ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 907/161/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Бедринець М. Ю. (адвоката, в режимі відеоконференції),

відповідача - Меренич М. І. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Цвіка Віктора Івановича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 (колегія суддів: Орищин Г. В. - головуючий, Галушко Н. А., Желік М. Б.) та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.05.2025 (суддя Мірошниченко Д. Є.) у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Цвіка Віктора Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрошляхбуд-М"

про стягнення заборгованості в сумі 2 274 751,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Фізична особа-підприємець Цвік Віктор Іванович (далі - ФОП Цвік В. І.) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрошляхбуд-М" (далі - ТОВ "Агрошляхбуд-М") про стягнення 2 274 751,58 грн заборгованості.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ФОП Цвік В. І. посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг за договором про надання послуг технікою від 02.01.2022 № 1.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.05.2025, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 у справі № 907/161/25, позов ФОП Цвіка В. І. до ТОВ "Агрошляхбуд-М" про стягнення заборгованості в сумі 2 274 751,58 грн залишено без розгляду.

2.2. Суд першої інстанції зазначив, що представник позивача 14.05.2025 втретє не з`явився у судове засідання, проте його явка у підготовче засідання 14.05.2025 була визнана обов`язковою. Тому суд першої інстанції, посилаючись на частину 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про залишення позову ФОП Цвіка В. І. у справі № 907/161/25 без розгляду.

2.3. Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що наведені позивачем у клопотанні про відкладення розгляду справи доводи не свідчать про поважність причин його неявки в підготовче засідання. Як зазначив суд апеляційної інстанції, місцевий господарський суд відповідно до частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність залишення позову ФОП Цвіка В. І. без розгляду, оскільки встановив, що позивач був належним чином повідомлений судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце підготовчого засідання; не з`явився в судове засідання; повідомлені позивачем причини неявки в судове засідання визнані неповажними; позивач не подав суду заяву про розгляд справи (проведення підготовчого засідання) за його відсутності.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. ФОП Цвік В. І., не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.05.2025 у справі № 907/161/25 і передати справу для продовження розгляду в суді першої інстанції.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ФОП Цвік В. І. посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає про неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

4.3. Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про залишення позову ФОП Цвіка В. І. без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України та постанова суду апеляційної інстанції, якою зазначену ухвалу залишено без змін.

4.4. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1- 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

4.5. Згідно із частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

4.6. Пунктом 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

4.7. Відповідно до частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

4.8. Крім того, за змістом частини 3 статті 196 Господарського процесуального кодексу України учасник справи може відмовитися від свого права брати участь в судовому засіданні, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

4.9. Отже, учасник справи має право:

- брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника);

- не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21.

4.10. Дії суду у випадку неявки в судове засідання учасника справи визначені у статті 202 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 4 якої у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У системно-логічному зв`язку із цією нормою перебуває норма, закріплена в пункті 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системний аналіз змісту частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що процесуальним наслідком неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, на яку посилається скаржник.

4.11. Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин (так звані, умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання):

1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання;

2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання;

3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому зміст частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду, як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання та неповідомлення про причини своєї неявки, не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою. Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, на які посилається скаржник.

4.12. У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, нормами статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

При цьому саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його в судове засідання.

Подібні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19 та в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 910/14715/17.

4.13. Водночас частина 4 статті 202, пункт 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України не містять вимог про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Крім того, положення частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Однак наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватися судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Такі висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21.

4.14. Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 сформулював правовий висновок щодо застосування частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого зазначені норми за методом правового регулювання є імперативними, тому відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду.

Формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у частині 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, та формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у пункті 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21.

4.15. Водночас у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин.

4.16. Питання поважності причин є оціночним та залежить від доводів та/і доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 907/480/21).

4.17. Суди попередніх інстанцій у справі № 907/161/25 установили, що ФОП Цвік В. І. ініціював цей судовий спір.

4.18. Суд першої інстанції ухвалою від 03.03.2025 у цій справі прийняв позовну заяву ФОП Цвіка В. І. до розгляду; відкрив провадження у справі № 907/161/25; вирішив здійснювати розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче судове засідання на 10 год 30 хв 02.04.2025.

4.19. Як установили суди попередніх інстанцій, сторони не забезпечили участі уповноважених представників у підготовче судове засідання, призначене на 02.04.2025, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

З огляду на неявку уповноважених представників у судове засідання, суд першої інстанції відклав підготовче засідання у цій справі на 16.04.2025.

4.20. У підготовче засідання 16.04.2025 у справі № 907/161/25 прибула представниця відповідача, яка заявила усне клопотання про зобов`язання позивача провести звірку суми заборгованості та просила суд про відкладення судового засідання; позивач участі уповноваженого представника в це засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

4.21. 16.04.2025 суд першої інстанції постановив ухвалу у справі № 907/161/25, якою продовжив строк підготовчого засідання на 30 днів; відклав підготовче засідання до 14.05.2025 у справі № 907/161/25; зобов`язав сторін провести звірку взаємних розрахунків станом на дату звернення позивача до суду з позовом, оформивши результати звірки актом у вигляді єдиного двостороннього документа, який подати до суду в строк до 13.05.2025; ініціативу в проведенні вказаної звірки суд поклав на позивача, а відповідача зобов`язав сприяти йому в проведенні такої звірки; участь представників сторін у підготовче засідання визнав обов`язковою.

4.22. Як установили суди попередніх інстанцій, позивач покладений на нього судом обов`язок з надання суду витребуваних доказів не виконав; звірку не провів; акт звірки взаємних розрахунків суду не надав.

4.23. Водночас від відповідача 14.05.2025 надійшли додаткові пояснення, в яких він, зокрема, повідомив суд про те, що станом на 13.05.2025 жодних дій із проведення звірки взаємних розрахунків позивачем вчинено не було.

4.24. Суди попередніх інстанцій установили, що позивач у підготовче засідання у справі № 907/161/25, призначене на 14.05.2025, втретє не забезпечив участі уповноваженого представника. Однак, як зазначили суди попередніх інстанцій, до початку судового засідання через систему "Електронний суд" представниця позивача подала клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

4.25. Суд першої інстанції, розглянувши клопотання позивача про відкладення судового засідання, постановив протокольну ухвалу, якою відмовив у задоволенні цього клопотання. При цьому суд першої інстанції зазначив, що встановлення поважності причин неявки учасника справи є дискрецією суду, проте в будь-якому разі пов`язується з поданням таким учасником доказів на підтвердження причин неявки, за наслідками оцінки яких судом і приймається рішення про поважність таких причин та, як наслідок відкладення судового засідання відповідно до пункту 2 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України або про відсутність підстав вважати неявку поважною та розгляд справи за відсутності учасника згідно з приписами пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України. Суд першої інстанції встановив, що заявлені позивачем підстави для відкладення судового засідання не можуть вважатися поважними, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено пріоритетності у розгляді однієї судової справи над іншою, беручи при цьому до уваги обставину визнання явки учасників справи у призначене на 14.05.2025 судове засідання обов`язковою.

Суд першої інстанції також зазначив, що клопотання про відкладення судового засідання не підлягає задоволенню з огляду на імперативні норми пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого про судове засідання учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, та, беручи до уваги повторну неявку позивача в підготовчі засідання (02.04.2025 та 16.04.2025).

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про те, що причини неявки представника позивача в підготовче засідання 14.05.2025 у справі № 907/161/25 є неповажними.

4.26. Отже, суди попередніх інстанцій установили, що позивач у справі був належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчих засідань, однак жодного разу (тричі) не з`явився в підготовчі засідання, причини неявки представника позивача в підготовче засідання 14.05.2025 визнані судом неповажними, натомість явка позивача у підготовче засідання 14.05.2025 була визнана судом обов`язковою. Тому Верховний Суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про залишення позовної заяви ФОП Цвіка В. І. без розгляду та висновками апеляційного господарського суду про залишення без змін цієї ухвали, оскільки вони зроблені з правильним застосуванням частини 4 статті 202, пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу.

4.27. Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, є безпідставними. Так, позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте тричі не з`явився в підготовчі засідання на виклик суду, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, поданого позивачем, відмовлено, оскільки причини неявки представника позивача в підготовче засідання 14.05.2025 визнано судом неповажними. Відтак висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник.

4.28. При цьому залишення позовної заяви без розгляду через неявку позивача в судове засідання у разі ненадання ним заяви про розгляд справи за його відсутності не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19, від 21.12.2020 у справі № 910/18360/19).

4.29. За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи скаржника про порушення судами норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування частини 4 статті 202, пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу під час касаційного провадження у справі № 907/161/25 не підтвердилася, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

4.30. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, частини 4 статті 202, пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються.

4.31. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі.

4.32. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до частин 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

5.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.6. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.

6. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Цвіка Віктора Івановича залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.05.2025 у справі № 907/161/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак