ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 Справа № 914/780/25

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря

судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Агріколь»

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького

про: стягнення 1 093 555,63 грн.

представники:

позивача: Михалевський Ю.Р.,

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Агріколь» до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького про стягнення 1 093 555,63 грн.

Прохальна частина позову містить клопотання позивача про зазначення у резолютивній частині рішення суду про нарахування 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду, керуючись ст.328 ГПК України.

Ухвалою суду від 24.03.2025р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.04.2025р.

Рух справи викладено в ухвалах суду та у протоколах судових засідань.

03.04.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№8658/25), прохальна частина якого містить клопотання відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 709,29 грн.-3% річних та зменшити вказаний відповідачем розмір вартості наданих адвокатських послуг. В тексті відзиву відповідач просить зменшити суму нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на 90%,

07.04.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№8844/25).

22.04.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№10282/25).

23.04.2025р. на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника (вх.№40448/25).

14.05.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№12527/25).

24.06.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№16792/25).

У задоволенні вказаного клопотання суд відмовив з огляду на те, що коло представництва не є обмеженим процесуальним законом.

Протокольною ухвалою від 25.06.2025р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 13.08.2025р.

18.08.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат (вх.№21655/25).

19.08.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання, зокрема, про закриття провадження у справі в частині стягнення 200 000,00 грн. основного боргу (вх.№21768/25).

27.08.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх.№22463/25).

27.08.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№22467/25).

Протокольною ухвалою від 28.08.2025р. суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на його документальну необгрунтованість.

Суть спору та правові позиції учасників справи.

Неналежна та несвоєчасна оплата відповідачем суми наданих послуг зі збору врожаю стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення основного боргу, а також нарахованих на нього 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач наявність боргу не заперечив, покликається на скрутне матеріальне становище, що стало причиною затримки з оплатами згідно договору. Просить суд взяти до уваги власний контррозрахунок.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, пояснень учасників справи, суд встановив наступне:

03.10.2022р. між ТзОВ «Імпорт Агріколь» та Сільськогосподарським ТзОВ імені Данила Галицького було укладено договір про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГІА (далі Договір).

Згідно із п.1.1 Договору, ТзОВ «Імпорт Агріколь» (Виконавець) зобов`язується надати послуги зі збирання врожаю зернових культур сої технічно справними комбайнами з обслуговуючим персоналом Виконавця, а Сільськогосподарське ТзОВ ім. Данила Галицького (Замовник) зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов даного Договору.

Згідно із п.3.1. Договору, здача-приймання наданих Послуг здійснюється Сторонами за Актами приймання наданих Послуг.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що вартість послуг зі збору врожаю становить 1830, 00 грн. без ПДВ за гектар площі, на якій потрібно зібрати врожай.

Відповідно до п.3.2. Договору, загальна сума Договору визначається, як сумарна вартість Послуг, наданих згідно умов даного Договору та прийнятих Замовником відповідно до належним чином оформлених Актів приймання наданих послуг.

30.11.2022р. між ТзОВ «Імпорт Агріколь» та Сільськогосподарським ТзОВ ім. Данила Галицького було підписано Акт надання послуг №16 від 30.11.2022р. на загальну суму 1022970 грн. за комбайнування 559 га сої. Зазначеним актом Сільськогосподарське ТзОВ ім. Данила Галицького прийняло надані ТзОВ «Імпорт Агріколь» послуги з комбайнування сої та жодних зауважень не висловило.

Відповідно Виконавець (ТзОВ «Імпорт Агріколь») належним чином виконав зобов`язання, передбачені Договором та надало Сільськогосподарському ТзОВ ім. Данила Галицького послуги з комбайнування сої якісно та в повному обсязі.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що Замовник зобов`язується здійснювати оплату прийнятих послуг протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту підписання Сторонами Актів здачі-приймання наданих послуг та/або надання Виконавцем рахунків на оплату, а також документів, передбачених п.7.4. даного Договору.

Таким чином, останнім днем оплати вартості послуг, передбаченим Договором є 20.12.2022р.

Як слідує із Акту звірки взаєморозрахунків між ТзОВ «Імпорт Агріколь» та Сільськогосподарським ТзОВ ім. Данила Галицького за період 01.11.2022р. 07.02.2025р., Сільськогосподарським ТзОВ ім. Данила Галицького на користь ТзОВ «Імпорт Агріколь» було сплачено: 21.06.2023р. 50 000,00 грн, 18.07.2023р. 60 000,00 грн, 23.08.2023р. 50 000 грн, а всього: 160 000,00 грн.

Відповідно, сума невиконаного зобов`язання (заборгованості) станом на день подання позову становила 862 970,00 грн.

Згідно із п.2.3.3. Договору, Замовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за надані Виконавцем послуги згідно даного Договору.

Зважаючи на несвоєчасну та неповну оплату , позивач також нарахував 3% річних на суму 57 665,31 за період з 20.12.2023р. по 11.03.2025р. та інфляційні втрати на суму 172 920,32 грн. за вказаний період.

В ході розгляду справи, 18.07.2025р., Відповідачем сплачено на рахунок Позивача частину заборгованості в розмірі 200 000,00 грн. Таким чином, розмір невиконаного основного зобов`язання на момент розгляду справи становить 662 970,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За ч.1 ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором на виконання робіт по збиранню врожаю в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Таким чином, загальна сума заборгованості за виконані позивачем та прийняті відповідачем роботи, виходячи з наявних матеріалів справи, склала 662 970,00 грн., так як відповідачем після подання позову сплачено 200 000,00 грн., про що свідчить відповідна платіжна інструкція №4681 від 18.07.2025р.

За висновком суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 662 970,00 грн. є підставними та обгрунтованими, відповідачем не заперечуються та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, факт погашення відповідачем суми основного боргу після звернення позивача з позовом до суду, є підставою для закриття провадження у відповідній частині вимог, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГ-ІА від 03.10.2022р. на суму 200 000,00 грн. слід закрити, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що позивачем безпідставно включено до періодів нарахувань 20.12.2022р., оскільки це останній день сплати заборгованості і у вказаний день ще не настало прострочення відповідача.

Враховуючи факт порушення відповідачем умов договору на виконання робіт по збиранню врожаю в частині здійснення оплати за договором, перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, приймаючи також до уваги надання відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 172 920,32 грн. інфляційних втрат та 57 523,45 грн. 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 3% річних належить відмовити.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи докази вищевикладених висновків суду не спростовують.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення розмірів інфляційних втрат та 3% річних на 90 % слід зазначити наступне.

Підставами такого відповідач визначає ст.233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18.

Суд звертає увагу, що штрафні санкції позивач не нараховує та до стягнення не заявляє.

Предметом спору є стягнення суми основного боргу та коштів, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд обізнаний про позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18 про можливість зменшення відсотків річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Однак, існування такої позиції не дає суду підстав безапеляційного та автоматичного зменшення розміру 3 % річних, адже обставини згаданої відповідачем справи та справи, що розглядається, не є ідентичними.

Велика Палата вказала, що, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Однак, суттєво, що у справі № 902/417/18 встановленою була обставина, що сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару. Натомість, договором у цій справі, не змінено процентної ставки, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, Велика Палата не стверджує про можливість зменшувати інфляційні втрати, адже зазначає, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

До того ж, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025р. у справі №903/602/24 зазначено висновок про те, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений і мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, який не підлягає зменшенню судом.

Аналізуючи ступінь виконання зобов`язання боржником, то суд зауважує, що відповідачу відомо про наявність обов`язку з оплати з 30.11.2022р., відповідач, як контрагент позивача, усвідомлював наявність обов`язку з оплати, строк якого минув; тяжкого майнового стану відповідач не обґрунтовує і не доводить; про інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, не повідомляє.

Суд, з урахуванням описаних вище двох самостійних підстав не вважає обґрунтованою вимогу про зменшення нарахувань, здійснених позивачем.

Стосовно вимог позивача про нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання відповідачем рішення суду в частині стягнення основного боргу суд зазначає наступне.

Частиною 10 ст. 238 ГПК України встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11, 12 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання до повної сплати за формулою:

С х 3 х Д : К : 100, де:

С сума простроченої заборгованості за надані медичні послуги;

Д кількість днів прострочення;

К кількість днів у році, в якому наявне прострочення заборгованості за надані послуги зі збирання врожаю.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, яке регулює таке нарахування, оскільки положеннями ч. 10 ст. 238 ГПК України не передбачено право суду зазначати в рішенні про нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, господарський суд звертає увагу на можливість повернення позивачу 2 319,89 грн. судового збору, за його відповідним клопотанням, який сплачено за платіжною інструкцією №1411 від 14.03.2025р. на загальну суму 13 122,66 грн., на суму понад мінімально встановлений розмір судового збору, з урахуванням часткового закриття судом провадження у справі за заявленими позовними вимогами на суму сплаченого відповідачем основного боргу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у сумі 10 720,97 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач у позовній заяві зазначив про те, що ним буде понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 41 000,00 грн., у поданому клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить стягнути з відповідача зазначену суму витрат у розмірі 22 000,00 грн.

В підтвердження понесення судових витрат на оплату правової допомоги позивачем долучено: договір про надання правової допомоги від 19.02.2025р.; акт виконаних робіт від 15.08.2025р.; детальний описи робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №023 від 31.105.2013р., ордер серія ВС №1354018 від 13.03.2025р., виданий на ім`я Михалевський Юрій Романович.

За висновками суду, надані позивачем документи, є достатніми доказами понесення вказаним учасником судового процесу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Здійснивши аналіз ціни, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, суд зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає складності справи.

Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді не потребувала значних затрат часу, великого обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин після відкриття провадження у справі не змінювалося, доказів на підтвердження ступеня складності справи, вирішення нових правових питань суду не надано.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України.

У даному випадку, розмір витрат на правову допомогу адвоката, які позивач просить суд покласти на відповідача, у розмірі 22 000,00 грн. не співмірний до предмета спору та складності цієї справи.

З приводу покликань, наведених відповідачем щодо зменшення відповідних витрат позивача, суд враховує наступне.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Судом враховано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

Відтак, надавши оцінку усім доданим до позовної заяви доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч.4 ст.126 ГПК України, враховуючи, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (опрацювання матеріалів та складання тексту позовної заяви, заяв по суті спору), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є 15 000,00 грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу, котрі відповідно до вимог ст.129 ГПК України слід покласти на відповідача у зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст.13, 73 - 74, 76 - 79, 86, 129, 236, 238, 240 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГ-ІА від 03.10.2022 на суму 200 000,00 грн. закрити, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

3.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (місцезнаходження: Україна, 81067, Львівська обл., Яворівський р-н, село Віжомля; ідентифікаційний код - 03763282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Агріколь» (місцезнаходження: Україна, 79066, Львівська обл., місто Львів, вулиця Сихівська, будинок 17, квартира 95; ідентифікаційний код - 41980665) заборгованість за Договором про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГ-ІА від 03.10.2022р. у розмірі 662 970,00 грн., три проценти річних у розмірі 57 523,45 грн. та інфляційні втрати у розмірі 172 920,32 грн., 15 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою та 10 720,97 грн. судового збору.

4.Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2025р. у справі №914/780/25 здійснювати нарахування трьох процентів річних на суму непогашеної заборгованості за Договором про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГ-ІА від 03.10.2022р. до моменту виконання цього рішення в частині стягнення 662 970,00 грн. простроченої заборгованості за Договором про надання послуг зі збирання врожаю №0310/ДГ-ІА від 03.10.2022р. за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де:

С сума простроченої заборгованості за надані медичні послуги;

Д кількість днів прострочення;

К кількість днів у році, в якому наявне прострочення заборгованості за надані послуги зі збирання врожаю.

5.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 08.09.2025р.

Суддя Король М.Р.