ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Справа № 906/808/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Новак С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 (суддя Прядко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик"

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади, в сумі 2990891,64 грн

за участю представників:

позивача - Вірьовкін О.І. (в режимі відеоконференції);

відповідача - Мельнічук Ю.В. (в режимі відеоконференції);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" майнову шкоду у розмірі 1046534,07 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Головне управління Національної поліції в Житомирській області (апелянт-1) звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

За доводами апелянта-1 суд першої інстанції в порушення норм матеріального права в оскаржуваному рішенні не врахував, що у разі накладення арешту на транспортний засіб, його власник, як правило, не може передавати його в оренду. Метою арешту є обмеження права власника розпоряджатися майном, щоб забезпечити виконання зобов`язань або запобігти відчуженню майна, яке може бути предметом судового розгляду. Передача в оренду вважається формою відчуження, тому арешт накладає заборону на такі дії.

У власності ТОВ «ТБР Логістик» знаходився лише транспортний засіб «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «бетонозмішувач» реєстраційний номер НОМЕР_2 , наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для висновку про існування причинно-наслідкового зв`язку між витратами, які поніс позивач у зв`язку з виплатою заробітної плати, сплати 289553,26 грн та ЄСВ + 756980,81 грн недоотриманого доходу, і рішеннями відповідача, протиправність яких встановлена рішеннями суду, адже інші транспортні засоби перебували в оренді, відтак повинні були повернуті в користування лише власникам зокрема ФОП Богатирчук Ю.О., ТОВ «Глоботех» , ФОП Богатирчук І.О., ФОП Колодюк М.В., оскільки передача в оренду є формою відчуження, що і було визначено ухвалами слідчих суддів.

Таким чином, невчасне повернення у користування «бетонозмішувача», саме власнику ТОВ «ТБР Логістик» не могла призвести до витрат про які вказано в оскаржуваному рішенні суду, а саме виплати заробітної плати 289553,26 грн та ЄСВ + 756980,81 грн недоотриманого доходу. Враховуючи, що здійснити перевезення кукурудзи бетонозмішувачем є неможливим та відповідно не потребує такої кількості водіїв на вказаний автомобіль та виплати заробітної плати.

Вважає, що вказана сума збитків у вигляді упущеної вигоди розрахована виключно на припущеннях позивача про можливість отримання такого доходу за вказаний період, оскільки позивач міг і не отримати таких доходів у вказаному розмірі. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для стягнення відповідної суми.

Апелянт-1 звертає увагу, що позивачем не надано доказів вчинення дій, направлених на зменшення розміру понесених витрат у заявленій сумі, тобто не доведено обов`язковості понесення цих витрат.

Зазначає, що позивачем не доведено безпідставності вилучення майна та протиправної поведінки відповідача, саме що стосується неповернення в користування позивачу орендованих транспортних засобів.

На підставі викладеного апелянт-1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 в частині задоволених позовних вимог, та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 та призначено розгляд апеляційної скарги на 03.09.2025 об 14:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" у строк до 22.08.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" (апелянт-2) звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт-2, зокрема, зазначає, що сума витрат ТОВ «ТБР Логістик» на придбання запасних частин та деталей для ремонту транспортних засобів, що знаходились на штрафмайданчиках (перебували під арештом), документально підтверджується у розмірі 257540,11 грн без ПДВ. Зазначені витрати ТОВ «ТБР Логістик» на ремонт транспортних засобів, що утримувались на штраф майданчиках, є збитками підприємства у вигляді додаткових витрат відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України.

Також апелянт-2 стверджує, що наданими суду документами підтверджений розмір збитків у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди) ТОВ «ТБР Логістик» у зв`язку з неможливістю надання послуг за Транспортною заявкою №1 від 11.08.2023 до Договору №28072023/4 від 28.07.2023 у повному обсязі внаслідок арешту частини транспортних засобів та причепів, що мали бути задіяні у перевезенні вантажу кукурудзи в качанах, становить 2443798,27 грн без ПДВ.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 в частині відмови у задоволенні позовних і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення витрат на ремонт транспортних засобів, які перебували під арештом на штрафмайданчиках, у розмірі 257540,11 грн та в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 1686817,46 грн повністю, а також стягнути з відповідача на користь апелянта судові витрати.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 та об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Запропоновано відповідачу у строк до 25.08.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

18.08.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

У відзиві позивач зокрема зазначає, що відповідачем помилково тлумачиться поняття «відчуження» та мети арешту. Арешт майна не завжди передбачає повну заборону на його використання, зокрема передачу в оренду. Відповідно до практики Верховного Суду, арешт спрямований на обмеження права розпорядження, але не обов`язково виключає право користування або передачу в тимчасове користування (оренду), якщо це не суперечить меті арешту. Передача в оренду не є формою «відчуження» у класичному розумінні, оскільки не змінює власника майна. Власник зберігає право власності, а орендар лише тимчасово користується майном.

Аргумент апелянта-1 про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між арештом і витратами позивача вважає необґрунтованим, оскільки витрати на заробітну плату та ЄСВ виникли саме через неможливість використання транспортних засобів для господарської діяльності, що підтверджується письмовими доказами та фактичними обставинами. Верховний Суд у подібних справах визнає, що арешт майна, який перешкоджає його використанню за призначенням, може спричинити реальні економічні втрати, які підлягають компенсації.

Позивач зазначає, що твердження апелянта-1 про неможливість перевезення кукурудзи бетонозмішувачем не має значення, оскільки витрати позивача пов`язані не з конкретним видом вантажу, а з загальною неможливістю здійснювати господарську діяльність через арешт техніки. Крім того, транспортний засіб міг бути використаний для інших логістичних завдань, що підтверджується попередньою діяльністю підприємства. Отже, доводи апелянта не спростовують встановлену судом першої інстанції протиправність дій відповідача та не заперечують факт реальних збитків, понесених позивачем.

На підставі викладеного позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24.

25.08.2025 до суду від Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик".

Відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені позивачем є необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції в частині відмовлених в задоволені позовних вимог, ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні процесуального права та не підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що позивач просить суд стягнути розмір заподіяної шкоди, який визначений ним самостійно без жодних обґрунтованих підтверджень, разом з тим, залишається не з`ясованим суттєві обставини, а саме коли відбувалась попередня заміна цих запчастин, який строк їх експлуатації, у якому стані вони знаходились на момент арешту, чим підтверджується той факт, що до арешту вони не потребували заміни, а також чи здійснювався огляд шести транспортних засобів, які не були арештовані та чи не потребують такої заміни останні, тощо. Отже позивач з даного приводу жодного доказу та підтверджуючих документів не долучив.

Відповідач стверджує, що документи, наявні в матеріалах справи, не дають можливості визначити технічний стан транспортних засобів, напівпричепів та спецтехніки на момент їх арешту, а також не дають змоги встановити, чи потребували вказані об`єкти ремонту, технічного обслуговування, відновлення чи заміни окремих вузлів або агрегатів уже на той час.

Крім цього зазначає, що розмір упущеної вигоди ТОВ "ТБР Логістик", який за розрахованим висновком у сумі 2443798,27 грн без ПДВ є абстрактним, оскільки виходячи із отриманої суми неодержаного доходу не вирахувано витрати у сумі, пов`язаних з ремонтом ТЗ; витрат ТОВ "ТБР Логістик " на придбання паливно мастильних матеріалів у спірний період та ін.

Відповідач вважає, що висновок експерта не є належним доказом, що підтверджують завдані позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки в основу розрахунку експерта було покладено суму неодержаного доходу, в розрахунок якої взято в обсяг перевезення кукурудзи в качанах, який міг отримати позивач у період з вересня по жовтень 2023 року.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження чи понесено позивачем штрафні санкції за не виконання умов договору відповідно до п.4.1 Розділу 4 договору №28072023/4 від 28.07.2023. Крім того, чи сплачено позивачем замовнику 200 гривень за кожен випадок не подачі транспортного засобу, достатніх для перевезення вантажу відповідно до п.4.4 цього ж розділу вищевказаного договору, тощо.

Окрім цього, ГУНП в Житомирській області зазначає, що розрахунок в цілому шкоди здійснено за період з моменту вилучення майна 14.08.2023, до моменту його повернення 07.12.2023, у той час, як безпідставності накладення арешту не доведено.

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ТБР Логістик» на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03.09.2025 представник позивача підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, заперечив проти апеляційної скарги відповідача; надав пояснення по справі; просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

Представник відповідача підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, заперечив проти апеляційної скарги позивача; надав пояснення по справі; просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

СУ ГУНП в Житомирській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000263 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.240 КК України, внесене до ЄРДР 18.05.2023.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000263 від 18.05.2023 під час здійснення обшуків 14.08.2023 було вилучено майно ТОВ "ТБР Логістик", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зокрема, транспортні засоби (дев`ять сідлових тягачів із напівпричепами до них) та спецтехніка (один навантажувач) (протокол обшуку у т.3, а.с.30-40; відео обшуку на вимогу ухвали суду від 30.09.2024 надано не було (т.3, а.с.29)).

Вилучені транспортні засоби, напівпричепи та спецтехніка перебувають у користуванні позивача на умовах оренди відповідно до договору оренди/суборенди транспортних засобів №1-2023/1 від 09.01.2023, укладеного з ФОП Богатирчук Ю.О., договору оренди транспортних засобів №02_2023/1 від 20.02.2023, укладеного з ТОВ Глоботех, договору оренди/суборенди транспортних засобів №03-2023/1 від 07.03.2023, укладеного з ФОП Богатирчук І.О., договору оренди/суборенди спецтехніки з екіпажем (водієм) №21082023/2 від 21.08.2023, укладеного з ФОП Колодюк М.В., для надання послуг з перевезення вантажів та власних виробничих цілей (т.2, а.с.84-106).

Питання арешту майна, вилученого під час обшуку 14.08.2023 з метою збереження речових доказів, було предметом судового розгляду.

Так, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.08.2023 у справі №296/7822/23 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі та накладено арешт на майно, вилучене за результатом обшуку автомобіля марки MAN, моделі TG18.440, реєстраційний номер НОМЕР_3 , проведеного 14.08.2023, із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, зокрема: 1) автомобіль марки MAN, моделі TG18.440, тип спеціалізований сідловий тягач-е, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 ; 2) спеціалізований напівпричіп JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить Богатирчук Ірині Олександрівні (т.2, а.с.107-110).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7822/23, зокрема, скасовано ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.08.2023 в частині заборони користування транспортними засобами: автомобіль марки МAN, моделі ТG18.440, реєстраційний номер НОМЕР_3 , спеціалізований напівпричіп JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_6 та постановлено у цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно шляхом заборони користування власникам (володільцям) вказаними транспортними засобами відмовлено (т.2, а.с.111-115).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21.08.2023 у справі №296/7875/23 клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі задоволено частково. Накладено арешт на майно, вилучене 14.08.2023 на ділянці місцевості з кадастровим номером :07:000:0472, з адміністративними будівлями, за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, Хажинська сільска рада, із забороною правом відчуження, а саме: 1) транспортний засіб марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_8 : 2) транспортний засіб марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_9 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_10 ; 3) транспортний засіб марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_11 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_12 ; 4) транспортний засіб DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом бетонозмішувач реєстраційний номер НОМЕР_2 : 5) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_13 ; 6) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_14 ; 7) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_15 заповнений зерном; 8) навантажувач JСВ реєстраційний номер НОМЕР_16 . Відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, що полягає у тимчасовому позбавленні права користування вищевказаним майном (т.2, а.с.116-117).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7875/23 апеляційну скаргу прокурора Вітюка В.А. залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2023 - без змін (т.2, а.с.118-123).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2023 у справі №296/7876/23 клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі задоволено частково. Зокрема, накладено арешт на майно, вилучене 14.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Мирне, вул. Козацька, буд. 11, із забороною правом відчуження, а саме: 1) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_17 та напівпричіп до нього марки РАСТОN номерний знак НОМЕР_18 ; 2) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_19 ; 3) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_20 та напівпричіп до нього марки ВОDЕХ номерний знак НОМЕР_21 . Відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, що полягає у тимчасовому позбавленні права користування вищевказаним майном (т.2, а.с.132-136).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7876/23 апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Житомирської обласної прокуратури Вітюка В.А. залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21.08.2023 - без змін (т.2, а.с.124-131, 137-138).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 зобов`язано уповноважених осіб СУ ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 повернути, зокрема: 1) ТОВ "ТБР Логістик": транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_17 та напівпричіп до нього марки PACTON номерний знак НОМЕР_18 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_12 ; напівпричіп (бетонозмішувач) реєстраційний номер НОМЕР_22 ; 2) ОСОБА_1 : транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_23 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_20 та напівпричіп до нього марки BODEX номерний знак НОМЕР_24 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_7 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_25 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_26 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_27 ; 3) ОСОБА_2 : транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_19 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_9 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_10 ; транспортний засіб марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 ; навантажувач JCB реєстраційний номер НОМЕР_28 (т.2, а..139-141).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 у справі №296/11048/23 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуків від 14.08.2023 із позбавленням права користування та розпоряджання (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115009964).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27.11.2023 у справі №296/11048/23 апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Житомирської обласної прокуратури залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115395408).

З матеріалів справи слідує, що представник власників та користувачів транспортних засобів ОСОБА_3 неодноразово звертався до СУ ГУ ГУНП в Житомирській області та до Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Житомирської обласної прокуратури із заявами про повернення майна від 17.10.2023, 01.11.2023, 04.12.2023, 05.12.2023 (т.2 а.с.146-151).

Також на ім`я слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі було подано заяви адвоката Сінченка А.О. про повернення майна його законним володільцям від 23.08.2023, 06.09.2023, 04.10.2023, 05.10.2023 (т.2, а.с.152-155).

Станом на 03.11.2023 майно, вилучене в ході обшуків 14.08.2023, повернуто не було.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 у справі №296/10652/23 відведено слідчого СУ ГУНП у Житомирській області старшого лейтенанта поліції Помінчука І.П. від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України (т.2. а.с.142-144).

06.11.2023 слідчому СУ ГУНП в Житомирській області Помінчуку І.П. направлено лист Корольовського районного суду м.Житомира з проханням повідомити про виконання ухвали від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 (т.2, а.с.145).

І лише 07.12.2023 на виконання ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 СУ ГУНП в Житомирській області повернуло транспортні засоби Богатирчук І.О., ОСОБА_2 та директору ТОВ "ТБР Логістик" Стодольському В.В., про що свідчать акти передачі-приймання майна, яке є речовими доказами (т.2, а.с.156-161, 205-207).

За доводами позивача, у період з 14.08.2023 (дата вилучення ТЗ) до 07.12.2023 (дата повернення ТЗ) ТОВ "ТБР Логістик" було позбавлене права користування для ведення своєї господарської діяльності транспортними засобами марки MAN, напівпричепами до них та навантажувачем, арештованими та несвоєчасно повернутими органом державної влади у користування підприємства, що призвело до заподіяння останньому збитків.

За розрахунком позивача (т.1, а.с.8-23), підкріпленим довідкою спеціаліста за результатами проведення економічного дослідження №08-05/24-1 від 08.05.2024 (т.1. а.с.83-107) та висновком експерта за результатами проведення економічної експертизи №367/06.2024 від 24.06.2024 (т.1, а.с.33-70), розмір збитків ТОВ "ТБР Логістик" становить 2990891,64 грн без ПДВ, що включає: додаткові витрати на ремонт транспортних засобів, які знаходились на штраф майданчиках, - 257540,11 грн (т.1, а.с.234-250; т.2, а.с.1-36); витрати на виплату заробітної плати та сплату ЄСВ на фонд оплати праці працівників, закріплених за арештованими транспортними засобами, за період вересень-грудень 2023 року - 289553,26 грн (т.2, а.с.37-83); недоотриманий дохід (упущена вигода) у зв`язку з неможливістю надання послуг за транспортною заявкою №1 від 11.08.2023 до договору №28072023/4 від 28.07.2023 у повному обсязі внаслідок арешту частини транспортних засобів та причепів, що мали бути задіяні у перевезенні вантажу - кукурудзи в качанах, - 2443798,27 грн (т.1, а.с.108-233; т.3, а.с.50 53-56, 83-94).

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Як передбачено положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як встановлено ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до загальних положеннь, передбачених ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 дійшла висновку про те, що ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути").

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшення немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №910/14431/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Отже практика Верховного Суду свідчить про те, що господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення позадоговірної шкоди, завданої органами влади або органами місцевого самоврядування, чи їх посадовими або службовими особами. Водночас доказування у таких господарських спорах протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або місцевого самоврядування, чи їх посадових або службових осіб, не потребує в обов`язковому порядку наявності відповідного судового рішення (вироку) суду, що набрало законної сили.

Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст.11 ЦК України).

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц), у даному випадку ГУНП в Житомирській області.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1, пп.9 п.4 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Як встановлено п.2 ч.1 і ч.3 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Частиною 3 статті 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Крім цього, ч.4 ст.168 КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 №1104, визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п.27 вказаного Порядку №1104, схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Отже чинним законодавством прямо передбачений обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути його у разі відмови у задоволенні або часткового задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а також повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні докази, та зазначені вище норми права, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що неповернення позивачу на виконання вимог ухвал суду у справах №296/7822/23, №296/7875/23, №296/7876/23, №296/11048/23 тимчасово вилученого у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 під час проведення обшуків майна, на яке судом не було накладено арешт в частині заборони користування, свідчить про протиправну бездіяльність органу державної влади, а саме -відповідача.

Під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Житомирській області щодо неповернення майна (справа №296/9992/23), слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомир встановив відсутність правових підстав, передбачених КПК України, для неповернення власникам ТОВ "ТБР Логістик", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 тимчасово вилученого майна, що свідчить про втручання у право власності/користування органом досудового розслідування, тому дійшов висновку, що слідчий у кримінальному провадженні проявив бездіяльність, яка виразилась у неповерненні своєчасно зазначеним особам тимчасово вилученого майна, і ухвалою від 16.10.2023 зобов`язав уповноважених осіб СУ ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 повернути відповідне майно.

Однак станом на 03.11.2023 вилучене майно володільцям повернуто не було, з огляду на що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомир від 03.11.2023 у справі №296/10652/23 поставлено відвести слідчого СУ ГУНП у Житомирській області від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України, яким передбачено, що слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування в межах спірних правовідносин такого елементу відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків, як наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у неповерненні своєчасно ТОВ "ТБР Логістик" у користування тимчасово вилученого майна, яка в результаті призвела до заподіяння позивачу матеріальної шкоди (збитків).

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач поніс витрати у розмірі виплати заробітної плати та сплати ЄСВ на фонд оплати праці працівників водіїв: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , закріплених за транспортними засобами, що були вилучені СУ ГУНП в Житомирській області і знаходились під арештом на штрафмайданчиках у період з 14.08.2023 по 07.12.2023.

Так, розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати становить 237338,74 грн, а ЄСВ 52214,52 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (т.2, а.с.37-81; т.3, а.с.55) та вбачається з довідки спеціаліста за результатами проведення економічного дослідження №08-05/24-1 від 08.05.2024 (т.1, а.с.96-98, 107) і висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №367/06.2024 від 24.06.2024 (т.1, а.с.55-61).

Також враховано докази, що можливості забезпечення цих водіїв іншими транспортними засобами та їх перезакріплення ТОВ "ТБР Логістик" не мало (т.3, а.с.80-81, 83-94, 53-54).

Згідно з термінами, наведеними у п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868, доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати.

Згідно з п.п.4, 11, 13 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Як правильно зазначено, арешт майна та рахунків не є підставою для невиконання роботодавцем трудових зобов`язань перед працівниками. Це включає виплату заробітної плати, яка є обов`язковою умовою трудового договору, в обумовленому розмірі та в строки, визначені законодавством, та сплату єдиного соціального внеску (ЄСВ), який відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є обов`язковим платежем до державного бюджету і забезпечує працівникам соціальний захист. У разі невиконання зобов`язань щодо виплати заробітної плати та сплати ЄСВ, роботодавець несе відповідальність згідно із законодавством.

Отже, як правильно встановлено в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідача, позивач поніс витрати на оплату праці та сплату ЄСВ за період вересень-грудень 2023 року на загальну суму 289553,26 грн, які є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Натомість, необґрунтованими є заявлені позивачем витрати на ремонт транспортних засобів, які перебували під арештом на штрафмайданчиках, у розмірі 257540,11 грн.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до розгляду в якості належних, допустимих та достовірних доказів надані позивачем дефектні акти від 07.12.2023, які складено за результатами огляду повернутих з-під арешту транспортних засобів комісією лише у складі представників ТОВ "ТБР Логістик" без залучення незалежних експертів; видаткові накладні та накладні на придбання ТОВ "ТБР Логістик" запасних частин та деталей у контрагентів - ТОВ "ТІДІСІ Дальнобой" та TOB "INTER CARS UKRAINE" для ремонту транспортних засобів, які не містять підписів постачальника та покупця, непідписаний також акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ "ТБР Логістик" і TOB "INTER CARS UKRAINE"; інформаційну довідку, складену та підписану одноособово директором ТОВ "ТБР Логістик", який є заінтересованою особою (т.1, а.с.234-250; т.2, а.с.1-36).

Колегія суддів вважає правильним висновок, що документи, наявні в матеріалах справи, не дають можливості визначити технічний стан транспортних засобів, напівпричепів та спецтехніки на момент їх арешту, а також не дають змоги встановити, чи потребували вказані об`єкти ремонту, технічного обслуговування, відновлення чи заміни окремих вузлів або агрегатів уже на той час.

В актах на повернення майна, які є речовими доказами, від 07.12.2023 у графі Претензії щодо стану повернутого майна (речей) особи, які отримали майно, зазначили: ОСОБА_1 , що транспортний засіб НОМЕР_20 - вийшли з ладу АКБ, напівпричіп НОМЕР_26 - через обмежений доступ до ТЗ було сильно пошкоджено ТЕНТ (т.2, а.с.156-157); ОСОБА_4 до авто МАN НОМЕР_17 : через довготривале невикористання авто не працює гідропідсилювач керма, до бетонозмішувача НОМЕР_2 : немає можливості перевірити механізм роботи міксера через погодні умови (низька температура повітря) (т.2, а.с.158-159); ОСОБА_2 про те, що напівпричіп НОМЕР_10 - пошкоджена тормозна система; навантажувач JCB 12984 АМ - пошкоджений АКБ; ТЗ МАN НОМЕР_9 - вийшли з ладу акумуляторні батареї (т.2, а.с.160-161).

Однак, як правильно звертає увагу суд першої інстанції, викладені претензії не підтверджені результатами відповідної технічної діагностики чи незалежної експертної оцінки компетентними фахівцями. Жодних інших претензій чи зауважень в актах не міститься. Кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів-замовлень, актів виконаних робіт та інших документів, які підтверджували б факт та вартість виконання ремонту, матеріали справи не містять.

За наведеного висновки експерта та спеціаліста за результатами економічного дослідження у цій частині правомірно не прийнято судом першої інстанції та відхилено як такі, що не підтверджені жодним належним і допустимим доказом відповідно до вимог процесуального закону, доводи позивача про те, що витрати на ремонт транспортних засобів в сумі 257540,11 грн є наслідком їх арешту та довгострокового незаконного тримання на штрафмайданчиках.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №923/700/17.

Таким чином розрахунок упущеної вигоди має бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

За заявленим розрахунком позивача, сума недоотриманих доходів ТОВ "ТБР Логістик" у період з 02.09.2023 до 12.10.2023 від неможливості використання транспортних засобів та причепів - ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_3 з причепом JANMIL NW-15 держ.номер НОМЕР_29 ; ТЗ MAN TGA 18.440 BLS держ.номер НОМЕР_23 з причепом GRAS GS держ.номер НОМЕР_12 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_7 з причепом JANMIL NW держ.номер НОМЕР_30 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_20 з причепом BODEX KIS 3 WA держ.номер НОМЕР_24 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_31 ; причеп BERGER SAPL-24LT-M держ.номер НОМЕР_32 для виконання в повному обсязі транспортної заявки №1 до договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №28072023/4 від 28.07.2023, укладеного з ПБФ "ЕЛЕКТРА", становить 2443798,27 грн без ПДВ (407299,71 грн без ПДВ - сума середнього доходу, отриманого в межах договору 1-м ТЗ, х 6 - кількість ТЗ, які не використовувались для перевезень за транспортною заявкою у зв`язку з їх вилученням) (т.1, а.с.108-233; т.3, а.с.56).

Згідно з поясненнями ПБФ "ЕЛЕКТРА", 15.08.2023 ТОВ "ТБР Логістик" повідомило, що транспортні засоби, які було допущено до виконання перевезень, вилучені в рамках кримінального провадження. 30.08.2023 від ТОВ "ТБР Логістик" отримано лист з гарантією постановки на маршрути усіх 12 автомобілів, посилаючись на ухвалу суду, проте 31.08.2023 з`ясувалося, що повернення транспорту не відбулося. У зв`язку з цим ПБФ "ЕЛЕКТРА" залучено самостійно знайдені резервні транспортні засоби, які за період роботи здійснили 46 рейсів. Кількість рейсів не була фіксованою та залежала від швидкості завантаження/вивантаження транспортних засобів, доставки продукції водієм. Резервні транспортні засоби були повністю завантажені роботою і не могли виконувати додаткові рейси. Кількість рейсів напряму залежала від наявності усіх заявлених в договорі 12 транспортних засобів та постановці їх на маршрути. Таким чином, нестача заявлених за договором №28072023/4 від 28.07.2023 транспортних засобів призвела до необхідності їх заміни та обмеження у виконанні рейсів, що, в свою чергу, вплинуло на прибуток ПБФ "ЕЛЕКТРА" та виконання зобов`язань перед замовником (т.3, а.с.73-74).

Водночас, у матеріалах справи наявний сформований ПБФ "ЕЛЕКТРА" реєстр перевезень (т.3, а.с.56), виконаних іншим перевізником, які за місцем завантаження та місцем розвантаження вантажу відповідають перевезенням, які мав здійснити позивач згідно актів надання послуг за договором №28072023/4 від 28.07.2023 (т.1, а.с.155, 156, 157, 162, 163, 165, 167, 169, 171, 173, 174, 175, 177, 182, 183, 187, 188, 191, 193), однак, в силу арешту та неповернення своєчасно транспортних засобів у користування, був позбавлений можливості у період з 14.08.2023 до 07.12.2023 користуватися ними для ведення своєї господарської діяльності, у т.ч. надання послуг перевезення на користь ПБФ "ЕЛЕКТРА" у повному обсязі.

Сформованим ПБФ "ЕЛЕКТРА" реєстром перевезень, виконаних іншим перевізником, підтверджується, загальна сума виконаних у період з 02.09.2023 до 12.10.2023 на користь ПБФ "ЕЛЕКТРА" перевезень іншим перевізником склала 756980,81 грн без ПДВ, яку міг отримати позивач у разі повернення слідчим тимчасово вилученого майна на виконання ухвал суду та використання цього майна для виконання у повному обсязі транспортної заявки №1 до договору №28072023/4 від 28.07.2023 (недоотриманий дохід).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, розрахований позивачем на решту суми 1686817,46 грн, є необґрунтованим та безпідставним.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджується з викладеним в оскарженому рішенні висновком, що завдана позивачу шкода у розмірі 1046534,07 грн (289553,26 грн витрат на виплату заробітної плати та ЄСВ + 756980,81 грн недоотриманого доходу (в межах заявленого позивачем періоду)) є об`єктивним наслідком неправомірної бездіяльності службової особи ГУНП в Житомирській області, незабезпечення останнім схоронності тимчасово вилученого майна і неповернення такого майна на виконання ухвал суду є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки; при цьому решта заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 1944357,57 грн є безпідставною.

Отже, позивачем доведено і судом першої інстанції правомірно встановлено наявність складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУНП в Житомирській області як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та ДКС України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17.

У той же час, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, 19.06.2018 у справі №910/23967/16).

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

За змістом ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Національної поліції в Житомирській області - стягнення з Державного бюджету України на користь позивача майнову шкоду у розмірі 1046534,07 грн та відмову у решті позову.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подано апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі залишаються за апелянтами.

Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №906/808/24 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04.09.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Коломис В.В.