ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Дніпро Справа № 904/4914/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Дупляк С.А.) від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 р. Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21" (далі відповідач) про стягнення 151 701,93 грн, з яких: 121 514,07 грн заборгованості, 7 722,43 грн трьох процентів річних, 22 465,43 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем договірного зобов`язання, яке полягає у неоплаті отриманої від позивача теплової енергії у період з 14.02.2022 по 31.03.2022.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24:

- позовні вимоги задоволено у повному обсягу;

- стягнуто з Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21" на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 121 514,07 грн основної заборгованості, 7 722,43 грн трьох процентів річних, 22 465,43 грн інфляційних втрат, 2 422,40 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне підприємство "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24 у повному обсягу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає наступне:

- вказує на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів направлення копії позовної заяви відповідачу, на що не звернув увагу суд першої інстанції та відкрив провадження у справі. Також, апелянт стверджує, що його клопотання про завантаження всіх матеріалів справи в систему електронний суд та надання доступу до матеріалів відповідачу та його представнику не було розглянуто судом першої інстанції. У зазначеному апелянт вбачає позбавлення його доступу до правосуддя та, відповідно, порушення судом норм процесуального права;

- вказує на те, що в позовній заяві не зазначено інформації: яким чином здійснювало фіксування надання теплової енергії; чи був наявний прилад обліку, його номер та показання; яким чином було розраховано заборгованість. Зокрема, апелянту не зрозуміло чому позивачем зроблено розрахунок саме з 14.02.2022 року. На думку апелянта позивач не надав жодного документу, який підтверджує під`єднання до тепломережі та момент подачі теплової енергії. Апелянт стверджує, що від будівлі до теплотраси були відсутні труби, а тому йому не зрозуміло яким чином та куди подавав теплову енергію позивач;

- стверджує, що не отримував від позивача рахунки-фактури, а тому вважає необґрунтованими нарахування як основної суми боргу, так і 3 % річних та інфляційних втрат;

- вважає, що загальна сума нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. На думку апелянта розмір цих вимог є неспівмірним з розміром вимог позивача про стягнення суми основного боргу, що призвело б до порушення балансу між інтересами боржника та кредитора.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Центрального апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначає:

- вказує на відсутність у відповідача на момент подання позову зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС. При цьому звертає увагу, що з 12.11.2024 судом було надано відповідачу загальний доступ в реєстрі. Вважає, що відповідачем проявлена повна незаінтересованість та байдужість до справи, оскільки відповідач, маючи місцезнаходження у місті Дніпро, не здійснив ознайомлення з матеріалами справи безпосередньо в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області;

- вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що йому незрозуміло куди поставляється теплоносій, та той факт, що до будівлі школи взагалі відсутні труби. На підтвердження подання теплоносія позивач посилається на укладений між сторонами договір та лист відповідача з проханням розпочати подачу теплоносія. Зазначає, що порядок нарахування заборгованості згідно теплового навантаження міститься в матеріалах справи. Щодо відсутності лічильника, вказує на те, що відповідно до акту про виявлені порушення від 14.02.2022 прилад обліку знято з абонентського обліку за результатами огляду та опломбування, про що був обізнаний відповідач, оскільки вказаний акт був підписаний представником останнього;

- щодо доводів апелянта про неотримання ним рахунків-фактур зазначає, що згідно з умовами договору споживач зобов`язаний самостійно отримувати рахунки та акти.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.01.2022 між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та Приватним підприємством «СПЕЦБУДМОНТАЖ-21» був укладений договір № 12056 купівлі продажу теплової енергії (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого теплопостачальна організація - продавець відпускає споживачу - покупцю теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення будівлі КЗШ № 85 по Військове містечко 35 буд. 25а на період проведення ремонтних робіт, споживач - покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Споживач - покупець щомісяця до 15 числа самостійно отримує в теплопостачальної організації - продавця за адресою: вул. Пушкіна, буд. № 36, тел. 90-34-26, 409-51-38, 409-51-33, каб.29, зокрема рахунок-фактуру, акт приймання - передачі (п. 3.1. договору).

Оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем - покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 10-ти календарних днів з дня отримання рахунку-фактури на рахунок теплопостачальної організації - продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання». Споживач - покупець має право робити попередню оплату (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 25.10.2021 по 25.10.2022 і вважається щорічно продовженим.

Відповідно до таблиці 2, яка є невід`ємною частиною Договору, об`єктами теплоспоживання на час укладання договору № 12056, є зокрема нежитлове приміщення КЗШ № 85 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Війскове містечко, 35, буд. 25а, з тепловим навантаженням 0,0504 Гкал/год.

В якості підтвердження подачі (припинення подачі) теплової енергії у спірний період позивач до справи долучив лист № 14-3/2765 від 15.11.2021 відділу освіти виконкому Центрально-Міської у місті ради про підключення закладів освіти до опалення, рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради про закінчення опалювального періоду, наказ КПТМ «Криворіжтепломережа» про закінчення опалювального сезону 2021-2022 року, службову записку про закінчення опалювального сезону 2021-2022 року.

Тариф у спірний період було передбачено: з 25.10.2021 по 31.03.2022 за 1 Гкал 5 065,99 грн (з ПДВ) (згідно з рішенням Криворізької міської ради від 22.10.21 № 530 п. 1.1.2 для потреб категорії «інші споживачі» КПТМ «Криворіжтепломережа»).

Для оплати теплової енергії позивач виставив рахунок-фактуру № 12056 від 28.02.2022 на суму 28 027,34 грн та рахунок-фактуру № 12056 від 31.03.2022 на суму 121 514,07 грн, які разом з актами приймання передачі товарної продукції були направлені на адресу відповідача та які були отримані останнім 22.08.2022, що підтверджується списком № 8 згрупованих поштових відправлень та рекомендованим повідомленням про вручення з відміткою про отримання 22.08.2022.

Оскільки відповідач не погасив існуючу перед позивачем заборгованість у добровільному порядку позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.

За умов теплопостачання однією стороною та отримання теплової енергії іншою стороною, у сторін фактично склалися договірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, за замовленням відповідача позивач здійснював теплопостачання у нежитлове приміщення КЗШ № 85 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Війскове містечко, 35, буд. 25а.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання", зокрема, саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з п. 1.1. договору теплопостачальна організація - продавець відпускає споживачу - покупцю теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення будівлі КЗШ №85 по Військове містечко 35 буд. 25а на період проведення ремонтних робіт, споживач - покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до таблиці 2, яка є невід`ємною частиною Договору об`єктами теплоспоживання, на час укладання договору № 12056, є зокрема нежитлове приміщення КЗШ № 85, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Війскове містечко, 35, буд. 25а, з тепловим навантаженням 0,0504 Гкал/год.

Судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено подачу (припинення подачі) тепла до приміщень відповідача, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Війскове містечко, 35, буд. 25а, а саме листом № 14-3/2765 від 15.11.2021 відділу освіти виконкому Центрально-Міської у місті ради, про підключення закладів освіти до опалення, рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради про закінчення опалювального періоду, наказ КПТМ «Криворіжтепломережа» про закінчення опалювального сезону 2021-2022 року, службовою запискою про закінчення опалювального сезону 2021-2022 року.

При цьому судовою колегією відхиляються заперечення апелянта щодо отримання ним послуги з теплопостачання, оскільки відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодних обґрунтованих пояснень власних заперечень та не надає жодних доказів на підтвердження цих заперечень, а лише заявляє про свою незгоду з доводами позивача.

Тариф у спірний період було передбачено: з 25.10.2021 по 31.03.2022 за 1 Гкал 5 065,99 грн (з ПДВ) (згідно рішення Криворізької міської ради від 22.10.21 № 530 п. 1.1.2 для потреб категорії «інші споживачі» КПТМ «Криворіжтепломережа).

Тобто, у спірний період (лютий березень 2022 року) позивач поставляв відповідачу теплову енергію.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що споживач - покупець щомісяця до 15 числа самостійно отримує в теплопостачальної організації - продавця за адресою: вул. Пушкіна, буд. № 36, тел. 90-34-26, 409-51-38, 409-51-33, каб. 29, зокрема рахунок-фактуру, акт приймання - передачі.

Також матеріалами справи підтверджено, що для оплати теплової енергії позивач виставив рахунок-фактуру № 12056 від 28.02.2022 на суму 28 027,34 грн та рахунок-фактуру № 12056 від 31.03.2022 на суму 121 514,07 грн, які разом з актами приймання передачі товарної продукції були направлені на адресу відповідача та які були отримані останнім 22.08.2022, що підтверджується списком № 8 згрупованих поштових відправлень та рекомендованим повідомленням про вручення з відміткою про отримання 22.08.2022.

Враховуючи умови п. 3.1. договору та підтвердження матеріалами справи надсилання позивачем відповідачу рахунків-фактур та актів приймання-передачі, судова колегія відхиляє доводи апелянта про неотримання ним цих рахунків та актів.

Відповідно до п. 3.2. договору оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем - покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, не пізніше 10-ти календарних днів з дня отримання рахунку-фактури на рахунок теплопостачальної організації - продавця із спеціальним режимом використання, то передбачено ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання». Споживач - покупець має право робити попередню оплату.

Спірною є оплата отриманої теплової енергії у лютому-березні 2022 років, а тому, враховуючи отримання відповідачем рахунків-фактур 22.08.2022, строк оплати є таким, що настав 01.09.2022.

Доказів оплати товару в сумі 121 514,07 грн відповідачем не надано.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості суми боргу у розмірі 121 514,07 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім суми основного боргу, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних за загальний період прострочення з 02.09.2022 по 14.10.2024 на загальну суму 7 722,43 грн та інфляційні втрати за вересня 2022 року по вересень 2024 року на загальну суму 22 465,43 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції здійснено перевірку виконаного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок якої порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено, з чим також погоджується судова колегія.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене судова колегія констатує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які мають значення для вирішення справи та на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог і, відповідно, незаконність рішення суду першої інстанції.

Отже, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо законності і обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 121 514,07 грн, 22 465,43 грн інфляційних втрат, 7 722,43 грн 3 % річних.

Щодо зазначення апелянтом в апеляційній скарзі про можливість зменшення судом сум інфляційних втрат та 3 % річних, судова колегія зазначає таке.

Так, відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

При застосуванні частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Проте судова колегія зауважує, що відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодних обґрунтувань щодо необхідності зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат та винятковості цього випадку.

Судова колегія наголошує, що загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у цьому випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Так, мотивуючи в апеляційній скарзі вказане порушення апелянт вказує на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів направлення копії позовної заяви відповідачу, на що не звернув увагу суд першої інстанції та відкрив провадження у справі. Також, апелянт стверджує, що його клопотання про завантаження всіх матеріалів справи в систему електронний суд та надання доступу до матеріалів відповідачу та його представнику не було розглянуто судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копію та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Частинами 5-7 ст. 42 ГПК України унормовано, до документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Частиною 6 ст. 6 ГПК України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, відповідач, як юридична особа, мав зареєструвати власний електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

При цьому, відповідно до відомостей електронного суду відповідач зареєстрував електронний кабінет 12.11.2024 р., в той час як позов був поданий з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 05.11.2024 р.

Тобто на момент звернення позивача до суду з цим позовом відповідач не виконав свого обов`язку з реєстрації власного електронного кабінету, що, враховуючи положення ч. 7 ст. 42 ГПК України, звільняє позивача від обов`язку надсилання копій документів відповідачу.

Щодо ж зазначення апелянта про ненадання йому доступу до матеріалів справи в системі електронний суд, судова колегія зауважує, що місцезнаходженням як відповідача, так і його представника є місто Дніпро, тобто відповідач та його представник не були позбавлені можливості ознайомлення з матеріалами справи безпосередньо в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у даній справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 р. у справі № 904/4914/24 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Приватне підприємство "СПЕЦБУДМОНТАЖ-21".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд