ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1783/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу №916/1783/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 60, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн (67571, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Фонтанка, вул. Незалежності, буд. 1, )

про стягнення 572601,31 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Евродор звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн про стягнення 572601,31 грн., з яких: 320000 грн. основного боргу, 170416,11 грн. інфляційних втрат, 33198,90 грн. 3% річних та 48986,30 грн. пені.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн взятих на себе зобов`язань за договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги №49ФД від 02.11.2021 щодо повного та своєчасного повернення отриманої фінансової допомоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1783/25; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; роз`яснено сторонам про можливість подання відповідно до ч.7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи; запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, що значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовим повідомленням з довідкою Укрпошти адресат відсутній за вказаною адресою. Окрім того, ухвала суду від 12.05.2025 була надіслана відповідачу на наявну в матеріалах справи електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідно до п.4 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відтак, господарський суд констатує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом. За таких обставин судом забезпечено відповідачу можливість вчинення дій, подання позицій по суті справи під час розгляду справи судом, оскільки судом належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи і в такий спосіб забезпечено відповідачу належні процесуальні гарантії для можливості вчинення відповідачем процесуальних дій. Натомість відповідач відзив на позов і жодних доказів суду не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином, відтак у відповідності до ч.9 ст. 165 ГПК України суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

28.05.2025 за вх.№17111/25 та за вх.№17112/25 до суду від позивача надійшли оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду, які були оглянуті судом, а також у випадку необхідності огляду решти оригіналів - клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору №49ФД від 02.11.2021, у зв`язку з неповерненням відповідачем оригіналу договору та відсутністю у відповідача оригіналу договору, необхідність задоволення якого судом не встановлена.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 07 серпня 2025 року строком на 90 діб.

Справа №916/1783/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

02.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Евродор (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн (позичальник, відповідач) був укладений договір про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги №49ФД.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору позикодавець надає позичальнику поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим договором; поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується).

Згідно з п.п. 2.1-2.5 договору поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 400000,00 (чотириста тисяч гривень 00 коп.) з ПДВ; перерахування коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника; фінансова допомога отримана від позикодавця надається позичальнику строком на 2 (два) місяці та повинна бути повернута останнім до 31 грудня 2021 року включно; позичальник має право повернути допомогу достроково; повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування позичальником грошових коштів на рахунок позикодавця.

За п.п. 3.1-3.3 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України; за несвоєчасне повернення фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю на вимогу останнього суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 договору цей договір набирає чинності з моменту перерахування грошових коштів в сумі, зазначеній в п.2.1 цього договору, і діє до 31.12.2021, та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором; строк повернення позики, установлений у пункті 2.4 цього договору, не може бути продовжений без згоди сторін; закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №5208 від 02.11.2021 про переказ позивачем на користь відповідача грошових коштів на суму 400000 грн. (призначення платежу - надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги за №49ФД від 02.11.2021). Окрім того, факт надання позивачем відповідачу фінансової допомоги за договором №49ФД від 02.11.2021 на суму 400000 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, наданою ПАТ АБ Південний на запит позивача.

29.07.2022 відповідачем було перераховано позивачу 80000 грн. із призначенням платежу - повернення безпроцентної фінансової допомоги згідно договору №49ФД від 02.11.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, наданою ПАТ АБ Південний на запит позивача.

У претензії від 07.04.2025 №42 позивач вимагав від відповідача протягом 10 робочих днів з дня отримання даної претензії вчинити дії, направлені на погашення заборгованості, за договором №49ФД від 02.11.2021, шляхом повернення повної суми боргу в розмірі 320000 грн. Вказана претензія була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення з відміткою Укрпошти.

В матеріалах справи наявні здійснені позивачем розрахунки основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме:

- сума основного боргу: з 01.01.2022 до 28.07.2022 - 400000 грн. (період 1); з 29.07.2022 до 25.04.2025 - 320000 грн. (період -2);

- інфляційні втрати у загальному розмірі 170416,11 грн.: 72929,80 грн. (з 01.01.2022 до 28.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.); 97486,31 грн. (з 29.07.2022 до 25.04.2025 на суму основного боргу 320000 грн.);

- 3% річних у загальному розмірі 33198,90 грн.: 6871,23 грн. (з 01.01.2022 до 28.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.); 26327,67 грн. (з 29.07.2022 до 25.04.2025 на суму основного боргу 320000 грн.);

- пеня у розмірі 48986,30 грн. (за період з 01.01.2022 до 01.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.).

Неповернення відповідачем суми поворотної безпроцентної фінансової допомоги стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення 320000 грн. основного боргу, 170416,11 грн. інфляційних втрат, 33198,90 грн. 3% річних та 48986,30 грн. пені.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

За ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Пунктом 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення;

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов?язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов?язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов?язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги, якщо обов?язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин) також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги №49ФД від 02.11.2021, відповідно до якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 400000 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №5208 від 02.11.2021. При цьому, господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про визнання договору №49ФД від 02.11.2021 недійсним, факт укладення вказаного договору не оспорюється, докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Так, договором №49ФД від 02.11.2021 передбачено, що відповідач мав повернути отриману фінансову допомогу до 31.12.2021 включно. Натомість, в матеріалах справи наявні докази часткового повернення 29.07.2022 відповідачем отриманої фінансової допомоги у розмірі 80000 грн.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, умови укладеного договору, господарський суд зазначає, що позивачем належним чином виконано свої зобов`язання з надання поворотної фінансової допомоги відповідачу за укладеним договором №49ФД від 02.11.2021, проте відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору, у визначений договором строк (31.12.2021) отримані грошові кошти в повному обсязі позивачу не повернув, а лише здійснив часткове повернення коштів у розмірі 80000 грн. з порушенням визначеного договором строку (29.07.2022), докази повернення позивачу решти коштів у розмірі 320000 грн. в матеріалах справи відсутні, а тому є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю Евродор позовні вимоги про стягнення з відповідача 320000 грн. основного боргу.

Іншого відповідачем не доведено.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський вказує наступне.

Так, договором №49ФД від 02.11.2021 передбачено, що за несвоєчасне повернення фінансової допомоги позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю на вимогу останнього суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Як було зазначено судом, в матеріалах справи наявні здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме:

- інфляційні втрати у загальному розмірі 170416,11 грн.: 72929,80 грн. (з 01.01.2022 до 28.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.); 97486,31 грн. (з 29.07.2022 до 25.04.2025 на суму основного боргу 320000 грн.);

- 3% річних у загальному розмірі 33198,90 грн.: 6871,23 грн. (з 01.01.2022 до 28.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.); 26327,67 грн. (з 29.07.2022 до 25.04.2025 на суму основного боргу 320000 грн.);

- пеня у розмірі 48986,30 грн. (за період з 01.01.2022 до 01.07.2022 на суму основного боргу 400000 грн.).

Разом з тим, господарський суд звертає увагу, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Станом на дату подання даного позову та час розгляду справи воєнний стан в Україні не скасований та не припинений.

У постанові КГС ВС від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 зауважено, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди (з 01.01.2022 по 01.07.2022, з 01.01.2022 по 28.07.2022 та з 29.07.2022 по 25.04.2025), господарський суд дійшов висновку, що періоди нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, обмежуються датою запровадження воєнного стану в Україні - 24.02.2022, а отже правомірним є нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з 01.01.2022 по 23.02.2022.

Враховуючи факт прострочення сплати відповідачем суми отриманої фінансової допомоги у розмірі 400000 грн. станом на 23.02.2022, приймаючи до уваги право позивача на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, а також передбаченої договором пені за несвоєчасне повернення поворотної фінансової допомоги, здійснивши власний перерахунок вказаних нарахувань за період з 01.01.2022 по 23.02.2022, господарський суд дійшов висновку про часткову правомірність, підставність та необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор, а отже про стягнення з відповідача 11397,26 грн. пені, 1775,34 грн. 3% річних та 11683,20 грн. інфляційних втрат, в решті позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат судом відмовляється.

Іншого сторонами не доведено.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн 320000 грн. основного боргу, 11397,26 грн. пені, 1775,34 грн. 3% річних та 11683,20 грн. інфляційних втрат, в решті позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Лайн Констракшн (67571, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Фонтанка, вул. Незалежності, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Евродор (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 60, ) 320000 /триста двадцять тисяч/ грн. основного боргу, 11397 /одинадцять тисяч триста дев`яносто сім/ грн. 26 коп. пені, 1775 /одну тисячу сімсот сімдесят п`ять/ грн. 34 коп. 3% річних, 11683 /одинадцять тисяч шістсот вісімдесят три/ грн. 20 коп. інфляційних втрат та 4138 /чотири тисячі сто тридцять вісім/ грн. 27 коп. судового збору.

3.В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 04 вересня 2025 р.

Суддя Ю.С. Бездоля