СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

29 серпня 2025 року м. Харків Справа № 917/151/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги позивача - Акціонерного товариства Полтаваобленерго (вх.№1535П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25 (повний текст рішення складено та підписано 21.05.2025 суддею Тимощенко О.М. у приміщенні Господарського суду Полтавської області)

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

до Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, м. Гребінка, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення 75 363,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача Виконавчого комітету Гребінківської міської ради про стягнення вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ у розмірі 75 363,44 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач АТПолтаваобленерго, подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з Виконавчого комітету Гребінківської міської ради на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" вартість необлікованої електричної енергії в сумі 75 363,44 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 апеляційну скаргу позивача-Акціонерного товариства Полтаваобленерго на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25 залишено без руху та встановлено заявнику десятиденний строк з дня вручення йому копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом наведення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, ніж зазначені ним в заяві про його поновлення, та надання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25 в сумі 3633,60 грн.

В якості підстав для залишення апеляційної скарги позивача-Акціонерного товариства Полтаваобленерго на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25 без руху суд у вказаній ухвалі зазначив невиконання скаржником вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України щодо долучення до апеляційної скарги доказів сплати судового збору, оскільки додана до апеляційної скарги в якості доказу сплати судового збору копія платіжної інструкції від 13.06.2025 № 1182206 в реквізиті "Призначення платежу" не містить відомостей щодо оскаржуваного судового рішення, за подання апеляційної скарги на яке сплачено судовий збір, а також подання апеляційної скарги з пропуском встановленого строку на 23 дні із наведенням в заяві про поновлення цього строку причин його пропуску, які не є поважними

При цьому, зазначаючи про неповажність наведених скаржником в заяві про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги причин його пропуску, які за доводами скаржника полягали в тому, що момент підготовки та подання апеляційної скарги припав на масові ракетні обстріли Полтавщини з початку повномасштабного вторгнення військ рф в Україну, у зв`язку з чим через постійні повітряні тривоги у зв`язку з ракетними обстрілами, прямий доступ до документів АТ "Полтаваобленерго", необхідних для підготовки апеляційної скарги, був обмежений або повністю відсутній, суд виходив з недоведення скаржником того, що повітряні тривоги, які мали місце у зв`язку з ракетними обстрілами військами рф території місцезнаходження позивача, створили об`єктивні перешкоди для підготовки апеляційної скарги протягом всього встановленого 20 денного строку після отримання 22.05.2025 копії оскаржуваного рішення через електронний кабінет, і в нього була об`єктивна можливість вчинення відповідної процесуальної дії лише на 42 -й день після зазначеної дати отримання копії оскаржуваного рішення. Зокрема, відсутні докази зупинення діяльності позивача у період як з 22.05.2025 по 10.06.2025, так із 10.06.2025 по 02.07.2025, відсутності у позивача протягом всього періоду електропостачання та інше. Розгляд справи відбувався вже у воєнний час і, оскільки скаржник є юридичною особою та рівноправним учасником судового процесу, недотримання ним вимог процесуального закону в частині своєчасного подання апеляційної скарги є суто організаційним питанням самого заявника.

Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету скаржника 21.07.2025 о 18 год. 21 хв.

Відповідно до ч. 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на наведене, строк на усунення недоліків апеляційної скарги сплив 01.08.2025.

Від Акціонерного товариства Полтаваобленерго в межах строку на усунення недоліків апеляційної скарги 30.07.2025 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення недоліків апеляційної скарги.

До вказаної заяви скаржником додано лист АТ «Полтаваобленерго» до Головного управління Державної казначейської служби України від 28.07.2025 № 10.72/17261 про уточнення у реквізиті щодо призначення платежу у платіжній інструкції від 13.06.2025 № 1182206 із зазначенням відомостей про сплату судового збору за апеляційною скаргою АТ «Полатваобленерго» на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25.

В якості інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, ніж зазначені скаржником в заяві про його поновлення вказано те, що копію оскаржуваного рішення отримано скаржником 21.05.2025, у той час як його відповідальний працівник підрозділів з правової роботи адвокат Гончаров А.В., який в повній мірі володів питаннями, що були предметом спору, з 15.05.2025 по 01.07.2025 перебував у щорічній відпустці, що об`єктивно перешкоджало представникам Товариства своєчасно бути обізнаними про факт отримання рішення, ознайомитись з його змістом, отримати доступ до матеріалів справи для підготовки обгрунтованої та змістовної апеляційної скарги, з чого вбачається те, що позивач був обмежений у можливостях подати підписану уповноваженою особою апеляційну скаргу у встановлений строк, але після повернення з відпустки адвокат Гончаров А.В. негайно подав апеляційну скаргу.

14.08.2025 від відповідача Виконавчого комітету Гребінківської міської ради надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача - Акціонерного товариства Полтаваобленерго на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25, в яких він посилаючись на недоведення скаржником об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, просить відмовити в задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення недоліків апеляційної скарги та не відкривати за нею апеляційне провадження.

Вказану заяву позивача про усунення недоліків апеляційної скарги та заперечення відповідача проти відкриття апеляційного провадження передано судді-доповідачу Тарасовій І.В. після виходу з відпустки 28.08.2025.

Щодо наведених скаржником в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та заперечень відповідача проти відкриття апеляційного провадження колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення складено 21.05.2025, а тому строк на її апеляційне оскарження закінчився 10.06.2025, проте апеляційну скаргу на неї позивачем подано через систему "Елекронний суд" 03.07.2025, тобто з пропуском встановленого строку на 23 дні.

Частиною 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 4 цієї статті, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зі змісту наведених норм вбачається, що в разі звернення з апеляційною скаргою на судове рішення місцевого господарського суду з порушенням встановлених строків його оскарження особа, яка звертається з цією скаргою, у клопотанні про поновлення строку має навести причини, підтверджені відповідними доказами, які перешкоджали їй звернутися з апеляційною скаргою у межах встановленого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження. Дійшовши висновку про неповажність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою, суд має залишити апеляційну скаргу без руху, надавши скаржнику можливість зазначити інші підстави для поновлення цього строку. Тільки у разі визнання цих причин неповажними або у випадку незвернення з відповідною заявою у встановлений строк у відкритті апеляційного провадження має бути відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Подібні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі № 914/1633/17, від 14.08.2018 у справі № 916/1448/17, від 15.10.2019 у справі № 910/15396/18, від 12.02.2020 у справі № 921/86/18, від 22.06.2020 у справі № 904/701/19, від 06.07.2020 у справі No 910/5829/19.

Отже, процесуальним наслідком наведення скаржником на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху інших підстав для поновлення строку, ніж зазначені ним в заяві про його поновлення, які визнані судом неповажними, положеннями пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України визначено відмову у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає неповажними наведені скаржником в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги причини пропуску строку на апеляційне оскарження, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення закріплені Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 8 частини першої статті 129).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи визначено серед основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 ГПК України).

Отже, наведені конституційні приписи, закріплені також у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", реалізуються в порядку, передбаченому відповідними процесуальними нормами, зокрема нормами ГПК України.

Тож обсяг реалізації конституційного права на оскарження судового рішення у конкретних правовідносинах визначається положеннями процесуального закону.

Частиною 1 статті 199 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми статті 199 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, зокрема, що: "вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження" (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03.04.2008);

Зокрема, Високий суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

З матеріалів справи вбачається, що скаржник отримав оскаржуване рішення через електронний кабінет датою його ухвалення - 21.05.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу.

Відповідно до пункту 2 частини 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абзац 2 пункту 5 частини 6 ст.242

Господарського процесуального кодексу України).

З вищевказаної довідки убачається, що документ доставлений до електронного кабінету скаржника 21.05.2025 о 19:39 годині.

За таких підстав, днем вручення позивачу оскаржуваного рішення є 22.05.2025.

Скаржник не навів обґрунтованих доводів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності в останнього непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від його волі, та унеможливили подання апеляційної скарги протягом всього встановленого 20 денного строку після отримання 22.05.2025 копії оскаржуваного рішення через електронний кабінет, і в нього була об`єктивна можливість вчинення відповідної процесуальної дії лише на 42 -й день після зазначеної дати отримання копії оскаржуваного рішення.

Перебування представника скаржника у відпустці у період, який тривав на момент отримання скаржником повного тексту оскаржуваного рішення та після закінчення строку на його апеляційне оскарження не свідчить про наявність об`єктивних перешкод для подання апеляційної скарги у встановлений строк, з огляду на отримання скаржником як юридичною особою повного тексту оскаржуваного рішення з початку перебігу 20-денного строку на його оскарження, протягом якого він не був позбавлений права та можливості здійснювати представництво своїх інтересів через іншого представника. При цьому своєчасне оформлення відносин представництва юридичної особи у судовому процесі стосується організаційних питань його діяльності, а тому залежить від волевиявлення останньої, у зв`язку з чим наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження носять виключно суб`єктивний характер.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 27.07.2023 у справі № 367/3003 зазначив, що перебування представника у відпустці, не можна визнати поважними причинами строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки юридична необізнаність скаржника не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для поновлення такого строку. Законом запроваджено оціночні параметри визначення обґрунтованості причин пропуску процесуального строку. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду, порушив ці строки.

За наведених обставин скаржник з дати, наступної після ухвалення оскаржуваного рішення-22.05.2025, якою електронну копію оскаржуваного рішення доставлено до його електронного кабінету, поза розумним сумнівом був обізнаний про ухвалення цього рішення та мав достатньо часу для ознайомлення з його змістом та підготовки апеляційної скарги для його оскарження в апеляційному порядку у визначений законодавством строк, однак скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, подавши апеляційну скаргу із значним пропуском встановленого строку-на 23 дні та лише на 42-й день після отримання електронної копії повного тексту рішення, не навівши доводів та доказів наявності обставин щодо об`єктивної неможливості подачі апеляційної скарги у визначений законом строк та виникнення такої можливості лише після закінчення цього строку, а тому наведені скаржником причини пропуску такого строку, які мали виключно суб`єктивний характер не можна визнати поважними

Разом з цим колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів господарського судочинства.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в господарському судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників господарського процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ...підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….

Тобто виходячи з принципу належного урядування державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Вказане відповідає гарантованому принципу доступу до правосуддя та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тобто норми процесуального права побудовані на чіткій позиції дисциплінованості як суду так і учасників справи. Дане покладено в основу засад господарського судочинства з метою спрощення судового розгляду справи, скорочення судового розгляду, а також розвитку поваги в учасників справи один до одного так і до суду. Крім того, означена концепція направлена на уникнення можливості сторонам зловживання наданими їм процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", no. 26976/06, від 20.01.2011).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. У свою чергу право на оскарження судового рішення також обмежене встановленим строком на апеляційне чи касаційне оскарження. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу верховенства права, а точніше, одного з його елементів принципу правової визначеності.

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення (фактично права на виправлення судової помилки) з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду та строку на оскарження у розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Так, у своєму рішенні у справі Скорик проти України Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі Зубак проти Хорватії ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа Мушта проти України); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи Рябих проти Росії, Устименко проти України); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи Безруков проти Росії, Брумареску проти Румунії).

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що в даному випадку відмова у відкритті апеляційного провадження через відсутність належного обгрунтування скаржником поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не порушує гарантованого Конвенцією та Конституцією України права скаржника на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача - Акціонерного товариства Полтаваобленерго (вх.№1535П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25.

Оскільки апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд", суд не повертає її заявникові у паперовому вигляді.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 119, 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача - Акціонерного товариства Полтаваобленерго (вх.№1535П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.05.2025 у справі №917/151/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна