ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2025 р. м. Київ Справа №910/4978/25

Суддя Грабець С.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНА»

до товариства з обмеженою відповідальністю «БК «БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ»

про стягнення заборгованості,

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИЛА:

26 травня 2025 року до Господарського суду Київської області від Господарського суду міста Києва надійшла за підсудністю позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНА» (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «БК «БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 193 772,34 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору поставки в спрощеній формі.

У позовній заяві містилось клопотання представника позивача про витребування у відповідача видаткової накладної №378901 від 09.04.2024 року, а у Центру обслуговування платників №1 Правобережної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві, - інформації щодо періоду віднесення до суми податкового кредиту відповідачем податкової накладної №1055 від 14.03.2024 року.

Ухвалою суду від 02.06.2025 року позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ Україна» залишена без руху, на підставі ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

16 червня 2025 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, постановлено витребувати у відповідача належним чином засвідчену копію видаткової накладної №378901 від 09.04.2024 року, підписаної сторонами, а у Центру обслуговування платників №1 Правобережної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві, - інформації щодо періоду віднесення до суми податкового кредиту відповідачем податкової накладної №1055 від 14.03.2024 року, відповідачу запропоновано надати суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (пред`явити зустрічний позов), а також докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Частиною 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовими рішеннями є, зокрема, ухвали.

Так, відповідно до довідки про доставку електронного листа, долученої до матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.07.2025 року доставлена відповідачу до його електронного кабінету 03 липня 2025 року.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень», Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 03.07.2025 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень 03 липня 2025 року.

Так, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подав, заяв та клопотань на адресу суду не направляв.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

За твердженнями представника позивача, між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ Україна» (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «БК «БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі відповідач) був укладений договір поставки в спрощеній формі (далі договір), на виконання умов якого, починаючи з 31 січня 2024 року до дня звернення до суду позивач передав відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними:

№239401 від 05.02.2024 року, на суму 71 848,43 грн.;

№239403 від 13.02.2024 року, на суму 183 232,51 грн.;

№242601 від 07.02.2024 року, на суму 121 753,80 грн.;

№242602 від 06.02.2024 року, на суму 305 831,87 грн.;

№242603 від 07.02.2024 року, на суму 305 831,87 грн.;

№267601 від 02.02.2024 року, на суму 1 185,00 грн.;

№278101 від 02.02.2024 року, на суму 4 744,00 грн.;

№290301 від 09.02.2024 року, на суму 27 373,74 грн.;

№255001 від 29.02.2024 року, на суму 283 005,95 грн.;

№255003 від 01.03.2024 року, на суму 207 919,92 грн.;

№353701 від 21.02.2024 року, на суму 6 703,92 грн.;

№305601 від 09.02.2024 року, на суму 6 165,00 грн.;

№337201 від 12.02.2024 року, на суму 189 826,56 грн.;

№358401 від 23.02.2024 року, на суму 6 687,18 грн.;

№361201 від 23.02.2024 року, на суму 4 983,00 грн.;

№378901 від 09.04.2024 року, на суму 7 970,22 грн.;

№450501 від 01.03.2024 року, на суму 12 900,00 грн.;

№450503 від 04.03.2024 року, на суму 23 100,24 грн.;

№469201 від 27.02.2024 року, на суму 432 393,00 грн.;

№472001 від 23.02.2024 року, на суму 2 733,36 грн.;

№475301 від 23.02.2024 року, на суму 5 299,20 грн.;

№515201 від 26.03.2024 року, на суму 54 217,32 грн.;

№714901 від 25.03.2024 року, на суму 66 636,35 грн.;

№739901 від 20.03.2024 року, на суму 28 373,76 грн.,

на загальну суму 2 360 716,20 грн.

Також, позивач у період з 31 січня 2024 року до дня звернення до суду надав відповідачу транспортні послуги, відповідно до актів наданих послуг:

№239402 від 05.02.2024 року, на суму 4 200,00 грн.;

№242604 від 07.02.2024 року, на суму 2 400,00 грн.;

№290302 від 09.02.2024 року, на суму 1 200,00 грн.;

№353702 від 21.02.2024 року, на суму 1 200,00 грн.;

№255002 від 29.02.2024 року, на суму 33 600,00 грн.;

№450502 від 01.03.2024 року, на суму 1 440,00 грн.;

№472002 від 23.02.2024 року, на суму 960,00 грн.;

№475302 від 23.02.2024 року, на суму 1 200,00 грн.

№515202 від 26.03.2024 року, на суму 1560,00 грн.;

№714902 від 25.03.2024 року, на суму 1200 грн.,

на загальну суму 48 960,00 грн.

За твердженнями представника позивача, відповідно до видаткової накладної №469201 від 27.02.2024 року, позивач надав відповідачу рахунок на оплату по замовленню №4692 від 20.02.2024 року, на суму 432 393,00 грн.

23 лютого 2024 року відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару, на суму 266 895,48 грн.

Відповідно до видаткової накладної №714901 від 25.03.2024 року та акту наданих послуг №714902 від 25.03.2024 року, позивач надав відповідачу рахунок на оплату по замовленню №7149 від 11.03.2024 року, на суму 67 836,35 грн.

20 березня 2024 року відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару та наданих послуг, на суму 67 053,50 грн.

Оскільки відповідач здійснив оплату лише частково, вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача 193 772,00 грн. заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 цієї ж статті).

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Так, оскільки позивач надав відповідачу рахунки на оплату, а відповідач частково сплатив ці рахунки, сторонами підписані видаткові накладні та акти наданих послуг, в яких погоджені істотні умови договору поставки (товар, його кількість, ціна), суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки у спрощений спосіб (далі - договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року в справі №905/49/15, від 29.11.2019 року в справі №914/2267/18, від 29.01.2020 року в справі №916/922/19, від 25.06.2020 року в справі №924/233/18, від 10.12.2020 року в справі №910/14900/19, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив товар та надав відповідачу послуги:

- на суму 432 393,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №469201 від 27.02.2024 року, підписаною сторонами, копія якої долучена до матеріалів справи;

- на суму 66 636,35 грн., що підтверджується видатковою накладною №714901 від 25.03.2024 року, підписаною сторонами, копія якої долучена до матеріалів справи;

- на суму 1 200,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг №714902 від 25.03.2024 року, на суму 1200 грн., підписаного сторонами, копія якого долучена до матеріалів справи,

на загальну суму 500 229,35 грн.

Відповідно до видаткової накладної №469201 від 27.02.2024 року, позивач надав відповідачу рахунок на оплату по замовленню №4692 від 20.02.2024 року, на суму 432 393,00 грн.

23 лютого 2024 року відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару, на суму 266 895,48 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3837 від 23.02.2024 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до видаткової накладної №714901 від 25.03.2024 року та акту наданих послуг №714902 від 25.03.2024 року позивач надав відповідачу рахунок на оплату по замовленню №7149 від 11.03.2024 року, на суму 67 836,35 грн.

20 березня 2024 року відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару та наданих послуг на суму 67 053,50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №4070 від 20.03.2024 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником після отримання товару та підписання первинних документів.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач документів, що підтверджували б оплату товару або спростовували б доводи представника позивача, суду не надав, тому вимога про стягнення з відповідача 166 280,37 грн. основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 480,80 грн. трьох процентів річних та 22 011,17 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься вимога про сплату заборгованості №1 від 27.03.2025 року, направлену 31 березня 2025 року позивачем на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується описом вкладення в цінний лист №073 від 31.03.2025 року, а також накладною №073 від 31.03.2025 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, відповідач повинен був сплатити заборгованість не пізніше 07 квітня 2025 року.

Суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 року в справі №922/2216/18 та від 05.03.2018 року в справі №910/1389/18.

Оскільки представником позивача періоду часу, протягом якого, на думку представника позивача, мало місце невиконання відповідачем зобов`язання визначений до 08.04.2025 року, то три проценти річних за період з 08 квітня 2025 року до 08 квітня 2025 року, що складає 1 день, суму боргу в розмірі 165 497,52 грн., становлять 13,60 грн., які підлягають стягненню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Так, у період з 08 квітня 2025 року до 08 квітня 2025 року (1 день), сума боргу в розмірі 165 497,52 не змінювалась, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 22 011,17 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, задоволенню судом не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 59, 124 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ст. 180, ст. 181 Господарського кодексу України, ст. 207, ст. 208, ст. 530, ст. 625, ст. 638, ст. 639, ч. 2 ст. 640, ч. 2 ст. 692, ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, п. 12 ч. 3 ст. 2, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 6, ч. 4 ст. 11, ст. 16, ч. ч. 1, 2 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 123, ст. 165, ч. 5 ст. 252, ч. 1 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238, ч. 4 ст. 240, п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНА» до товариства з обмеженою відповідальністю «БК «БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» про стягнення заборгованості в сумі 193 772,34 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БК «БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Cічових Стрільців, будинок 1, ідентифікаційний код 44314788) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНА» (03170, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕРЕМОГИ, будинок 9, офіс 1/7, ідентифікаційний код 43362385) 166 280,37 грн. (сто шістдесят шість тисяч двісті вісімдесят грн. 37 коп.) основного боргу, 13,60 грн. (тринадцять грн. 60 коп) трьох процентів річних та 2 598,61 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім грн. 61 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складене 05.09.2025 року.

Суддя С. Грабець