УХВАЛА

28 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3597/23

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О., Сулім В.В.)

від 11.06.2025 (повний текст складений 02.07.2025)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області

про визнання кредиторських вимог у розмірі 136 591,33 грн та зобов`язання включити їх до проміжного ліквідаційного балансу,

ВСТАНОВИВ:

1. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Відповідач) про визнання кредиторських вимог у розмірі 136 591,33 грн та зобов`язання включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем, щодо якого було прийнято рішення про припинення шляхом реорганізації, обов`язку про визнання кредиторських вимог у розмірі 136 591,33 грн та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу, які утворилися внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язань в частині оплати електроенергії за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 №230002487.

3. З 16 грудня 2020 року Відповідач (Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області) знаходиться в стані припинення як юридична особа в результаті реорганізації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Припинення юридичної особи Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Відповідача) здійснюється шляхом приєднання до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Київської області", пунктом 61 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення №17 від 09.12.2020 другої сесії Білогородської сільської ради VIII скликання. Правонаступником майна, прав та обов`язків Відповідача є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.

4. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.03.2024 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Позивача в розмірі 136 591,33 грн. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 2 684,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі №911/3597/23 задоволено. Рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024 у справі №911/3597/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 4 026,00 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. 18 липня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 у справі №911/3597/23, у якій просить:

- прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження у справі;

- касаційну скаргу задовольнити;

- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 року у справі №911/3597/23 та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 11.03.2024;

- судові витрати, пов`язані розглядом касаційної скарги, покласти на Відповідача.

7. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

8. У тексті касаційної скарги Скаржник вказує, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

9. На виконання вимог пункту 5 частини першої статті 290 ГПК України, Скаржник, посилаючись на положення частини другої статті 287 ГПК України, вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у:

- постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/28502/14 щодо того, що добровільна ліквідація юридичної особи без розгляду вимог кредитора спричиняє невиправдане та непропорційне втручання у мирне володіння майном кредитора; захист прав та законних інтересів учасників юридичної особи, зокрема права визначати її юридичну долю, не може відбуватися за рахунок позбавлення кредитора права на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- постановах Верховного Суду від 15.10.20119 у справі №910/9052/18 та від 26.10.2022 у справі №910/406/21 стосовно того, що норми цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не надають ліквідаційній комісії (ліквідатору) права залишати вимоги кредиторів без розгляду, тобто фактично ухилитися від їх розгляду;

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 стосовно того, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру; Господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин справи, у тому числі (а не виключно) з урахуванням преюдиційних обставин повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду в конкретній справі та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

10. У тексті касаційної скарги Скаржник вказує на неврахування судом апеляційної інстанції вказаних вище висновків та порушення судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, зокрема, стосовно того, що ухилення ліквідатора від розгляду кредиторських вимог та ліквідація юридичної особи за наявності незадоволених вимог кредитора є порушенням процедури припинення такої особи, передбаченої статтями 110, 111 ЦК України, що має наслідком порушення прав та законних інтересів кредитора, які мають бути захищені судом

11. Крім того, Скаржник у тексті касаційної скарги вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: статей 75, 76, 77,79, 86 ГПК України:

- не досліджено зібрані у справі докази, а саме: рахунки-фактури за послуги з розподілу електричної енергії від 31.10.2020 №10, від 30.11.2020 №36, від 24.12.2020 №21, від 31.12.2020 №20 на загальну суму 110 854,34 грн; рахунки-фактури по оплаті за перетікання реактивної енергії від 31.10.2020 №810, від 30.11.2020 №36, від 24.12.2020 №21, від 31.12.2020 № 20 на загальну суму 2 237,07 грн; звіти про показники лічильника за жовтень, листопад, грудень 2020 року; оборотну відомість за договором з 01.01.2019 до 31.12.2022;

- надано перевагу одним доказам над іншими, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи - суд врахував надані Відповідачем копії платіжних доручень від 29.10.2020 №870 на суму 12 222,25 грн, від 29.10.2020 №871 на суму 1 865,00 грн, від 09.11.2020 №927 на суму 2 254,43 грн, від 09.11.2020 №928 на суму 27 454,10 грн, від 09.11.2020 №926 на суму 3 231,22 грн, від 29.12.2020 №1106 на суму 1 894,16 грн, від 29.12.2020 №1105 на суму 71 464,23 грн, а також копії актів приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії від 29.10.2020 №А-93, від 29.12.2020 №А-36, від 29.12.2020 №А-37, що ніби-то підтверджують факт оплати Гореницькою сільською радою (Відповідачем) за договором за жовтень-грудень 2020 року оплату лише частину боргу, на залишок Скаржником і було подано заяву до суду;

- не враховано, на думку Скаржника, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують припинення Відповідача та виключення його з ЄДР, натомість суд, за відсутності таких доказів безпідставно поновив Білогородській сільській раді строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції після його спливу та відкрив провадження у справі.

12. Окрім наведеного, Скаржник вказує на незгоду з посиланням суду апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові на встановлені у справі №911/627/22 обставини, які, на думку Скаржника, не могли бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції в цілому, а були лише підставою для звернення Скаржника до суду з цим позовом.

13. Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

14. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

15. Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

16. Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

17. Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

18. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

19. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

20. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

21. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

22. Отже, перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки у порушення цього пункту у ній не зазначено конкретно передбачений пункт (пункти) частини другої статті 287 цього Кодексу як підставу касаційного оскарження з належним обґрунтуванням у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та до переоцінки доказів, які були здійсненні судом апеляційної інстанції і які з огляду на статус Верховного Суду та повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

23. Водночас ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи та невірне застосували норми права, не є очевидним та явним виконанням приписів пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України.

24. Отже, з урахуванням викладеного вище вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані з огляду на відсутність чіткого зазначення та належного обґрунтування обраних Скаржником підстав касаційного оскарження.

25. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

26. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які Скаржник не виклав у тексті касаційної скарги, та переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Відсутність у касаційній скарзі чітко визначених законом підстав унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

27. Для усунення недоліків у цій частині Скаржник має належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження із зазначенням конкретно передбачених пунктів частини другої статті 287 цього Кодексу як підстав касаційного оскарження з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

28. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.

29. Текст цієї ухвали складено в межах розумного строку, враховуючи перебування головуючої судді Вронської Г.О. у відпустці.

30. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

31. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: правову та фактичну складність справи; поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінку органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення в справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, заява №17185/02, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, заява №36655/02, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, заява №19567/02, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004, заява №62771/00).

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 у справі №911/3597/23 залишити без руху.

2. Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські регіональні електромережі" усунути виявлені недоліки у такий спосіб: належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження із зазначенням конкретно передбачених пунктів частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням викладеного в цій ухвалі

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №911/3597/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська