумі 61680,00 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №65/23 від 01.11.2023 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 402960,00 грн, а також нарахованих на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат у сумі 1455,93 грн та 3% річних у сумі 15044,49 грн, а також на підставі 6.2. договору пеню у сумі 2604,64 грн.

Під час розгляду справи позивач подав до суду платіжну інструкцію №3 від 25.07.2025, згідно із якою відповідач сплатив на користь позивача 402960,00 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2 ст.837 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на суму 464640,00 грн, що підтверджується підписаним між сторонами без зауважень актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 73 від 28.02.2025, № 113 від 31.03.2025, № 191 від 30.04.2025, №213 від 31.05.2025.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з наведених вище приписів процесуального закону, враховуючи положення договору суд дійшов висновку, що надані позивачем акти, які є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції, відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону України, Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 ЦК України).

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що оплату наданих послуг відповідач здійснює щомісячно до 25-го числа місяця наступного за звітним.

Отже відповідач мав здійснити оплату за надані послуги у такі строки:

за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №73 від 28.02.2025 у строк до 25.03.2025;

за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №113 від 31.03.2025 у строк до 25.04.2025;

за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №191 від 30.04.2025 у строк до 26.05.2025;

за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №213 від 31.05.2025 у строк до 25.06.2025.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно із матеріалів справи станом на час звернення до суду заборгованість відповідача за договором №65/23 від 01.11.2023 за надані позивачем послуги становила 402960,00 грн.

Водночас, 25.07.2025 відповідач сплатив на користь позивача заборгованість у сумі 402960,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3 від 25.07.2025.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Суд зазначає, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20).

З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду цієї справи предмет спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 402960,00 грн припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 402960,00 грн, згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 1455,93 грн, 3% річних у сумі 15044,49 грн та пеню у сумі 2604,64 грн.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та процентів річних від простроченої суми.

Згідно із розрахунку позивача, доданого до позову, нарахування інфляційних втрат та 3% річних позивач здійснює за періоди: з 26.03.2025 по 30.06.2025 на суму 54480,00 грн; з 26.04.2025 по 30.06.2025 на суму 116160,00 грн; з 26.05.2025 по 30.06.2025 на суму 116160,00 грн; з 26.06.2025 по 30.06.2025 на суму 116160,00 грн.

Враховуючи зазначені вище строки оплати за надані послуги, відповідач є таким, що прострочив оплату за послуги, надані у квітні 2025 року з 26.05.2025 (з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України), а отже нарахування 3% річних слід здійснювати з 27.05.2025.

За перерахунком суду сума 3% річних становить 1446,38 грн, а отже вимоги у цій частині є частково обґрунтованими.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати послуг передбачена п.6.2. договору, згідно із яким, у разі порушення відповідачем строків оплати за договором, позивач має право нарахувати замовнику пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Нарахування пені позивач здійснює з 26.03.2025 по 30.06.2025 на суму 54480,00 грн та з 26.04.2025 по 30.06.2025 на суму 116160,00 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що сума пені є більшою (10999,58 грн), ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, оскільки суд згідно із ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення пені суд задовольняє в межах заявлених вимог, а саме у сумі 2604,64 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, то суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

За перерахунком суду інфляційні втрати становлять 4919,87 грн, тобто більше ніж заявлено позивачем до стягнення, однак керуючись приписами ч.2 ст.237 ГПК України, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд задовольняє в межах заявлених вимог, а саме у сумі 1455,93 грн.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище встановлені обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, з огляду на приписи ст.74, 76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 1446,38 грн, інфляційних втрат у сумі 1455,93 грн та пені у сумі 2604,64 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП", а саме: в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП" 3% річних у сумі 1446,38 грн, інфляційних втрат у сумі 1455,93 грн та пені у сумі 2604,64 грн. На підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 402960,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у цьому випадку - витрати на правову допомогу) у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У позовній заяві позивач зазначив, що очікує понести витрати на правову допомогу у сумі 12000,00 грн та надасть докази у порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України. До позовної заяви додано копію договору № 030225 від 03 лютого 2025 року про надання правової допомоги та попередній орієнтовний розрахунок вартості правової допомоги. До заяви від 31.07.2025 позивач подав акт від 30.07.2025 приймання-передачі наданих послуг по договору від 03.02.2025 №030225 про надання правової допомоги.

У свою чергу, вимоги ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч.8 ст.129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Докази витрат на професійну правничу допомогу позивач подав 31.07.2025, тобто з дотриманням строків встановлених ч.8 ст.129 ГПК України.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із матеріалів справи, 03.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" та Адвокатом Онопрієнком Олександром Петровичем укладено договір № 030225 про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту спрямованої на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта.

Згідно із п.4.1 договору № 030225 від 03.02.2025 загальна вартість послуг за цим договором складається із сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах приймання-передачі наданих послуг.

Пунктами 4.4-4.5 договору № 030225 від 03.02.2025 визначено, що остаточна вартість наданих послуг визначається в актах приймання-передачі наданих послуг, які складаються адвокатом по факту надання послуг. Приймання-передача наданих послуг оформлюється актом.

Згідно із актом від 30.07.2025 приймання-передачі наданих послуг по договору від 03.02.2025 №030225 про надання правової допомоги загальна вартість наданих послуг становить 10000,00 грн.

В акті визначено перелік послуг, які надав адвокат позивачу, а саме:

юридичний аналіз документів необхідних для підготування проекту позовної заяви по договору від 01 листопада 2023 року № 65/23 вартість послуг складає 2 000,00 грн;

складання та подача до суду позовної заяви про стягнення заборгованості та штрафних санкцій по договору від 01 листопада 2023 року № 65/23 вартість послуг складає 6000,00 грн;

складання та подача до суду заяви про зменшення позовних вимог вартість послуг складає 1000,00 грн;

отримання в Господарському суді м. Києва документів (наказу по справі 910/8249/25) вартість послуг складає 1 000,00 грн.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).

Відповідачем, у порядку ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, заяви про зменшення суми судових витрат не подано, заперечень щодо співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу не наведено.

Одночасно, суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 від 01.08.2019 у справі №915/237/18 Верховний Суд також наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Оцінка тих чи інших витрат сторін, як судових, здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Враховуючи ще наведене, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Так, включені до складу наданих послуг адвокатом таких послуг як юридичний аналіз документів у цьому випадку поглинаються (охоплюються) послугою зі складання та подання до суду позову. Окрім того, послуга з отримання в суді наказу по справі є такою, що ймовірно може бути надана адвокатом у разі отримання безпосередньо ним (адвокатом) наказу в приміщенні суду.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, співмірними, доцільними та такими відповідають критерію розумності є витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, суд дійшов висновку про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у сумі 6774,47 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідач пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Провадження у справі №910/8249/25 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 402960,00 грн закрити.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСС СТРОЙ ГРУП" (02155, місто Київ, вул.Каунаська, будинок 27, ідентифікаційний код 42315381) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" (04209, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕБЕДИНСЬКА, будинок 2 ЛІТЕРА А, ідентифікаційний код 39907319) 3% річних у сумі 1446,38 грн, інфляційні втрати у сумі 1455,93 грн, пеню у сумі 2604,64 грн, витрати на правову допомогу у сумі 6774,47 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 66,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.09.2025.

Суддя С.О. Турчин