ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025м. ДніпроСправа № 904/1894/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради", м. Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ23", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про зобов`язання виконати умови договору та стягнення штрафних санкцій в розмірі 149 664,90 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ23", в якому просить зобов`язати відповідача виконати умови договору № 661 від 11 жовтня 2024 року та стягнути штрафні санкції у розмірі 149 664,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 661 від 11 жовтня 2024 року в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою від 23.04.2025 позовну заяву залишено без руху.

25.04.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 05.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26.05.2025.

19.05.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про вступ у справу як представника.

В судовому засіданні 26.05.2025 Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 26.05.2025 відкладено підготовче засідання на 23.06.2025.

В судовому засіданні 23.06.2025 Позивач надав усні пояснення.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 23.06.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, по 06.08.2025 включно. Відкладено підготовче засідання на 28.07.2025.

03.07.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 28.07.2025 Позивач проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечив.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 28.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 25.08.2025.

22.08.2025 від позивача через систему «Електронний суд надійшла заява про проведення засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

25.08.2025 сторони в судове засідання не з`явилися.

Суд розпочав розгляд справи по суті за наявними в справі матеріалами.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

25.08.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 661 від 11 жовтня 2024 в частині повної та своєчасної поставки товару.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Згідно положень ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, згідно даних підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "МКТ23"має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 20.06.2023 12:02.

Згідно довідок про доставку електронного листа, ухвали від 23.04.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача 23.04.2025, від 05.05.2025 доставлено 07.05.2025, від 22.05.2025 доставлено 22.05.2025, від 26.05.2025 доставлено 26.05.2025, від 23.06.2025 доставлено 23.06.2025, від 28.07.2025 доставлено 29.07.2025 (а.с.31,43,55,62,68,81).

Будь-яких клопотань про продовження процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних із обставинами укладання договору, встановленням факту поставки товару, наявність прострочення поставки товару, правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як убачається з матеріалів справи, між Комунальним некомерційним підприємством "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МКТ23" (Постачальник) укладено Договір №661 від 11.10.2024.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується за результатами проведення публічної закупівлі Картопля столова пізня, клас екстра, ДСТУ 9221 (ДК 021:2015 - 03210000-6 Зернові культури та картопля) (Ідентифікатор закупівлі UA- 2024-10-01-006020-a) поставити Покупцеві, в залежності від фактичної потреби покупця товар, що зазначений в Специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною (далі - Товар), відповідно до умов даного Договору, а Покупець прийняти замовлений (в залежності від фактичної потреби) товар та оплатити його.

Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару, визначені у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. (п. 1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору, ціна цього договору становить: 530 100,00 грн. з ПДВ: 88 350,00 грн.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються на підставі рахунків та накладних на умовах відстрочки платежу до 120 робочих днів. У разі затримки фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 7 робочих днів з дати отримання покупцем коштів на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.(п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору, поставка товару здійснюється партіями в залежності від фактичної потреби покупця та на підставі замовлень, що надаються покупцем постачальнику по телефону/факсу .

Постачання товару здійснюється за правилами, визначеними Інкотермс 2020 згідно положень встановлених для поставки за умовами DPP - Місце постачання - КНП "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради", адреса: 21028, Україна, Вінницька область, Вінницький р-н, м. Вінниця, вул.. Пирогова, 46, протягом 5 календарних днів з дня отримання постачальником від покупця відповідних замовлень (п. 5.2. договору).

Постачальник зобов`язаний поставити Товар згідно умов Договору, а також провести/здійснити усі дії, що необхідні для забезпечення доступу Покупця до товару та використання його у своїй діяльності (п. 5.4. Договору).

Згідно п. 5.7. договору, Постачальник повинен в строк не більше двох календарних днів з дати отримання документу Покупця про неналежне виконання Постачальником умов Договору, здійснити поставку товару, який не було поставлено за заявкою Покупця у визначений Договором термін або заміну товару належної якості (у випадку поставки товару неналежної якості).

Пунктом 6.3. передбачений обов`язок Постачальника забезпечити поставку Товару у строки та в порядку, встановлені цим Договором.

Згідно п.7.6 договору, за односторонню необґрунтовану відмову від Договору та/або невиконання своїх зобов`язань по Договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від ціни Договору. У випадку ненадання або порушення строків надання товаросупровідних документів та/або інших документів відповідно до даного договору (чинного законодавства), постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості товару, документи щодо якого ненадані або надані порушенням строку.

Пунктом 7.7. врегульовано, що у випадку невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань по даному Договору, Постачальник зобов`язаний відшкодувати Покупцю всі збитки, що завдані йому таким невиконанням.

У разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.(п. 7.8. договору).

Пунктом 7.9. договору передбачено, що у разі надходження письмового звернення від постачальника щодо розірвання договору у зв`язку з неможливістю його виконання, з постачальника, крім штрафних санкцій, зазначених у даному розділі, стягується штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. (п. 10.1 договору).

Згідно п. 11.3 договору, усі додатки та додаткові угоди до договору набувають чинності з моменту їх підписання повноважними представниками сторін та діють протягом строку дії договору, якщо сторонами не встановлено інше.

Цей договір може бути змінено та доповнено за згодою сторін, що оформлюється в письмовій формі та підписуються уповноваженими представниками обох сторін. (п. 11.4 договору).

21 жовтня 2024 року позивачем на електронну адресу відповідача було надіслано лист-замовлення (вих. №01.01-25/4665) на постачання товару у кількості 5000 кг.

23 жовтня 2024 року позивач отримав лист відповідача від 22 жовтня 2024 року № 220, в якому останній просив розірвати договір № 661 від 11.10.2024 у зв`язку з підвищенням ціни на товар картопля столова пізня, клас екстра, ДСТУ 9221 та неможливістю постачати товар за умовами даного договору.

31 жовтня 2024 року позивач надіслав на адресу відповідача лист-претензію № 01.01-25/4870, в якому зазначив про відповідальність у разі невиконання ним обов`язків.

Відповіді на лист позивач не отримав.

04.12.2024 року позивач надіслав відповідачу лист № 01.01-25/5583 про нарахування останньому штрафних санкцій, визначених договором у разі невиконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідач відповіді на лист не надав, товар не поставив.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. До правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

За правилами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 ЦК України.

Так, згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч.1 ст. 662 ЦК України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. (ст. 663 ЦК України)

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу. (ч.2 ст. 665 ЦК України).

Згідно ч.1. ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Лист відповідача № 220 від 22.10.2024 про розірвання договору в односторонньому порядку судом не приймається на підставі наступного.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Положеннями статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналогічні положення містить стаття 291 ГК України.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим 9 ч.3 ст. 651 ЦК України).

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 654 ЦК України).

В даному випадку умовами договору (п.6.2) передбачено лише право покупця на одностороннє розірвання договору надано лише покупцю.

Згідно п. 11.3 договору, усі додатки та додаткові угоди до договору набувають чинності з моменту їх підписання повноважними представниками сторін та діють протягом строку дії договору, якщо сторонами не встановлено інше.

Цей договір може бути змінено та доповнено за згодою сторін, що оформлюється в письмовій формі та підписуються уповноваженими представниками обох сторін. (п. 11.4 договору).

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів розірвання договору в судовому порядку або за згодою обох сторін, спірний договір є чинним в частині виконання сторонами своїх обов`язків (п.10.1 Договору).

Правомірність нарахування штрафів та пені.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

- відповідно до п. 7.6 до договору штраф 20% від ціни договору у розмірі 106 020,00 грн.,

- відповідно до п. 7.8 договору пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої продукції в розмірі 15 372, 90 коп. за період з 26.10.2024 по 17.04.2025;

- відповідно до п. 7.8 договору штраф 7% від вартості непоставленого товару в розмірі 6 184, 50 грн.

- відповідно до п. 7.9. договору штраф 25 % вартості непоставленого товару в розмірі 22 087, 50 грн.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно п.7.6 договору, за односторонню необґрунтовану відмову від Договору та/або невиконання своїх зобов`язань по Договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від ціни Договору. У випадку ненадання або порушення строків надання товаросупровідних документів та/або інших документів відповідно до даного договору (чинного законодавства), постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості товару, документи щодо якого ненадані або надані порушенням строку.

Пунктом 7.7. врегульовано, що у випадку невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань по даному Договору, Постачальник зобов`язаний відшкодувати Покупцю всі збитки, що завдані йому таким невиконанням.

У разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.(п. 7.8. договору).

Пунктом 7.9. договору передбачено, що у разі надходження письмового звернення від постачальника щодо розірвання договору у зв`язку з неможливістю його виконання, з постачальника, крім штрафних санкцій, зазначених у даному розділі, стягується штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.

Щодо пені суд зазначає таке.

Позивач просить стягнути з відповідача відповідно до п. 7.8 договору пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої продукції в розмірі 15 372, 90 коп. за період з 26.10.2024 по 17.04.2025;

При перевірці розрахунку пені суд помилок не виявив, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в розмірі 15 372,90 грн.

Щодо штрафів суд зазначає наступне.

Судом враховується, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 викладено правову позицію, відповідно до якої за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому, як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 в справі № 688/2908/16-ц, і до моменту укладення договору сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Принцип справедливості, добросовісності та розумності включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори (близький за змістом висновок, викладено, також і у постанові від 19.05.2020 в справі № 910/719/19 Великої Палати Верховного Суду).

Як встановлено судом, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3 штрафи, а саме на підставі пункту 7.6 договору у розмірі 20% від суми невиконаного зобов`язання, 7.8 договору за прострочення поставки понад 30 днів у розмірі 7% від суми невиконаного зобов`язання та на підставі пункту 7.9 у розмірі 25 % від суми невиконаного зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 Господарського кодексу України. Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, а також приписами статті 546 Цивільного кодексу України та статті 231 Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція не суперечить позиції, що викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі № 910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 9 липня 2018 року у справі № 903/647/17 та від 8 серпня 2018 року у справі № 908/1843/17.

Разом з тим умовами договору сторони, крім нарахування пені, погодили штраф у розмірі 20% від суми невиконаного зобов`язання, у розмірі 7% від суми невиконаного зобов`язання та у розмірі 25 % від суми невиконаного зобов`язання.

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem "двічі за одне і те саме не карають") має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

У той же час стягнення у розмірі 20% від суми невиконаного зобов`язання, у розмірі 7% від суми невиконаного зобов`язання та у розмірі 25 % від суми невиконаного зобов`язання є потрійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, як встановлено судом вище відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в невиконанні ним своїх обов`язків за договором в частині поставки товару, тому одночасне стягнення декількох штрафів за порушення умов виконання договору відповідачем є потрійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

Враховуючи, що позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача одночасно 3 штрафи за одне й те ж саме порушення, беручи до уваги, що штраф у розмірі 25 % від вартості непоставленого товару є більш розширеним і включає в себе, в тому числі і невиконання відповідачем своїх зобов`язань по договору в частині поставки товару, і прострочення поставки товару понад 30 днів, господарський суд дійшов до обґрунтованості саме цього штрафу у розмірі 25% від вартості ненаданих послуг, у сумі 22 087, 50 грн. та задовольняє позов в цій частині.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до п. 7.6 до договору штрафу 20% від ціни договору у розмірі 106 020,00 грн., відповідно до п. 7.8 договору штрафу 7% від вартості непоставленого товару в розмірі 6 184, 50 грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до приписів п.п. 2,4,5 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, будучи обізнаним про наявність в суді справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.31,43,55,62,68,81), не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ст. 9 Закону України "Про судовий збір").

При зверненні до господарського суду заявлено вимогу майнового характеру (134 292,00грн.) та вимогу немайнового характеру, то позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 844,80грн.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 6 056,00грн., про що свідчить платіжна інструкція № 3842 від 18.04.2025.

Таким чином, позивачем під час звернення з позовом до суду сплачена сума судового збору у більшому розмірі, яка повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду (п.1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Отже, поверненню з Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд не вирішує питання повернення судового збору в цій частині, оскільки клопотання про його повернення позивачем не надавалось.

Суд звертає увагу, що 07.01.2025 року набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" (далі - Порядок), яким змінений механізм повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону "Про судовий збір".

Відповідно до нового порядку органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.

Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою до відповідного суду за місцем розгляду справи. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником подається до суду оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Тож, відповідно до пункту 5 розділу 1 Порядку заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

За умови інформаційно-технологічних можливостей органу, що контролює справляння надходжень бюджету, платник може подати заяву до такого органу в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-комунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-комунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. В електронній заяві також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку платнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним.

Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету в електронній формі подається з обов`язковим накладанням електронного підпису платника або уповноваженої особи, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". До заяви одночасно подається копія: платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету, судового рішення, засвідчена належним чином (у разі повернення грошового стягнення за адміністративні правопорушення), документа, що підтверджує відповідні повноваження уповноваженої особи, засвідчена належним чином.

Разом із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Форма заяви про повернення судового збору розміщена на вебсайті Судової влади України та доступна за посиланням:

https://court.gov.ua/storage/portal/sud5005/%D0%97%D0%90%D0%AF%D0%92%D0%90.doc

Враховуючи викладене, для здійснення повернення судового збору з Державного бюджету України, заявнику необхідно подати до суду заяву встановленої форми з відповідними реквізитами.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ23" про зобов`язання виконати умови договору та стягнення штрафних санкцій в розмірі 149 664,90 грн. - задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "МКТ23" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 3/1, ) виконати умови договору № 661 від 11.10.2024 шляхом поставки Комунальному некомерційному підприємству "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" (21028, м. Вінниця, вул.Пирогова, буд. 46, ) замовленого товару Картопля столова пізня, клас екстра, ДСТУ 9221 у кількості 5000 кілограм.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ23" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 3/1, ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради" (21028, м. Вінниця, вул.Пирогова, буд. 46, ) пеню в розмірі 15 372,90 грн., штраф у розмірі 22 087,50 грн., судовий збір у розмірі 3028,71 грн.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано - 02.09.2025.

Суддя Н.Г. Назаренко