ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р.

м. Київ

Справа № 911/1409/25

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна гільдія України» (03170, місто Київ, вулиця Перемоги , будинок 9, офіс 1/7, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авая сіті» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Шевченка (Шевченківський, Соборний райони), будинок 37, )

про стягнення боргу за договором поставки № 40 від 15.02.2024,

учасники судового процесу не з`явились,

ВСТАНОВИВ

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна гільдія України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авая сіті» (нове найменування відповідача), (стара назва ТОВ «Будремгруп) про стягнення 3282104,74 грн, з яких: 2640082,85 грн основного боргу, 215713,61 грн пені, 263887,51 грн 25% річних, 162420,77 грн інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки від 15.02.2024 №40 (далі Договір №40).

На момент відкриття провадження у справі відповідач був зареєстрований за адресою - 08203, Київська область, Бучанський район, місто Ірпінь, вулиця Варшавська, будинок 95В, приміщення 12.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором №40 в частині повної оплати поставленої продукції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено судом здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 12.05.2025, встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав неявки відповідача та з метою надання можливості відповідачу реалізувати свої процесуальні права.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2025, зокрема: відкладено розгляд справи на 05.08.2025; замінено найменування відповідача по справі з Товариства з обмеженою відповідальністю Будремгруп на Товариство з обмеженою відповідальністю «Авая сіті». Також судом було встановлено, що відповідачем було змінено адресу реєстрації - 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Шевченка (Шевченківський, Соборний райони), будинок 37, .

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.08.2025 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.08.2025.

У судове засідання 19.08.2025 представники позивача та відповідача не з`явились, хоча належним чином були повідомлені як через систему «Електронний суд», так і засобами поштового зв`язку.

Ухвали Господарського суду Київської області від 28.04.2025, від 12.05.2025, від 26.05.2025, від 24.06.2025 були надіслані на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, яка збігається з адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Вказані поштові відправлення повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Ухвали суду від 21.07.2025, 06.08.2025 направлялись на нову адресу відповідача, проте ухвала від 21.07.2025 була повернута до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Судом вчинено всі необхідні заходи для повідомлення відповідача про розгляд спору. Відповідачем не виконано обов`язок щодо реєстрації електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

У судове засідання з розгляду справи по суті учасники процесу не з`явились. Вивчивши матеріали справи суд 19.08.2025 суд виготовив та підписав вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін

15.02.2024 між ТОВ «Будівельна Гільдія України» (Постачальник) та ТОВ «Будремгруп» (нова назва ТОВ «Авая сіті»; Покупець) було укладено Договір поставки №40, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується передавати Покупцю будівельні матеріали окремими партіями за цінами, в асортименті (номенклатурі) та кількості, які погоджуються Сторонами в накладних (далі - товар), а Покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на умовах, встановлених даним Договором. Загальний об`єм товару, який продається за даним Договором, визначається протягом строку дії Договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданими на умовах даного Договору окремими партіями товару. Право власності на товар переходить до Покупця на дату підписання уповноваженими представниками обох сторін документа, що підтверджує фактичне передання товару від Постачальника до Покупця (п.п. 1.1.-1.3. договору);

- ціни на товар визначаються Сторонами в гривні та зазначаються у розрахункових та товарно-супровідних документах (товарна видаткова накладна), що надаються Постачальником в момент передачі партії товару. Загальна вартість Договору визначається виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, проданого у відповідності з умовами Договору. Покупець зобов`язується оплачувати кожну конкретну партію Товару в строк, що не перевищує 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту виконання Постачальником зобов`язання з поставки відповідної партії та підписання Сторонами видаткових накладних. Покупець при оплаті товару в платіжному документі (платіжному дорученні) повинен чітко вказувати призначення платежу, а саме: номер та дату рахунку-фактури або номер і дату видаткової накладної або номер і дату Договору поставки. Сторони домовились, що при наявності у Покупця заборгованості за поставлений товар, всі оплати, які здійснюються Покупцем, зараховуються Постачальником в рахунок погашення заборгованості з урахуванням черговості її виникнення, навіть якщо договір за яким існує заборгованість є відмінним від договору за яким здійснено платіж (п.п. 2.1., 2.3., 2.4., 2.6., 2.7. договору);

- поставка товару здійснюється за попередньою письмовою заявкою Покупця. Відповідно до заявки, Постачальником оформляється та направляється на адресу (або електронну адресу) Покупця рахунок-фактура, який є підтвердженням прийняття заявки до виконання. Постачальник зобов`язаний передати Покупцю товар окремими партіями в кількості та асортименті (номенклатурі), погодженими Сторонами в накладних. Доставка товару проводиться згідно Міжнародних правил "Інкотермс" у редакції 2000 року на умовах EXW із завантаженням на транспортний засіб Покупця зі складів Постачальника в м. Києві по вул. Саперно-Слобідській 57 та/або м. Вишневе вул. Чорновола, 48, а за додатковою домовленістю сторін на інших умовах згідно Міжнародних правил «Інкотермс» у редакції 2000 року. Датою поставки товару вважається дата зазначена в видатковій (товарно-транспортній) накладній (п.п. 3.1., 3.2. 3.7. договору);

- за порушення умов Договору Сторони несуть цивільно-правову відповідальність, передбачену чинним законодавством України. У випадку затримки оплати товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує йому суму боргу з врахування встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення. За порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів на підставі статті 625 Цивільного Кодексу України, Покупець сплачує на користь Постачальника 25% річних від суми боргу. Сторони домовились, що позовна давність по стягненню штрафних санкцій та наслідків порушення зобов`язань передбачених цим Договором, становить три роки (п.п. 5.1., 5.3., 5.4., 5.5. договору);

- договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками обох Сторін та діє до 31.12.2024. Закінчення строку цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.п. 7.1., 7.3. договору);

- з метою оптимізації документообігу між Сторонами, підвищення рівня збереження та захисту переданих документів та інформації, що міститься в них, а також заміни паперових юридично значущих первинних документів, що містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення на електронні документи (далі - ЕД), Сторони домовились здійснювати документообіг в електронному вигляді та обмін первинними документами (рахунки, видаткові накладні, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаємних розрахунків, заявки, специфікації тощо) у вигляді електронних документів із застосуванням до них електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) засобами телекомунікаційного зв`язку за допомогою відповідних систем електронного документообігу. У разі використання Сторонами різних систем електронного документообігу або ЕЦП різних Центрів сертифікації ключів - зазначені системи або ЕЦП повинні мати можливість взаємної роботи та верифікації ключів один з одним. Формування документів здійснюється з застосуванням положень чинного законодавства про електронні документи та електронний документообіг та законодавства у сфері кваліфікованого електронного підпису (п.п. 9.1., 9.2. договору).

18.11.2024 відповідач надав позивачу гарантій лист №18/11-1, в якому гарантував плату за поставлений позивачем товар за спірним договором.

Згідно з доводами позивача, з 15.02.2024 та станом на день звернення до суду ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 4149670,57 грн (що підтверджується видатковим накладними за спірний період). Водночас, відповідачем у рахунок виконання зобов`язань з оплати поставленого товару було сплачено лише 1509587,72 грн (що підтверджується платіжними інструкціями), у зв`язку з чим утворилася основна заборгованість у розмірі 2640082,85 грн, яка є непогашеною.

Посилаючись на положення чинного законодавства та умови Договору №40, позивач вважає, що зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням останнім договірних зобов`язань позивач просить суд стягнути: - 215713,61 грн пені, - 263887,51 грн 25% річних, - 162420,77 грн інфляційних втрат.

Таким чином, предметом спору є стягнення з відповідача основної заборгованості, а також нарахованих штрафних санкцій, інфляційних втрат та процентів річних, що, на думку позивача, зумовлено неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором №40.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до господарського суду із цим позовом.

Висновки господарського суду.

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 ЦК України та ст. 179 Господарського кодексу України (далі ГК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 2.4 Договору №40 сторони погодили, що покупець зобов`язується оплатити кожну конкретну партію товару у строк, що не перевищує 28 календарних днів з моменту виконання постачальником зобов`язання з поставки та підписання сторонами видаткових накладних. Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару за наданими видатковими накладними настав.

Дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню з огляду на таке.

З наданих позивачем видаткових накладних за спірний період убачається, що останній належним чином виконав свої зобов`язання за Договором №40, передавши відповідачу товар на загальну суму 4149670,57 грн. Натомість відповідачем було сплачено лише 1509587,72 грн, що підтверджується поданими до справи платіжними документами. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 2640082,85 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими накладними), які належним чином оформлені та підписані сторонами електронним підписом. Доказів, що спростовують факт поставки товару чи підтверджують повну оплату, відповідачем суду не подано. Прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою обов`язок боржника відшкодувати заборгованість.

Таким чином, суд вважає встановленим факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань та факт порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 2640082,85 грн є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Позивач, окрім вимог про стягнення суми основного боргу, додатково заявляє вимоги про стягнення 215713,61 грн пені, 263887,51 грн 25% річних, 162420,77 грн інфляційних втрат, нарахованих на видаткові накладні від 10.04.2024 №1120701, від 22.04.2024 №1272301, від 03.05.2024 №1441102, від 30.05.2024 №1788204, від 30.05.2024 №1788205, від 29.07.2024 №2495701, від 01.08.2024 №2495702, від 01.08.2024 №2495704, від 25.07.2024 №2499601, від 26.07.2024 №2499603.

Судом встановлено, що умовами Договору №40 Сторони передбачили, що у випадку затримки оплати товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує йому суму боргу з врахування встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення. За порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів на підставі статті 625 Цивільного Кодексу України, Покупець сплачує на користь Постачальника 25% річних від суми боргу.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до статті 232 ГК України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд констатує, що відповідачем не було надано контррозрахунку заявлених до стягнення сум пені, 25% річних та інфляційних втрат.

Вбачається, що позивач розраховує вказані нарахування за кожну поставку окремо, що є правильним підходом, оскільки кожна поставка окремо має свій період початку прострочення.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 2, 3 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на відсутність контррозрахунку відповідача, суд перевіривши розрахунки пені та 25% річних наданий позивачем і встановив, що сума, яка підлягає стягненню, більша, ніж заявлено у позовних вимогах. Однак, згідно з принципом диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог, тобто зобов`язаний розглядати лише те, що було заявлено позивачем. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача 215713,61 грн пені та 263887,51 грн 25% річних, то саме такий розмір пені та 25% річних підлягає стягненню у зв`язку з тим, що суд не може вийти за межі позовних вимог.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, встановив, що такий є необґрунтованим, оскільки при розрахунку середнього індексу інфляції за видатковими накладними від 22.04.2024 №1272301, від 03.05.2024 №1441102, від 30.05.2024 №1788204, від 30.05.2024 №1788205, від 29.07.2024 №2495701, від 01.08.2024 №2495702, від 01.08.2024 №2495704, від 25.07.2024 №2499601, від 26.07.2024 №2499603 було допущено помилки, а саме позивач здійснюючи помноження щомісячних індексів зробив невірне округлення, що призвело до викривлення розрахунку. Крім того, розраховуючи інфляційні втрати за видатковою накладною від 01.08.2024 №2495704, позивач нарахував їх на суму боргу 111919,19 грн, в той час коли сума поставленого товару за вказаною накладною становить 111912,19 грн то і на цю суму слід нараховувати інфляційні втрати (на нарахування 25% річних та пені це не вплинуло).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авая сіті» (стара назва ТОВ «Будремгруп») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна гільдія України» 2640082,85 грн основного боргу, 263887,51 грн 25% річних, 158832,34 грн інфляційних втрат та 215713,61 грн пені.

Судові витрати зі сплаті судового збору, у відповідності до пукну 2 частини 1 статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 49177,74 гривень.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авая сіті» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Шевченка (Шевченківський, Соборний райони), будинок 37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна гільдія України» (03170, місто Київ, вулиця Перемоги , будинок 9, офіс 1/7, код ЄДРПОУ 43362,85 грн основного боргу, 263887,51 грн 25% річних, 158832,34 грн інфляційних втрат, 215713,61 грн пені та 49177,74 витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.08.2025.

Суддя А.Ф. Черногуз