УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

м. Київ

03.09.2025Справа № 910/17887/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О. розглянувши заяву представника Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани про відвід судді від розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2024 у справі

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська фірма

"ЛАВРИНОВИЧ І ПАРТНЕРИ"

вул. Кловський узвіз 14/24, оф. 101, м. Київ, 01021

до Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни

АДРЕСА_1

про стягнення 906 713,95 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/17887/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська фірма "ЛАВРИНОВИЧ І ПАРТНЕРИ" до Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни про стягнення 906 713,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 відкрито провадження у справі № 910/17887/23 за нововиявленими обставинами. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначено на 28.05.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2025 зупинено провадження у справі №910/17887/23 на підставі п.п. 17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до повернення матеріалів справи №910/17887/23 до Господарського суду міста Києва.

23.05.2025 матеріали справи №910/17887/23 направлено до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/17887/23 залишено без задоволення, а Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/17887/23 залишено без змін.

24.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/17887/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 поновлено провадження у справі №910/17887/23, розгляд заяви у судовому засіданні призначено на 03.09.2025.

03.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани адвоката Алієва В.В. надійшла заява про відвід судді Лиськова М.О. від розгляду справи в якій заявник посилається на існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Такими обставинами, за твердженням заявника, є неврахування судом обставини оголошення 25.07.2022 у кримінальному провадженні підозри Лавриновичу О.В. у державній зраді, з огляду на що єдиним законним отримувачем орендної плати за договорами суборенди від 27.11.2013 №№ СО-17 та СО-18 між ТОВ «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» і ФОП Мороз Р.О. та ФОП Зимня В.В. могло виступати тільки Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

З питання розгляду заяви про відвід судді у даній справі суд зазначає таке.

За приписами частин 7, 8, 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 11 частини 3 статті 2 ГПК України однією із основних засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи відповідним складом суду.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Тобто, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) зазначено, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Статтею 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами частини 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 частини 5 статті 13 ГПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Правовідносини суду із кожним учасником судового процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Процесуальний закон вимагає та забезпечує належну поведінку сторони у господарському суді саме для виконання основного завдання судочинства - вирішення спору між учасниками процесу.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у судовому процесі, для сприяння суду під час розгляду справ їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі (учасник судового процесу) вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства.

Судом встановлено, що заявником пропущено процесуальний строк подачі заяви про відвід судді, встановлений ч. 3 статті 38 ГПК України, відповідно до якої відвід має бути заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Фактично у поданій заяві заявник надає суб`єктивну оцінку процесуальним діям судді, у тому числі висловлює незгоду з прийнятими суддею процесуальним рішенням у справі, подаючи заяву про відвід з пропуском встановленого процесуального строку.

Суд зауважує, що обставина оголошення підозри була відома заявнику на момент подання до суду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, проте подав заяву про відвід судді тільки 03.09.2025 без обґрунтування будь-яких причин поважності пропуску такого процесуального строку та без клопотання про поновлення такого процесуального строку.

З наведеного вище випливає, що заява представника Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани адвоката Алієва В.В. від 03.09.2025 про відвід судді Лиськова М.О. у справі №910/17887/23 на цій стадії судового провадження (в день судового розгляду справи), подана із порушенням встановленого процесуальним законом порядку та строку її подання, є штучним затягуванням розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду в справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду в справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

В той же час, статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Наведені у заяві обставини про відвід судді Лиськова М.О. ґрунтуються лише на припущеннях та домислах, а отже, не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 35 Господарського процесуального кодексу України для відводу судді та не підтверджують упередженість та необ`єктивність судді Лиськова М.О. при розгляді даної справи.

Більш того, оскільки представником Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани, який підписав дану заяву про відвід судді Лиськова М.О., є професійний адвокат Алієв В.В. із 16-річним досвідом роботи адвокатом (свідоцтво №3665 від 26.03.2009), йому принагідно має бути відомо, що частиною 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани є свідченням заявлення ним завідомо безпідставного відводу, спрямовано виключно на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи судом.

Отже, заявником подано завідомо безпідставний відвід судді з пропуском процесуального строку на його подання, що відповідно до п. 1 ч. 2 статті 43 ГПК України може бути визнано зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене, подана представником Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани заява про відвід судді Лиськова М.О. у справі №910/17887/23 визнається судом зловживанням процесуальними правами, яке виражається у заявлені завідомо безпідставного відводу з пропуском процесуального строку на його подання, що полягає у недобросовісному використанні заявником своїх процесуальних прав, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом для виконання завдань господарського судочинства, зокрема, і вирішення поданих заявником клопотань з процесуальних питань.

Отже, встановивши безпідставність тверджень заявника у такій заяві, суд розцінює подання заявником такої заяви як зловживання останнім його процесуальними правами, спрямованим на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, а відтак, заява про відвід судді Лиськова М.О від розгляду справи №910/17887/23 на підставі статті 43 Господарського процесуального кодексу України залишається судом без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 35, 38, 39, 43, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити без розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни про відвід судді Лиськова М.О. у справі №910/17887/23.

2. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.09.2025

Суддя М.О. Лиськов