ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/734/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Євроімекс-Інвест», м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті», м. Ужгород

про стягнення 686 974,88 грн

секретар судового засідання - Піпар А.Ю.

учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Євроімекс-Інвест» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті» 575 695,78 грн боргу за поставлений товар, 19 107,45 грн 3% річних та 92 171,64 грн інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №18-03/2024 від 18 березня 2024 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/734/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач відповідно до поданого 08.08.2025 відзиву на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає про часткову оплату заборгованості перед позивачем на загальну суму 40 000,00 грн.

На спростування аргументів відповідача 15.08.2025 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 15.08.2025 року.

Окрім того, 15.08.2025 позивачем подано суду заяву про відмову від позову в частині заявленої до стягнення основної заборгованості в розмірі 40 000,00 грн у зв`язку з її добровільною оплатою відповідачем.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості за отриманий за Договором поставки від 18.03.2024 за №18-03/2024 товар, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 575 695,78 грн, з вимогами про стягнення якої разом з нарахованими позивачем втратами від інфляції та 3% річних подано даний позов до Господарського суду.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву від 08.08.2025 заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що сторони у справі не дійшли згоди щодо усіх істотних умов Договору поставки №18-03/2024 від 18.03.2024, зокрема не визначену ціну товару за договором, у зв`язку з чим у процесі здійснення правовідносин сторони фактично не керувалися умовами Договору як в частині визначення ціни одиниці товару, так і щодо встановлення строку оплати за нього.

З урахуванням наведеного вважає, що до застосування у спірних правовідносинах підлягають приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, а відтак, нараховані позивачем та заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних у даній справі є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення та за наведених обставин у діях позивача є ознаки суперечливої поведінки.

Окрім того, зазначає про часткову оплату заборгованості перед позивачем на загальну суму 40 000,00 грн, на підтвердження чого суду надано копію платіжної інструкції №938 від 16.07.2025 року.

Відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив від 15.08.2025 зазначає, що відсутність у договорі фіксованої ціни не свідчить про непогодження сторонами істотної умови, оскільки за ч. 4 ст. 632 та ч. 1 ст. 691 ЦК України у такому випадку ціна визначається виходячи із звичайних цін на аналогічний товар на момент укладення договору, яка була в кожному разі акцептована відповідачем шляхом підписання видаткових накладних.

Зауважує, що та обставина, що окремі партії товару були поставлені без попередньої оплати, не свідчить про зміну умов договору, а є реалізацією позивачем свого права на зустрічне виконання зобов`язання відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України, а поставка товару без передоплати означає, що з моменту його прийняття відповідач зобов`язаний оплатити товар згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України одразу після прийняття товару.

Окремо звертає увагу, що прийняття відповідачем товару, підписання видаткових накладних та подальша його часткова оплата без будь-яких застережень щодо строків чи підстав оплати, а вже потім посилання у відзиві на інший порядок виконання зобов`язання, є прикладом непослідовної та недобросовісної поведінки учасника цивільного правовідношення, яка не може слугувати підставою для уникнення виконання зобов`язання у передбачений законом спосіб.

Крім того, 15.08.2025 позивачем подано суду заяву про відмову від позову в частині заявленої до стягнення основної заборгованості в розмірі 40 000,00 грн у зв`язку з її добровільною оплатою відповідачем.

В поданій заяві позивач просить суд закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог та у порядку ч. 3 ст. 130 ГПК України покласти судові витрати в такій частині вимог на відповідача у справі.

Заперечення.

Відповідачем не подано суду заперечення на відповідь на відзив відповідно до ст. 167 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

18 березня 2024 року між Приватним підприємством «Євроімекс-Інвест», як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті», як Покупцем, укладено Договір поставки № 18-03/2024 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) асфальтобетонні суміші (Продукція) у власність Покупця, а Покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти Продукцію і сплатити за неї грошову суму на умовах, викладених у цьому Договорі.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що кількість, асортимент Продукції, що постачається за цим Договором, вказується п. 4.1.1. даного Договору (суміші гарячі крупнозернистого щільного асфальтобетону тип А1, непреривчастої гранулометрії, суміші гарячі дрібнозернистого щільного асфальтобетону тип Б, непреривчастої гранулометрії, інші суміші асфальтобетонні згідно замовлення).

Згідно з п. 3.4. Договору поставка здійснюються партіями, по факту отримання та узгодження відповідних Замовлень Покупця.

Право власності на Продукцію, а з ним і ризик випадкового знищення або пошкодження Продукції переходить від Постачальника до Покупця в момент фактичної передачі Продукції, який визначається моментом підписання уповноваженим представником Покупця відповідної видаткової накладної в місці поставки Продукції (п. 3.6. Договору).

Відповідно до п. 3.7. Договору прийом-передача Продукції по кількості та якості здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства: по кількості - згідно видаткової накладної, по якості - згідно даних протоколу випробування якості на Продукцію.

За змістом п.п. 4.1., 4.2. Договору ціна Продукції узгоджується та вказується сторонами у замовленнях, відповідно до п.п. 3.2-3.3. даного Договору. Загальна ціна Продукції, що буде постачатися по даному Договору, дорівнює сумарній вартості всіх партій поставок Продукції Покупцю. Вартість кожної партії Продукції зазначається у відповідній видатковій накладній.

Згідно з п.п. 4.4.-4.6. Договору оплата за Продукцію здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати на протязі 3 (трьох) банківських днів з дати отримання рахунку-фактури. За домовленістю Сторін можуть бути передбачені інші умови оплати за продукцію. Покупець здійснює оплату за Продукцію шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Датою оплати за Продукцію вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

В пункті 8.1. Договору сторони погодили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін і скріплення відтисками їхніх печаток та діє до 31 грудня 2024 року, але, в будь-якому випадку, до повного виконання Сторонами зобов`язань, передбачених даним Договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Постачальником згідно з видатковими накладними №ПП-0000688 від 16.07.2024 (на суму 653 299,90 грн), №ПП-0000620 від 22.07.2024 (на суму 200 249,96 грн), №ПП-0000686 від 30.07.2024 (на суму 5448,96 грн), №ПП-0000891 від 23.09.2024 (на суму 136 629,00 грн), №ПП-000064 від 23.09.2024 (на суму 768,00 грн) передано, а Покупцем, в свою чергу, прийнято зазначений в накладних Товар (асфальтобетон, бітумна емульсія, суміш) на загальну суму 996 395,82 грн, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями зазначених видаткових накладних, що підписані представниками сторін та не заперечено відповідачем у справі.

За твердженням позивача, відповідачем неналежно виконано зобов`язання з оплати вартості переданого йому за Договором Продукції, у зв`язку з чим, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати вартості Продукції на загальну суму 313 500,00 грн (банківські виписки по рахунку позивача за 01.08.2024, 29.11.2024, 30.04.2025) та наявності у Покупця передоплати станом на 16.07.2024 в розмірі 107 200,04 грн, - заборгованість відповідача складала 575 695,78 грн (996 395,82 грн 313 500,00 грн 107 200,04 грн), з вимогами про стягнення якої разом з нарахованими ПП «Євроімекс-Інвест» відсотками річними та інфляційними втратами позивач і звернувся з даним позовом до Господарського суду.

Водночас, судом встановлено, що після звернення ПП «Євроімекс-Інвест» з даним позовом до суду відповідачем згідно з платіжною інструкцією №938 від 16.07.2025 здійснено сплату вартості отриманої від позивача Продукції в розмірі 40 000,00 грн, у зв`язку з чим позивачем 15.08.2025 подано суду заяву про відмову від позову в цій частині позовних вимог.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин в спірній частині є договором поставки.

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальними положеннями про купівлю-продаж визначено обов`язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до змісту п. 1 ст. 694 ЦК України визначено, що договором може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач в порушення умов Договору взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати вартості отриманої ним Продукції у визначений в ст. 692 ЦК України строк не виконав, у зв`язку з чим на час подання позову (02.07.2025) за ним рахувалася заборгованість за поставлену йому за Договором відповідно до видаткових накладних №ПП-0000688 від 16.07.2024, №ПП-0000620 від 22.07.2024, №ПП-0000686 від 30.07.2024, №ПП-0000891 від 23.09.2024, №ПП-000064 від 23.09.2024 Продукцію в розмірі 575 695,78 грн (з урахуванням часткової оплати вартості Продукції на загальну суму 313 500,00 грн (банківські виписки по рахунку позивача за 01.08.2024, 29.11.2024, 30.04.2025) та наявності у Покупця передоплати станом на 16.07.2024 в розмірі 107 200,04 грн), що не заперечено відповідачем у справі належними та допустимими доказами.

Критично оцінюються судом аргументи відповідача щодо неузгодження сторонами ціни Договору, позаяк пунктом 4.2. Договору визначено, що вартість кожної партії Продукції зазначається у відповідній видатковій накладній, тоді як загальна ціна Продукції (ціна Договору) дорівнює сумарній вартості всіх партій поставок Продукції Покупцю, а ТОВ «Євродор Сіті», в свою чергу, не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що ціна продукції, яка зазначалася сторонами у замовленні відповідно до п.п. 3.2-3.3. Договору відрізнялася від вказаної у видаткових накладних, на підставі яких Продукція передавалася позивачем відповідачу.

При цьому, аргументи ТОВ «Євродор Сіті» щодо ненастання строку оплати за Продукцію спростовуються приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою встановлено обов`язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, що у спірних правовідносинах узгоджується з датами підписання сторонами видаткових накладних №ПП-0000688 від 16.07.2024, №ПП-0000620 від 22.07.2024, №ПП-0000686 від 30.07.2024, №ПП-0000891 від 23.09.2024, №ПП-000064 від 23.09.2024.

При цьому, як вбачається з заяви позивача про відмову від частини позовних вимог від 15.08.2025 та відзиву відповідача від 08.08.2025 ТОВ «Євродор Сіті» 16.07.2025, тобто після подання позову ПП «Євроімекс-Інвест» здійснено часткову оплату вартості отриманої за Договором Продукції в розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №938 від 16.07.2025, у зв`язку з чим позивачем 15.08.2025 заявлено про відмову від позову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 1, 2 ст. 191 ГПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Судом встановлено, що надіслана позивачем заява підписана адвокатом Порадою Сергієм Володимировичем на підтвердження повноважень якого у матеріалах справи міститься ордер серії АО №1183218 від 02.07.2025, відповідно до якого договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

Таким чином, судом встановлено, що заява позивача від 15.08.2025 підписана належною особою від імені позивача. Інших вимог щодо заяви про відмову від позовних вимог процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до принципу змагальності, закріпленого в ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням певних процесуальних дій, та будучи ознайомленим із наслідками відмови від позову, просить суд прийняти відмову від частини позовних вимог. Суд звертає увагу, що подана заява не суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України та процесуальним правам позивача, тому не вбачає підстав для неприйняття поданої позивачем заяви про відмову від частини заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що провадження в цій справі в частині вимог про стягнення з відповідача 40 000,00 грн заборгованості за договором поставки №18-03/2024 від 18 березня 2024 року, - підлягає закриттю у зв`язку з відмовою позивача від позову.

При цьому, суд зазначає, що у ч. 3 ст. 231 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, залишок непогашеної суми основної заборгованості перед позивачем станом на час вирішення даного спору становить 535 695,78 грн (575 695,78 грн 40 000,00 грн), яка відповідачем не спростована належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Щодо 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, за неналежне виконання умов Договору в частині оплати вартості отриманої Продукції, відповідачу виходячи з порушення строків оплати по кожній видатковій накладній окремо по 02.07.2025 нараховано 3% річних в розмірі 19 107,45 грн та інфляційні втрати на суму 92 171,64 грн.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку позовних вимог в цій частині, судом встановлено, що розмір відсотків річних та інфляційних нарахувань за зазначений позивачем період є більшим та становить 19 153,99 грн та 95 017,13 грн відповідно.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення, а відтак підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних в розмірі 19 107,45 грн та інфляційні втрати на суму 92 171,64 грн.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Не виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.20 у справі № 910/13071/19 надала наступні роз`яснення:

- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця;

- якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці;

- методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

1) час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

2) час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо нарахування відсотків річних до моменту виконання судового рішення.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Правовий аналіз наведеної вище норми чинного процесуального законодавства свідчить про те, що остання передбачає право суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу.

Вимога позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення за своєю правовою природою є клопотанням заявленим до суду, задоволення якого позбавить необхідності позивача у повторних зверненнях до суду з вимогами про стягнення 3 % річних після ухвалення рішення.

У відповідності до частини 11 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про можливість застосування у даному випадку механізму нарахування трьох відсотків річних на суму боргу відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України до моменту виконання рішення в повному обсязі.

Органу (особі), яка здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нарахувати 3 % річних з урахуванням заявленого позивачем клопотання за період з 03.07.2025 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу за такою формулою: СОБ х 3 :100 х КДП : КДР, де: СОБ - сума основного боргу (простроченого), 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), яка здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати боргу, три відсотки річних нараховуються на залишок заборгованості.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення судом.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі ч.ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України та з урахуванням ч. 3 ст. 130 ГПК України, враховуючи, що, як встановлено судом, спір в справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, покладаються судом на Товариство з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті», у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань за Договором яким спір і доведено до судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті» (88000, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, кімната 5, ) на користь Приватного підприємства «Євроімекс-Інвест» (88000, м. Ужгород, вул. Гранітна, буд. 48, ) 535 695,78 грн (п`ятсот тридцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 78 копійок) заборгованості, 19 107,45 грн (дев`ятнадцять тисяч сто сім гривень 45 копійок) 3% річних, 92 171,64 грн (дев`яносто дві тисячі сто сімдесят одну гривню 64 копійок) інфляційних втрат та 8243,70 грн (вісім тисяч двісті сорок три гривні 70 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

Органу (особі), яка здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нарахувати 3 % річних за період з 03.07.2025 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу (535 695,78 грн) за такою формулою: СОБ х 3 х КДП : КДР : 100, де: СОБ - сума основного боргу (її залишок), 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродор Сіті» (88000, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, кімната 5, ) на користь Приватного підприємства «Євроімекс-Інвест» (88000, м. Ужгород, вул. Гранітна, буд. 48, ).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 08 вересня 2025 року.

Суддя Лучко Р.М.