ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про визнання вимог кредитора

"29" серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 916/831/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.

за участю секретаря судового засідання Дробиш К.А.,

дослідивши матеріали справи

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" (03067, м. Київ, вул. Гарматна, 8; )

до боржника: Спільного українсько-турецького підприємства "Одеські дріжджі" у формі закритого акціонерного товариства (65033, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 31; )

про банкрутство

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників:

від ініціюючого кредитора: не з`явився;

від боржника: Пеньковський В.Б.;

заявники: Ільницький В.В.;

від заявників: Головного управління ДПС в Одеській області - Кедик М.Г.;

розпорядник майна боржника: арбітражний керуючий Корольов В.В. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

Судове засідання 29.08.2025 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2025 відкрито провадження у справі № 916/831/25 про банкрутство Спільного українсько-турецького підприємства "Одеські дріжджі" у формі закритого акціонерного товариства (далі - СП "Одеські дріжджі", боржник); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном СП "Одеські дріжджі" строком на 170 календарних днів до 10.10.2025; призначено розпорядником майна боржника СП "Одеські дріжджі" арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича.

З метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України суд 02.05.2025 оприлюднив повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення) СП "Одеські дріжджі" за № 75976 від 02.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.07.2025 продовжено строк проведення попереднього засідання суду у справі № 916/831/25 на 50 днів.

ОСОБА_1 звернулася із заявою від 29.05.2025 (вх. № 3-431/25 від 29.05.2025) про визнання її конкурсним кредитором та включення до реєстру вимог кредиторів СП "Одеські дріжджі" із сумою вимог 962 611, 28 грн, з яких 617 848, 08 грн нарахована, але не виплачена заробітна плата, 1 черга; 338 707, 20 грн середній заробіток за час затримки, 1 черга; 6056 грн судовий збір за подання заяви до суду, 1 черга.

Заява обґрунтована наявністю рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26.02.2025 у справі № 521/19492/24, яке набрало законної сили 26.03.2025, та яким стягнуто з боржника на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 617 848, 08 грн та середній заробіток за час затримки у розмірі 114 639, 36 грн.

Заявник вказує, що оскільки нарахована заробітна плата не була виплачена, у відповідності до ст. 117 КЗпП України має право вимоги про виплату боржником середнього заробітку за шість місяців за вирахуванням середнього заробітку за 44 дні, стягнутого рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.02.2025 у справі № 521/19492/24.

За період з 01.10.2024 (наступний після звільнення день) по 31.03.2025 (шестимісячний строк відповідно до ст. 117 КЗпП України) минуло 130 робочих днів, а тому боржник має виплатити заявникові середній заробіток за період з 30.11.2024 по 31.03.2025 у розмірі: (130-44) X 2605, 44 = 224 067, 84 грн.

Згідно заяви вимоги заявника до боржника становлять 962 611, 28 грн та складаються з: нарахованої, але не виплаченої зарплати у розмірі 617 848, 08 грн; середнього заробітку за час затримки у розмірі 338 707, 20 грн (у тому числі за період з 01.10.2024 по 29.11.2024 у розмірі 114 639, 36 грн та за період з 30.11.2024 по 31.03.2023 у розмірі 224 067, 84 грн); судових витрат у розмірі 6056, 00 грн.

ОСОБА_1 надано заперечення від 10.07.2025 (вх. № 21326/25 від 10.07.2025), в яких повідомляє про не погодження із твердженням ТОВ «ЛТК Електрум» стосовно черговості вимог щодо стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, а саме віднесення їх до шостої черги. Посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ст. 47 КУзПБ, зазначає, що немає жодних підстав штучно ототожнювати інші види юридичної відповідальності, зокрема, стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним здійсненням розрахунку при звільненні, з неустойкою, та на цій підставі відносити їх до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Боржник у відзиві, сформованому в системі "Електронний суд" 16.06.2025 (вх. № 19032/25 від 17.06.2025), вважає, що вимоги ОСОБА_1 до боржника можуть бути внесені до реєстру вимог кредиторів у таких розмірах і черговості: нарахована, але не виплачена зарплата у розмірі 617 848, 08 грн - 1 черга; середній заробіток за час затримки у розмірі 55 435, 36 грн - 4 черга; судові витрати у розмірі 6056, 00 грн - 1 черга.

Вказує, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути віднесено не до першої, а до четвертої черги, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ, правові висновки у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, у постанові Великої Палати від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР.

Щодо розміру вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником вважає, що для визначення такого розміру слід врахувати наступні обставини: 1) розмір простроченої заборгованості, що становить суму, меншу заявленої вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) відсутність вини боржника у здійсненні розрахунку; СП «Одеські дріжджі» здійснює діяльність із виробництва сухих дріжджів. У грудні 2021 - січні 2022 року на виробничих потужностях СП «Одеські дріжджі» розпочалась реконструкція і виробництво було призупинене. У зв`язку з початком військових дій та введенням воєнного стану 24.02.2022 СП «Одеські дріжджі» було позбавлене можливості завершити реконструкцію через неможливість завезення необхідного обладнання та відновити виробництво. Станом на момент звільнення заявника наявні у боржника залишки продукції на складі були реалізовані і підприємство не мало можливості залучити додаткові кошти для здійснення розрахунків. Таким чином підприємство не мало коштів на рахунках для здійснення розрахунку; 3) ймовірний розмір майнових втрат працівника За заявлений ОСОБА_1 шестимісячний період затримки розрахунку з 01.10.2024 по 31.03.2025 її втрати, виходячи з середньозважених річних процентних ставок складає: (617848,08х31х17,4%/365) + (617848,08х30х17,3%/365) + (617848,08х31х17,5%/365) + (617848,08х31х18,6%/365) + (617848,08х28х18,6%/365) + (617848,08х31х18,6%/365) = 9130,61 + 8785,29 + 9183,08 + 9760,31 + 8815,76 + 9760,31 = 55 435, 36 грн.

У відомостях про результати розгляду вимог кредиторів розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Корольов Вадим Вячеславович зазначає, що розглянувши заяву з грошовими вимогами та заперечення, подані боржником, вважає, що на підставі інформації, яка доступна на даний час, грошові вимоги ОСОБА_1 мають бути визнані та включені до реєстру вимог кредиторів повністю у загальному розмірі 962 611, 28 грн, з яких: 617 848, 08 грн - нарахована, але не виплачена заробітна плата - у першу чергу, 6056, 00 грн - судовий збір за подання заяви до суду - у першу чергу, 338 707, 20 грн - середній заробіток за час затримки - у четверту чергу.

Вказує, що середній заробіток за час затримки визначається в четверту чергу, оскільки не є оплатою за виконану роботу, тому не є заробітною платою та згідно п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ не відноситься до вичерпного переліку вимог, що включаються до першої черги.

Розпорядник майна боржника, посилаючись на ст. ст. 1, 47 КУзПБ, звертає увагу на те, що заявник є головним бухгалтером боржника, у зв`язку з чим вона є конкурсним кредитором без права вирішального голосу на зборах кредиторів.

ТОВ «ЛТК Електрум» надано відповідь, сформовану в системі «Електронний суд» 02.07.2025 (вх. № 21004/25 від 02.07.2025), на відомості арбітражного керуючого про розгляд кредиторських вимог, в якій вказує про не погодження з визначеною ним черговістю задоволення заявлених вимог та включенням вимог щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку до четвертої черги реєстру вимог кредиторів. Кредитор посилається на положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ГК України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2022 у справі № 755/12623/19, Верховного Суду від 06.06.2022 у справі № 908/1133/21 та вказує, що середній заробіток за час затримки розрахунку є відповідальністю за порушення зобов`язання з оплати праці та не може бути віднесений до четвертої черги, адже за своєю природою є мірою відповідальності роботодавця.

Просить суд визнати грошові вимоги ОСОБА_1 : 617 848, 08 грн - нарахована, але не виплачена заробітна плата - у першу чергу; 6 056, 00 грн - судовий збір за подання заяви до суду - у першу чергу; 338 707, 20 грн - середній заробіток за час затримки - у шосту чергу; всього: 962 611, 28 грн.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 з вимогами до боржника, відзиви на неї, вислухавши учасників справи, суд встановив.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.02.2025 по справі № 521/19492/24 позов ОСОБА_1 до СП "Одеські дріжджі" про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено; стягнуто з СП "Одеські дріжджі" на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 617848, 08 грн та середній заробіток за час затримки у розмірі 114 639, 36 грн.

Вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 26.03.2025, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень офіційного веб-порталу Судова влада України та про що свідчить відмітка на копії такого рішення.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу до СП "Одеські дріжджі" на посаду заступника головного бухгалтера, що підтверджується заявою про прийняття на роботу від 30.09.2022; повідомленням про прийняття на роботу від 30.09.2022 та наказом про прийняття на роботу від 30.09.2022 № 122-к на посаду заступника головного бухгалтера; наказом від 14.12.2022 № 132-к ОСОБА_1 переведено на посаду головного бухгалтера з 15.12.2022 та подано заяву від 16.09.2024 про звільнення її за згодою сторін; наказом № 2-к від 30.09.2024 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін; відповідно до довідки СП «Одеські дріжджі» про нараховані суми, належні працівникові при звільненні за вересень 2024 року, всього нараховано 100 095, 88 грн, борг за підприємством на кінець місяця 617 848, 08 грн; згідно довідки про доходи № 9/1 від 30.09.2024, яка видана ОСОБА_1 , в тому, що вона дійсно працювала у СП «Одеські дріжджі» на посаді головного бухгалтера, середня заробітна плата складає 2605, 44 грн, з серпня 2024 року по вересень 2024 року нарахована заробітна плата 112 034, 00 грн; відповідно до оборотно-сальдової відомості за бухгалтерським рахунком 661 по працівнику ОСОБА_1 за 30.09.2024 та розрахунково-платіжної відомості № 2/09 від 30.09.2024 на момент її звільнення нараховано і мало бути виплачено, але не виплачено відповідачем 617 848, 08 грн.

ОСОБА_1 до заяви з вимогами до боржника додано: заяву про прийняття на роботу від 30.09.2022; повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 30.09.2022; наказ (розпорядження) № 122-к про прийняття на роботу від 30.09.2022; наказ (розпорядження) про переведення на іншу роботу від 14.12.2022; заяву від 16.09.2024 про звільнення; наказ № 2-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2024; реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідку про нараховані суми, належні працівникові при звільненні за вересень 2024; довідку № 9/1 від 30.09.2024 про доходи; оборотно-сальдову відомість по рахунку 661 за 30.09.2024; розрахунково-платіжну відомість № 2/09.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання (борг) у відповідності до ст. 1 КУзПБ - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор згідно з ст. 1 КУзПБ - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ч. 1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують (абз. 6 ч. 2 ст. 45 КУзПБ).

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду (абз. 2 ч. 6 ст. 45 КУзПБ).

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 6 ст. 45 КУзПБ за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з ч. 7 ст. 45 КУзПБ заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, стосовно яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Кодексом.

Розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром. Розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника (ч. ч. 7, 8 ст. 45 КУзПБ).

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Згідно з п. п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 64 КУзПБ у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості з оплати за виконані роботи та/або надані послуги, а також інші кошти, належні гіг-спеціалістам за гіг-контрактами, укладеними згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілівитрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, які понесені і не сплачені до відкриття ліквідаційної процедури; у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою; у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою).

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19.

За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Конституційний Суд України у рішенні № 2-рп/2008 від 29.01.2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 зазначила, що середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 вказала, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Таким чином, відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, не відповідає ознакам заробітної плати, які передбачені частиною першою статті 94 КЗпП, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому, вимоги про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація, повинні бути віднесені до вимог четвертої черги, а не до вимог першої черги.

Аналогічних правових висновків дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 12.05.2020 у справі № 8/568.

Заінтересовані особи стосовно боржника у відповідності до ст. 1 КУзПБ - це юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника

Граматичне тлумачення наведеної норми свідчить про те, що законодавцем шляхом застосування сполучника "також" сформовано три групи з ідентифікуючими ознаками щодо кваліфікації осіб як заінтересованих, а саме:

І група - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа (згідно КУзПБ), контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство;

ІІ група - особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки;

ІІІ група - інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі № 904/1907/15.

Приписами абз. 4 ч. 2 ст. 47 КУзПБ передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, розмір, черговість задоволення кожної визнаної вимоги та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у тому числі вимог кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника.

Згідно абз. 13 ч. 2 ст. 47 КУзПБ конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника, не мають права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Преюдиція - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиція ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство суд враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);

- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18);

- розглядаючи кредиторські вимоги суд, в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ, має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18);

- сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому: перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку; при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (постанова від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494)).

Дослідивши матеріали заяви про грошові вимоги, судом встановлено, що заборгованість СП "Одеські дріжджі" перед ОСОБА_1 в сумі 962 611, 28 грн підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 у справі № 521/19492/24, яке набрало законної сили 26.03.2025.

Таким чином, обставини, встановлені судом у рішенні у справі № 521/19492/24 від 26.02.2025, яке набрало законної сили, в силу приписів ст. 75 ГПК України, мають преюдиційне значення при вирішенні цього спору та не потребують доведення заново; доказів його оскарження суду не надано.

Здійснивши перевірку наведеного у заяві з вимогами до боржника розрахунку середнього заробітку за час затримки, суд встановив, що такий розрахунок є вірним.

Доводи боржника, викладені у відзиві, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Будь-який факт невиплати у строк заробітної плати чи іншої суми розглядається як трудове порушення роботодавця по відношенню до працівника, якщо тільки такий факт порушення не спростований відповідно до положень закону. Як свідчать матеріали справи боржником зазначений факт у відповідності до положень ст. ст. 73, 77-80 ГПК України не доведено.

Стосовно доводів ТОВ "ЛТК Електрум" щодо віднесення заборгованості із середнього заробітку за час затримки розрахунку до шостої черги задоволення, суд зазначає, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, оскільки це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці.

Дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що грошові вимоги ОСОБА_1 до СП "Одеські дріжджі" є обґрунтовані, підтверджуються долученими до матеріалів заяви доказами, зокрема: рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 у справі № 521/19492/24, довідкою про доходи № 9/1 від 30.09.2024, оборотно-сальдовою відомістю.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 заборгованість в сумі 962 611, 28 грн до СП "Одеські дріжджі" підтверджена належними й допустимими доказами; доказів сплати боргу матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає грошові вимоги ОСОБА_1 до СП "Одеські дріжджі" в розмірі 962 611, 28 грн, з яких: 617 848, 08 грн - нарахована, але не виплачена заробітна плата, яка підлягає задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів, 6056, 00 грн - судовий збір за подання заяви до суду, який підлягає задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів, 338 707, 20 грн - середній заробіток за час затримки, який підлягає задоволенню у четверту чергу.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 48 КУзПБ у зборах кредиторів боржника можуть брати участь із правом дорадчого голосу: конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника.

Керуючись ст. ст. 1, 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати конкурсні грошові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до боржника Спільного українсько-турецького підприємства "Одеські дріжджі" у формі закритого акціонерного товариства у сумі 962 611, 28 грн, з яких: 617 848, 08 грн - нарахована, але не виплачена заробітна плата, що підлягають задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів; 338 707, 20 грн - середній заробіток за час затримки, що підлягають задоволенню у четверту чергу задоволення вимог кредиторів; 6056, 00 грн - судовий збір за подання заяви до суду, що підлягають задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів.

Ухвала є підставою для внесення відомостей до реєстру вимог кредиторів у відповідності до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала набирає законної сили 29 серпня 2025 року та відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повну ухвалу складено та підписано 03 вересня 2025 року.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": СП "Одеські дріжджі", розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Корольова В.В.

Копію ухвали надіслати на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Суддя О.О. Мусієнко