СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/4746/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Пархоменко О.В.;

представника позивача - адвокат Колодочка Г.В. довіреність №1 від 02.01.2025 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ТОВ "Євроінвест" (вх.№1335Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Ємельянової О.О. 07.05.2025 (повний текст рішення складений 19.05.2025) у справі №922/4746/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест"

до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"

про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

ТОВ "Євроінвест" звернулось до суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" індекс інфляції у розмірі 1223380,01грн та 3 % річних у розмірі 386388,71грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/2377/20;

- стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" індекс інфляції у розмірі 2608,42грн та 3 % річних у розмірі 828,76грн, що нараховані на заборгованість стягнену додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20.

В порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання:

- нарахувати відповідачу інфляційні втрати, як це передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 15.11.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сінф.втрат = Сп х Пс, Де: Сінф.втрат сума інфляційних втрат за період прострочки. Сп - загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на початок періоду. Пс індекс інфляційного розрахунку за весь період прострочки, розрахунок, якого здійснюється за формулою: Пс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ..... ІІz - індекс інфляції за останній місяць прострочення, та стягувати ці інфляційні втрати з відповідача, якщо буде мати місце примусового виконання рішення;

Розрахунок інфляційних втрат в позові виконано станом на 15.11.2024 року;

- нараховувати відповідачу 3% річних, як це передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований в рішенні суду, починаючи з 25.12.2024 року, по дату повного погашення боргу, за формулою: Сума санкції = Ск x 3 % (ст.625 ЦКУ) x Д : 365 : 100, де Ск загальна сума грошової заборгованості разом з інфляційними втратами на кінець періоду, Д - кількість днів прострочення, та стягувати даний відсоток з Відповідача на користь Позивача, якщо буде мати місце примусове виконання рішення.

Розрахунок суми 3 % річних у позові виконано станом на 25.12.2024.

Стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 24198,09грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач за договором про відступлення права вимоги від 10.01.2023 набув до відповідача право вимоги за договором №238-16/663-ВК від 24.10.2019 у сумі 1833691,39грн, що стягнуті рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 та додатковим рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2387/20, які не виконані станом на момент звернення з позовом у даній справі.

Відповідач заявляв клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 у позові відмовлено частково.

Ухвалено стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17, ) індекс інфляції у розмірі 1201715,23грн, 1 % річних у розмірі 71362,53грн, та судовий збір у розмірі 19096,17грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині клопотання відповідача викладеного у наданих до суду запереченнях (вх. №2925/25 від 03.02.2025 року) про зменшення розміру штрафних санкцій відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов наступних висновків:

1. суд установив, що позивачем для розрахунку 3 процентів річних взято всю суму стягнену рішенням суду та із урахуванням індексу інфляції за період з 07.10.2020 року по 25.12.2024 року (за рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20), за період з 21.10.2020 року по 25.12.2024 року (за додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20).

Суд зазначив, що правомірним є нарахування річних та інфляційних втрат виключно на суму основного боргу. Нарахування 3% річних та збитків від інфляції на встановлену рішенням суду заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми 3% річних не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

2. Судом установлено, що сторони у спірному договорі погодили нарахування 1% річних у разі порушення відповідачем грошових зобов`язань. Вказане також установлено у рішенні суду від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20.

Суд дійшов висновку, що грошові зобов`язання відповідача за спірним договором не припинились після ухвалення рішення у справі №922/2387/20, тому з останнього підлягають стягненню річні у розмірі, який установлено саме вказаним договором, а не як помилково вважає позивача у розмірі 3%. У зв`язку із чим судом було здійснено власний розрахунок річних та інфляційних втрат в онлайн системі "Ліга закон".

Відмовляючи у клопотанні про зменшення штрафних санкцій суд зауважив, що відповідальність, передбачена положеннями статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді обов`язку боржника сплатити інфляційні та 3% річних не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись.

10.06.2025 до Східного апеляційного господарського суду в системі "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга ТОВ "Євроінвест", в якій просить суд:

1. Поновити ТОВ "Євроінвест" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2025 у справі №922/4746/24.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з ТОВ "Українські енергетичні машини" на користь ТОВ "Євроінвест"6

- індекс інфляції в розмірі 1223380,01грн та 3% річних у розмірі 386388,71грн, що нараховані на заборгованість стягнуту рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/2387/20;

- індекс інфляції у розмірі 2608,42грн та 3% річних у розмірі 828,76грн, що нараховані на заборгованість стягнуту додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2387/20;

- в порядку ч. 2 статті 625 ЦК України та ч. 10 ст. 238 ГПК України зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання нарахувати АТ "Українські енергетичні машини" інфляційні втрати за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований у рішенні суду починаючи з 16.11.2024 по дату повного погашення боргу;

- нарахувати АТ "Українські енергетичні машини" 3% річних як це передбачено ч. 2 статті 625 ЦК України за весь період прострочення оплати боргу, що не був врахований у рішенні суду починаючи з 26.12.2024 по дату повного погашення боргу;

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що:

Врахування інфляційних втрат за поточний місяць здійснюється від сумарного боргу стягнутого в рішеннях №922/2387/20 та в цій справі з врахуванням інфляційної складової за попередні місяці з дотриманням математичної послідовності;

Враховуючи компенсаційну природу відповідальності, визначеної ст. 625 ЦКУ, нарахування 3% здійснити від сумарного боргу, стягнутого в рішеннях № 922/2387/20 та в цій справі з врахуванням інфляційної складової за усі попередні місяці прострочення;

В разі часткової сплати боргу, 3% річних нараховуються окремо на кожну суму часткової оплати боргу в тому числі і на залишок заборгованості, за весь період прострочення кожної такої суми часткової сплати боргу та суми сплаченого залишку.

Загальну суму боргу з врахуванням інфляційних втрат та суми самих інфляційних втрат нараховувати починаючи з 16.11.2024 року за наступними формулами, які наведені апелянтом у скарзі.

- стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 24198,09грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача суму судового збору, сплаченого за звернення з апеляційною скаргою.

На думку заявника апеляційної скарги місцевий господарський суд неправильно застосував норми статті 625 ЦК України.

Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що інфляційні та річні нараховуються лише на суму основної заборгованості без урахування інфляційних та річних, які ухвалено стягнути за рішенням суду у іншій справі, яке не виконано. Такий висновок суду порушує права кредитора на повну компенсацію.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 справу №922/4746/24 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4746/24.

Відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги ТОВ "Євроінвест" до надходження матеріалів справи.

Ухвалено ТОВ "Євроінвест" уточнити пункт перший прохальної частини апеляційної скарги щодо дати рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/4746/24, на апеляційне оскарження якого апелянт просить поновити строк.

17.06.2025 справа №922/4746/24 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Євроінвест" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 року у справі №922/4746/24 залишено без руху.

Ухвалено апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати суду докази сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 6122,31грн протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Крім того, ухвалено апелянту виконати вимоги ухвали суду від 12.06.2025, а саме, уточнити пункт перший прохальної частини апеляційної скарги щодо дати рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/4746/24, на апеляційне оскарження якого апелянт просить поновити строк.

Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається не поданою та повертається апелянту.

26.06.2025 до Східного апеляційного господарського суду від заявника апеляційної скарги надійшла заява про усунення недоліків скарги, в якій він уточнив вимоги прохальної частини скарги та зазначив, що просить поновити строк для звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24.

До заяви додані докази сплати судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2025, зокрема, задоволено клопотання ТОВ "Євроінвест" про поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 та поновлено пропущений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Євроінвест" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 року у справі №922/4746/24 та призначено справу до розгляду на 22.07.2025 об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132; установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк для подання заяв та клопотань до 18.07.2025.

11.07.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ "Українські енергетичні машини" просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Євроінвест"; залишити в силі рішення від 07.05.2025 Господарського суду Харківської області у справі №922/4746/24; судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 22.07.2025, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд оголосив про перерву в судовому засіданні до 26.08.2025.

Судове засідання продовжено після перерви 26.08.2025.

В судове засідання 26.08.2025 відповідач не направив уповноваженого представника, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

З огляду на те, що явка представників сторін до судового засідання не визнавалась обов`язковою, відповідач направив відзив на апеляційну скаргу, який досліджений судом та долучений до матеріалів справи, представник відповідача брав участь у судовому засіданні 22.07.2025, в якому висловив свою позицію у справі, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 26.08.2025 представник заявника апеляційної скарги підтримав вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд установив наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення заборгованості задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" заборгованість у розмірі 1736614,84грн, суму інфляційних втрат у розмірі 26502,81грн, суму 1% річних у розмірі 5202,61грн, пеню у розмірі 33844,55грн , а також судовий збір у розмірі 27526,58грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20 заяву (вх.№23994 від 15.10.2020) представника Приватного акціонерного товариства "Юнікон" задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" суму витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00грн. В іншій частині відмовлено.

30.10.2020 року на виконання рішення суду у справі №922/2387/20, Господарським судом Харківської області видано відповідний наказ (сума стягнення (всього): 1829691,39грн).

24.11.2020 року на виконання додаткового рішення суду у справі №922/2387/20, Господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ (Сума стягнення (всього): 4000,00грн).

Наказ від 30.10.2020 року на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/2387/20 було пред`явлено до виконання, про що свідчить постанова Відділу примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження №63686517 про стягнення 1829691,39грн;

Наказ від 24.11.2020 року на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20 було пред`явлено до виконання, про що свідчить постанова Відділу примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження №66265963 про стягнення 4000,00грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 року заяву (вх.№20556 від 06.09.2021) представника Приватного акціонерного товариства "Юнікон" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено боржника - Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" його правонаступником - Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" у виконавчому провадженні №63686517 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі №922/2387/20 про стягнення з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" заборгованості у розмірі 1736614,84грн, суми інфляційних втрат у розмірі 26502,81грн, суми 1% річних у розмірі 5202,61грн, пені у розмірі 33844,55грн, а також судового збору у розмірі 27526,58грн. Замінено боржника - Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" його правонаступником - Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" у виконавчому провадженні №66265687 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 про стягнення з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Юнікон" суми витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00грн.

10 січня 2023 року між АТ "ЮНІКОН" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ", (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2.15. договору первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до покупця - ДП "Завод "Електроважмаш", правонаступником якого є АТ "Електроважмаш", за договором №238- 16/663-ВК від 24.10.2019 року у сумі 1833691,39грн, що стягнена рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року та додатковим рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 р. у справі №922/2387/20.

Ухвалою суду від 28.08.2024 року заяву (вх.№18960 від 29.07.2024) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №63686517 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі №922/2387/20 з Приватного акціонерного товариства "ЮНІКОН" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ". Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №66265963 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 з Приватного акціонерного товариства "ЮНІКОН" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ". Замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №63686517 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 30.10.2020 року у справі № 922/2387/20 з Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" на Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини". Замінено сторону (боржника) у виконавчому провадженні №66265963 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 24.11.2020 року у справі №922/2387/20 з Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" на Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини".

Невиконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року та додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 року у справі №922/2387/20 зумовили звернення ТОВ "Євроінвест" з позовом у даній справі (922/4746/24).

Як установлено та зазначено вище, позивач, звертаючись з позовом у даній справі, нарахував та заявив до стягнення з відповідача: інфляційні та 3% річних на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 07.10.2020 та додатковим рішенням від 21.10.2020 Господарського суду Харківської області у справі №922/2387/20.

При цьому:

1. - 3% річних на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 07.10.2020, нарахована та заявлена позивачем за період з 07.10.2020 по 25.12.2024;

- втрати від інфляції на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 07.10.2020, нарахована та заявлена позивачем за період з 07.10.2020 по 15.11.2024.

2. - 3% річних на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 21.10.2020, нарахована та заявлена позивачем за період з 21.10.2020 по 25.12.2024;

- втрати від інфляції на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 21.10.2020, нарахована та заявлена позивачем за період з 21.10.2020 по 15.11.2024.

Місцевий господарський суд частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що правомірним є нарахування річних та інфляційних втрат виключно на суму основного боргу, а не на стягнуті за рішенням суду інфляційні, річні, пеню, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Також неправомірним, за висновком суду першої інстанції, є нарахування річних у розмірі 3%, в той час як договором (стягнення заборгованості за яким була предметом розгляду у справі №№922/2387/20) передбачено розмірі річних - 1%.

Вимоги позивача в частині застосування положень ч. 10 статті 238 ГПК України за висновком місцевого господарського суду є неправомірними, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення інфляційних та річних, а не основного боргу.

Позивач не погодився з наведеними висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та звернувся з апеляційною скаргою. Доводи та вимоги апеляційної скарги наведені вище.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Сутність спору полягає у вирішенні питання щодо належності та обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, на суму грошового зобов`язання, стягнутого раніше за судовими рішеннями у справі №922/2387/20 (за спором між правопопередниками сторін), за період прострочення до повного виконання відповідного зобов`язання, а також щодо зобов`язання органу примусового виконання здійснити відповідне нарахування компенсаційних сум за формулами, визначеними позивачем, у спосіб, який забезпечує ефективний захист його права.

Відповідно до частини 3 статті 11, частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом вказаної норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В силу статей 524, 533, 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки з цього питання викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

У разі неналежного виконання (прострочення) підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.

Приписами ч.4 ст.75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 та додатковому рішенні від 21.10.2020 у справі №922/2387/20, мають преюдиціальне значення та повторного доведення не потребують.

В межах даної справи відповідачем не надано доказів виконання грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного) судовими рішеннями.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, навіть після ухвалення судового рішення про стягнення відповідної суми, у боржника продовжує існувати обов`язок компенсувати кредитору втрати, пов`язані із знеціненням грошових коштів у період прострочення, а також сплатити передбачені законом проценти за користування утримуваними коштами.

Правова природа відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, є компенсаційною і спрямована не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери кредитора, порушеної простроченням.

Такий висновок підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої позбавлення кредитора права на інфляційні втрати та проценти річних порушує баланс інтересів сторін та суперечить принципам цивільного права.

Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, наявність судового рішення про стягнення грошових коштів не припиняє існуючого грошового зобов`язання боржника і не позбавляє кредитора права на застосування до нього заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України, до моменту фактичного виконання рішення суду.

Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №906/1283/16, де зазначено, що кожен місяць прострочення є підставою для нової вимоги про стягнення компенсаційних сум, що підтверджує: прострочення виконання зобов`язання носить триваючий характер, а право на позов про інфляційні втрати та річні проценти виникає постійно, доти, доки порушення не усунуто.

Тож факт набрання судовим рішенням законної сили не є підставою для припинення дії грошового зобов`язання. До моменту повного виконання рішення, кредитор має право вимагати компенсаційних сум у формі інфляційних втрат та процентів річних, якщо таке порушення триває. При цьому, з урахуванням статей 129, 129-1 Конституції України, статей 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковість виконання судового рішення є конституційною засадою судочинства, а прострочення його виконання є підставою для застосування механізмів відповідальності, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 23.01.2018 у справі №906/1283/16 зазначила, що наявність судового рішення не змінює природи зобов`язання і не позбавляє кредитора права на стягнення сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Прострочення грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, і за кожен день такого прострочення кредитор має право на відповідні нарахування.

Отже, нарахування інфляційних втрат і відсотків річних після ухвалення судового рішення є правомірним, якщо відповідач не виконав зобов`язання добровільно або в межах виконавчого провадження.

Згідно ч.1, 2 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Східний апеляційний господарський суд вважає, що вимоги позивача у справі є належним способом захисту свого порушеного права і відповідають нормам матеріального права. Позивач, як новий кредитор відповідача, має право вимоги до боржника щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, нарахування яких обумовлено невиконанням відповідачем прийнятого на себе грошового зобов`язання.

Таким чином, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, навіть після ухвалення судового рішення про стягнення відповідної суми, у боржника продовжує існувати обов`язок компенсувати кредитору втрати, пов`язані із знеціненням грошових коштів у період прострочення, а також сплатити передбачені законом проценти за користування утримуваними коштами.

Щодо нарахування інфляційних втрат.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.11.2023 року у справі №921/489/22, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 року у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У постанові від 26.06.2020 року у справі №905/21/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Також суд виснував, що у судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке, касаційний суд вважав за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Враховуючи порядок нарахування втрат від інфляції, який викладено вище, а також відсутність доказів погашення відповідачем заборгованості на виконання рішення суду у справі №922/2387/20, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що нарахування у цій справі інфляційних втрат має бути здійснено з урахуванням суми основного боргу та інфляційної складової, стягнутої у межах справи №922/2387/20, оскільки такий порядок розрахунку є можливим та узгоджується із практикою Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, виконаний судом першої інстанції, Східний апеляційний господарський суд зауважує на наступному.

Як установлено та зазначено вище, позивачем нараховані та заявлені до стягнення втрати від інфляції на суму, яка присуджена до стягнення з відповідача рішенням від 07.10.2020, нарахована та заявлена позивачем за період з 07.10.2020 по 15.11.2024.

Разом з цим, в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок втрат від інфляції за період з 07.10.2020 по 25.12.2024.

Отже, місцевий господарський суд, помилившись у заявленому позивачем періоді, здійснив розрахунок втрат від інфляції за період, який перевищує період, заявлений у позові, що є виходом за межі заявлених вимог і, відповідно, порушенням процесуального права, що підлягає виправленню під час апеляційного провадження.

Щодо відсотків річних.

Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків річних мають обчислюватися винятково від суми основного боргу до його повного погашення, без урахування вже присуджених пені, річних чи інфляційних втрат.

Щодо наведеної в апеляційній скарзі позивача практики Верховного Суду, то апеляційний господарський суд зауважує, що жодним з наведених позивачем прикладів судової практики не вбачається можливість нарахування річних на суму раніше нарахованих ним річних.

Східний апеляційний господарський суд зауважує, що місцевим господарським судом обґрунтовано враховано, що сторонами у зобов`язанні установлений та погоджений інший розмір відсотків річних, а саме 1%, а не 3%, тому суд правомірно здійснив розрахунок відсотків у розмірі 1%.

Поряд з цим, апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції здійснив власний розрахунок річних за період 07.10.2020-15.11.2024, тоді як річні заявлені позивачем за період з 07.10.2020 по 25.12.2024.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат і процентів річних за додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2020 у справі №922/2387/20, суд апеляційної інстанції зазначає, що цим рішенням було стягнуто судові витрати на правничу допомогу (адвокатські витрати), які не є грошовим зобов`язанням, що виникло з договору, а виникли з додаткового рішення суду, що є первинною підставою для їх одержання в розумінні ст.11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.513 ЦК, правонаступництво у зобов`язанні (зокрема, відступлення права вимоги) можливе лише у межах зобов`язань, що виникли із договору. З огляду на те, що вимоги щодо стягнення суми адвокатських витрат виникли з рішення суду, а не з договору, на підставі якого позивач обґрунтовує своє право вимоги відповідно до Договору відступлення права вимоги, право вимоги на суму, стягнуту додатковим рішенням, не могло перейти до позивача на підставі зазначеного договору.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що у світлі приписів абз.2 ст.6 ЦК імперативність означених положень матеріального права унеможливлює зміну застосовного регулювання внаслідок укладання та чинності договору про відступлення права вимоги, адже правопопередник позивач не міг внаслідок такого відступлення передати позивачеві прав більше, ніж міг мати сам згідно відповідного принципу приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet". Отже, оскільки сам по собі договір відступлення в силу вказівки ст.511 ЦК не може породжувати у відповідача як не його сторони самостійних обов`язків відносно позивача, тоді як зобов`язання перед правопопередником позивача правопопередника відповідача не передбачали можливості здійснення подальших нарахувань у порядку ч.2 ст.625 ЦК, остільки згідно ч.2 ст.14 цього Кодексу відповідач не може бути примушений (у тому числі і в судовому порядку) до виконання відсутнього обов`язку.

Щодо позовних вимог про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до повного погашення боргу в порядку 10 ст. 238 ГПК, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для її застосування. За приписами даної статті суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Разом з цим, предметом позову у даній справі є стягнення річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання відповідачем рішення суду у справі №922/2387/20, яким і було стягнуто суму основного боргу, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування положень ч.10 ст.238 ГПК України в даному випаду. При цьому, за вищевказаною нормою права передбачається нарахування відсотків або пені, а не інфляційних втрат.

Таким чином, відмова у цій частині позову є правомірною, законною та обґрунтованою.

З урахуванням наведеного вище, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Під час постановлення оскаржуваного рішення місцевий господарський суд помилився у заявлених позивачем періодах нарахування річних та втрат від інфляції, що призвело до збільшення судом періоду нарахування втрат від інфляції та зменшення періоду нарахування річних.

Наведена помилка призвела до виходу за межі позовних вимог, що є порушенням процесуального права та підлягає виправленню апеляційним господарським судом.

Відповідно до ч. 2 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Апеляційний господарський суд здійснивши власний розрахунок заявлених вимог дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення:

- індексу інфляції у розмірі 1124011,81грн за період 07.10.2020-15.11.2024;

- 1% річних у розмірі 73260,48грн. за період 07.10.2020-25.12.2024.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних та річних з прийняттям в цій частині нового рішення.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам відповідно до статті 129 ГПК України

Керуючись ст. ст. статями ст.275, п. 4 ч. 1 статті 277, ст. ст. 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Євроінвест" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 скасувати в частині стягнення 77703,42грн втрат від інфляції та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 скасувати в частині відмови у стягненні відсотків річних у розмірі 1897,95грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17, ) індекс інфляції у розмірі 1124011,81грн., 1% річних у розмірі 73260,48грн., та судовий збір у розмірі 17959,08грн".

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2025 у справі №922/4746/24 залишити без змін.

В іншій частині вимог апеляційної скарги відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, просп. Героїв Харкова, 199, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНВЕСТ" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, буд. 17, ) 34,28грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 04.09.2025.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін