УХВАЛА

01 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/47/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Одеської області (Щавинська Ю.М.)

від 02.12.2024

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Колоколов С.І., Богатир К.В., Савицький Я.Ф.)

від 03.06.2025 (повний текст складений 05.06.2025)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Одесагаз"

про стягнення 5 135 389 329,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2022 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Одесагаз" (далі - Відповідач) про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м в сумі 5 135 389 329,84 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2022).

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року Відповідач безпідставно набув для власних виробничо-технічних потреб з газотранспортної системи 73 454 050,07 куб.м природного газу, власником якого є Позивач. Позивач вважав, що для відбору Відповідачем у вказаний період природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є Позивач, Відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності Відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу. Крім того, посилаючись на встановлені у справах №916/3201/19 та №916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу від 01.03.2016 № та від 29.03.2019 №, а отже відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, Позивач заявив до Відповідача вимоги на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, посилаючись на те, що відбір Відповідачем природного газу відбувався за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору.

3. Справа судами розглядалася неодноразово.

4. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №916/47/22, у задоволенні позову відмовлено.

5. Постановою Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №916/47/22 касаційну скаргу Позивача задоволено повністю, рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у цій справі скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, у зв`язку з неналежним дослідженням господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення Позивача до суду, суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги Позивача.

6. Верховний Суд, направляючи справу №916/47/22 на новий розгляд, вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) Відповідачем природного газу, що належав Позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природний газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.

7. Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 у справі №916/47/22, в задоволені позову Позивача про стягнення 5 135 389 329, 84 грн -відмовлено повністю. Судові витрати зі сплати судового збору покладено на Позивача.

8. Постановою Верховного Суду від 11.04.2024 у справі №916/47/22 касаційну скаргу Позивача задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

9. Вказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі, та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного, так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

10. Під час останнього розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 у справі №916/47/22 у задоволенні позову відмовлено.

11. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі №916/47/22 апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 - без змін.

12. 25 червня 2025 року Позивач (Скаржник) подав до Верховного Суду (надійшла до Суду 26.06.2025) касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025, у якій просив:

- скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю, у справі №916/47/22 ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Скаржника задовольнити;

- стягнути з Відповідача на користь Скаржника вартість безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м за період з вересня 2018 до лютого 2019 року, та з липня до грудня 2019 року, що становить за розрахунками Скаржника 51 135 389 329,84 грн.

13. Скаржник вказував, що касаційна скарга ним подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

14. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник вказував, що судом апеляційної інстанції у цій справі:

1) безпідставно не застосовано до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України та не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постановах Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №927/1041/19, від 23.07.2020 у справі №916/1577/19 та від 11.04.2024 й від 01.02.2023 у цій справі - щодо того, що враховуючи відсутність правової підстави для отримання суб`єктом ринку природного газу (неузгодження істотних договірних умов на надання послуг балансування) стягнення Позивачем коштів може здійснюватися відповідно до положень статті 1212 ЦК України у разі доведення факту набуття таким суб`єктом ринку природного газу (Оператором ГРМ) природного газу, що належав Позивачу без достатньої правової підстави або шляхом стягнення суми збитків, якщо газ бу придбаний Позивачем з метою балансування негативних місячних небалансів, які виникли внаслідок відбирання таким суб`єктом (Оператором ГРМ) природного газу для задоволення власних потреб, і не був компенсований Оператору ГТС через договірні механізми (оплату послуг балансування);

- постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №910/17567/19 - щодо того, що у разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі;

- постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №905/1135/23 - щодо того, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами; для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору;

- постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №906/567/18 - щодо того, що природний газ є речовиною, яка споживається в момент її отримання та не може бути повернута в натурі, на підставі вимог частини другої статті 1213 ЦК України має відшкодовуватися її вартість;

- постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №916/1577/19 - щодо того, що суд може використовувати актуальні ціни на природний газ на момент вирішення спору по суті та прийняття рішення;

- постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №906/184/21, висновки якої були враховані також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі №918/686/21, - щодо того, що Оператор ГТС здійснює балансування газотранспортної системи постійно для підтримання звичайного рівня її функціонування та недопущення виникнення загроз цілісності системи, а не лише у разі наявності прямої загрози її функціонування, а акти приймання-передачі до договорів купівлі-продажу природного газу підтверджують обсяги природного газу, придбаного Позивачем для здійснення балансування в цілому, а не лише щодо вчинення балансуючих дій по відношенню до Відповідача; Суд звернув увагу на різницю між комерційним та фізичним балансуванням, та вказав, що Кодекс ГТС не пов`язує виникнення у Відповідача як замовника обов`язку з оплати послуг балансування саме з існуванням загрози цілісності ГТС;

2) безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-ІХ) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у:

- постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №910/10142/21 - щодо того, що для застосування процедури врегулювання заборгованості згідно з положеннями Закону №1639-ІХ має вчинятися юридично значима дія;

- постанові Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №911/3195/21 - щодо того, що у разі відсутності встановлення судами попередніх інстанцій факту укладення договору про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору, відсутні підстави для припинення спірних правовідносин між сторонами; вказаним законом не передбачено припинення зобов`язання щодо суми основного боргу за поставлений газ, а лише визначено певну процедуру (заходи), яка надає можливість у майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, визначений цим законом, тобто у майбутньому повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, зокрема, укладено договір про організацію взаєморозрахунків між учасниками спору та/або договір про реструктуризацію заборгованості з оплати природного газу та послуги з його транспортування тощо (подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 05.09.2023 у справі №922/3220/20).

15. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник вказує на незастосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за відсутності висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування:

- абзацу 7 пункту 2 глави 1 розділу І, пункту 1 та абзацу 2 пункту 4 глави 6 розділу ІІІ, пункту 2 глави 1 розділу VІ, пункту 4 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГРС;

- пунктів 1, 3, 4 глави 3 розділу І, пункту 2 глави 1 Розділу ІV, пункту 9 глави 1 розділу VІІІ, пункту 4 глави 6 розділу ХІІ, пункту 1 та пункту 2 розділу ХІІІ, розділу ХІV Кодексу ГТС, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, якою затверджено Типовий договір транспортування природного газу;

- статей 20, 22, 37- 38 Закону України "Про ринок природного газу" та статей 1212, 1213 ЦК України,

які, на думку Скаржника, підлягали застосуванню та безпідставно не були застосовані до спірних правовідносин.

16. Ураховуючи наведене, Скаржник вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах у разі відсутності (неукладення) між сторонами договору в редакції Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи та Закону України "Про ринок природного газу", що діяли в спірний період з урахуванням суб`єктивних чинників, то такий суб`єкт ринку природного газу здійснив відбір природного газу без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), що є достатньою умовою для застосування до таких правовідносин положень статей 1212, 1213 ЦК України. Натомість, суди попередніх інстанцій у цій справі, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення вартості безпідставно набутого майна Позивача - природного газу, отриманого Відповідачем внаслідок вчинення Позивачем дій з балансування газотранспортної системи у спірний період, послалися на договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПЗ1 та безпідставно застосували до спірних правовідносин положення: Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 №2467, що втратив чинність 01.10.2015; постанови НКРЕКП "Про затвердження типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами" від 22.09.2011 №1579, що втратила чинність 01.12.2015; а також положення Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", які до спірних правовідносин, на думку Скаржника, не застосовуються.

17. Окрім наведеного, Скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме: статей 2, 7, 11, 13, 42, 86, 236, 237, 238, 269, 275, 277 ГПК України та норм Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", неврахування при ухваленні оскаржуваних судових рішень встановлених судами обставин, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також невиконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 01.02.2023 у цій справі №916/47/22 при направленні справи на новий розгляд щодо застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 ЦК України.

18. Водночас Скаржником в обґрунтування вказаної ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України у тексті касаційної скарги наведено лише статті ГПК України, які, на його думку, порушено судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду цієї справи, без посилання на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, та без зазначення в чому саме полягає таке порушення.

19. Згідно з ухвалою Верховного Суду від 21.07.2025 касаційну скаргу Скаржника було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме Скаржник повинен належним чином навести та обґрунтувати обрану ним підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

20. 30 липня 2025 року, у межах встановленого Верховним Судом строку, Скаржник через підсистему Електронний Суд направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (далі - Заява), у якій належним чином обґрунтував обрану ним підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

21. У Заяві Скаржник уточнив, що касаційна скарга подана ним також на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, а саме: під час ухвалення оскаржуваних судових рішень про відмову в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій помилково встановили обставини щодо наявності між Позивачем та Відповідачем правовідносин із приймання-передачі спірних обсягів природного газу на підставі договору №/П31 від 28.09.2011, що, на його думку, є неналежним доказом у справі №916/47/22 та безпідставно взятий судами до уваги, оскільки права та обов`язки Позивача щодо передачі Відповідачу природного газу, власником якого є Позивач, як товарної продукції, вказаним договором не обумовлено.

22. Отже, Скаржник вважає, що під час ухвалення оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій в порушення приписів статей 76, 236, частини п`ятої 5 статті 310 ГПК України не дослідили договір №/П31 від 28.09.2011, не врахували відсутність будь-яких доказів виконання балансування системи, фізичного балансування, комерційного балансування на підставі вказаного договору за правилами, встановленими Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексу Газотранспортної системи, натомість прийшли до безпідставних висновків та встановили обставини набуття Відповідачем майна на підставі неналежного доказу, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення про відмову в задоволенні позову. Крім того, на думку Скаржника, судами не було враховано, що матеріали справи №916/47/22 не містять доказів укладення між Позивачем та Відповідачем в порядку, визначеному статтями 4 та 5 Закону №1639, договору врегулювання чи реструктуризації заборгованості, необхідних для застосування Закону №1639.

23. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що касаційна скарга подана Скаржником із додержанням вимог статті 290 ГПК України. На момент відкриття касаційного провадження доводи Скаржника не є очевидно неприйнятними та є достатніми для касаційного розгляду на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

24. З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку, що Скаржник усунув недоліки касаційної скарги. Отже, відповідно до правил статті 294 ГПК України необхідно відкрити касаційне провадження за його касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі №916/47/22 з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

25. Текст цієї ухвали складено в межах розумного строку, враховуючи перебування головуючої судді Вронської Г.О. та суддів Губенко Н.М., Кондратової І.Д. у відпустці.

26. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

27. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: правову та фактичну складність справи; поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінку органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення в справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, заява №17185/02, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, заява №36655/02, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, заява №19567/02, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004, заява №62771/00).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 295, частиною третьою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі №916/47/22.

2. Призначити касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2025 року о 14:40 год. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, у залі судових засідань №2 (кабінет №209).

2. Встановити строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання його копій та копій доданих документів іншим учасникам справи до 15 вересня 2025 року. У разі закінчення п`ятнадцятиденного строку з дня вручення цієї ухвали вже після встановленої судом дати, останнім днем строку для подання відзиву на касаційну скаргу є день, в який спливає п`ятнадцятиденний строк. У разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами.

3. Явка представників учасників справи не є обов`язковою.

4. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України та Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21.

5. Витребувати з Господарського суду Одеської області та/або Південно-західного апеляційного господарського суду справу №916/47/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова