ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" вересня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/282/16

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.,

за участю секретаря судового засідання: Газаровій Є.Д.

розглянувши заяву представника боржника ФОП Дубини Р.М. адвоката Тетяни Адаменко від 25.07.2025 (вх. г/с №01-44/2233/25 від 28.07.2025) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом: Акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича

за участю заінтересованої особи - фізичної особи Музичук Ірини Миколаївни (м. Житомир, РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 40702,96 шв. франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21грн) та 66254,46 грн заборгованості по пені

за участю представників сторін:

від позивача: Доценко В.В., адвокат, дов. №16-2-052/14318 від 23.12.2024 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Адаменко Т.С., адвокат, ордер серії АМ №1143691 від 25.07.2025

від заінтересованої особи: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області рішенням від 07.09.2021 стягнув з Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича на користь Акціонерного товариства "УкрСиббанк" - 40 702,96 шв. франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн), 66 254,46грн заборгованості по пені та 17 544,54грн судового збору.

На примусове виконання рішення суду від 07.09.2021 видано наказ № 906/282/16 від 05.10.2021.

28.07.2025 через діловодну службу Господарського суду Житомирської області надійшла заява представника боржника ФОП Дубини Р.М. адвоката Тетяни Адаменко від 25.07.2025 (вх. г/с №01-44/2233/25 від 28.07.2025) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (тут і далі за текстом - Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025).

Заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 мотивовано таким:

- 19.06.2025 між ТОВ "Доcтупні фінанси" та Музичук Іриною Миколаївною було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесія);

- за умовами п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги (цесія) ТОВ "Доступні фінанси" відступив Музичук І.М. право вимоги за Кредитним договором №0 від 20.03.2007;

- згідно п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги (цесія), права вимоги, що відступаються за цим Договором, виникли у цедента на підставі договору факторингу №19/06/2025 від 19.06.2025, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Доступні фінанси";

- 04.07.2025 між Музичук І.М. та ФОП Дубиною Р.М. укладено Додаткову угоду №7 до Кредитного договору №0 від 20.03.2007 про проведення реструктуризації заборгованості боржника за Кредитним договором.

Суд ухвалою від 30.07.2025 залучив до участі у справі №906/282/16 на стадії виконавчого провадження заінтересовану особу - фізичну особу ОСОБА_1 (м. Житомир), призначив судове засідання для розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 на 01.09.2025 р. о 16:30год.

У судовому засіданні 01.09.2025 представник боржника ФОП Дубина Р.М. адвокат Тетяна Адаменко підтримала доводи Заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025, оскільки АТ "УкрСиббанк" як стягувач за наказом № 906/282/16 від 05.10.2021 вибув із спірних правовідносин, а новий кредитор фізична особа ОСОБА_1 та боржник ФОП Дубина Р.М. дійшли згоди реструктуризувати заборгованість боржника за Кредитним договором №0 від 20.03.2007 у погодженому порядку та спосіб.

Представник АТ "УкрСиббанк" адвокат Доценко В.В. підтримала заперечення на доводи Заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025, викладені у поясненні від 26.08.2025 ( вх. № г/с 10740 від 27.08.2025) ( далі - Заперечення від 26.08.2025).

У Запереченні від 26.08.2025 здійснюється посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 про те, що відсутність обов`язку боржника за виконавчим документом має місце у випадку його припинення виконанням або боржником або іншою особою чи з інших підстав, натомість за наказом № 906/282/16 від 05.10.2021, виданим на примусове виконання рішення суду від 07.09.2021, яке є чинним, обов`язок боржника не припинився виконанням чи в інший спосіб. Додатковою угодою від 04.07.2025 №7 до Кредитного договору №0 від 20.03.2007 про проведення реструктуризації заборгованості боржника за Кредитним договором не можна змінити чи скасувати рішення суду від 07.09.2021, на примусове виконання якого видано наказ № 906/282/16 від 05.10.2021. Більше того, згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором чи законом. Укладеною додатковою угодою від 04.07.2025 №7 підтверджується наявність заборгованості за кредитним договором та її розстрочку до 25.06.2028 року, що вказує на наявність "реструктуризованого" зобов`язання. Відсутні такі підстави для припинення зобов`язання як ліквідація/смерть кредитора чи боржника. Новий кредитор не подав заяву про заміну стягувача у виконавчому документі, для реалізації права на подання заяви про повернення виконавчого документа в порядку ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". З врахуванням викладеного, відсутні підстави для застосування ст. 328 Кодексу щодо наказу № 906/282/16 від 05.10.2021.

Заслухавши представників учасників справи на цій стадії судового процесу, Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Кодексу суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 не мотивована тим, що наказ № 906/282/16 від 05.10.2021 було видано помилково.

Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 також не мотивована тим, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 мотивована тим , 04.07.2025 між фізичною особою ОСОБА_1 та ФОП Дубиною Р.М. укладено Додаткову угоду №7 до Кредитного договору №0 від 20.03.2007 про проведення реструктуризації заборгованості боржника за Кредитним договором, тому наказ № 906/282/16 від 05.10.2021 не підлягає виконанню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Водночас закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину поширюється на Додаткову угоду №7 від 04.07.2025 до Кредитного договору №0 від 20.03.2007, тому врегульовані цією угодою зобов`язання є обов`язковими для їх сторін.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи № 906/282/16 підтверджується, що на підставі наказу № 906/282/16 від 05.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67924244 від 29.12.2021, стягувачем за виконавчим документом є АТ "Укрсиббанк" , боржником - ФОП Дубина Р.М. В межах здійснення судового контролю за виконанням рішення суду від 07.09.2021 ухвалою суду від 08.09.2022 задоволено скаргу боржника та скасовано висновок про ринкову вартість нерухомого майна, складений 10.02.2022 СОД Ігнатишиним С.С. у виконавчому провадженні № 67924244 від 29.12.2021. Інших процесуальних дій на стадії виконання рішення суду від 07.09.2021 судом не вчинялось.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З наведених норм права випливає, що коли кредитор у спірному матеріальному зобов`язанні (цивільному, господарському тощо) відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України замінений внаслідок відступлення права вимоги, то суд в порядку процесуального правонаступництва замінює такого учасника справи, виконавчого провадження його правонаступником, про що постановляє ухвалу. Внаслідок цього процесуальні права та обов`язки у справі, виконавчому провадженні, які мав такий учасник переходять до його процесуального правонаступника.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю ( див. постанову ВС від 15.01.2025 у cправі № 902/884/21).

У постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, зокрема: "… що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження " (пункт 79 постанови).

У означеній постанові Великою Палатою Верховного Суду також зазначено, що кредитор може уступити своє право вимоги правонаступнику, який не є стороною відкритого виконавчого провадження, на підставі правочину, який не залежить від факту відкритого виконавчого провадження. Разом з тим до моменту прийняття судового рішення про заміну первинного кредитора його правонаступником у відкритому виконавчому провадженні процесуальне правонаступництво не відбувається (пункт 98 наведеної постанови)".

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Водночас, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на підставі рішення суду є фактично стадією виконання судового рішення, а тому не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин на передання права вимоги за судовим рішенням, у тому числі і судових витрат, які визначені за рішенням суду.

Суд також підкреслює, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 зроблено висновок про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

У виконавчому провадженні № 67924244 суд не здійснював заміну стягувача АТ "УкрСиббанк" на ТОВ "Доступні фінанси", та, в подальшому , на фізичну особу Музичук І.М.

З врахуванням викладеного, Суд поділяє доводи представника АТ "УкрСиббанк" про відсутність процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні № 67924244 в частині стягувача за наказом № 906/282/16 від 05.10.2021, та що законна сила рішення суду від 07.09.202 з усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю поширюється на сторін виконавчого провадження, зокрема боржника ФОП Дубини Р.М.

У постанові від 18.01.2022 у справі № 34/425 Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Про це йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Не є підставою для припинення зобов`язання заміна його сторони (кредитора чи боржника) чи зміна строків його виконання.

Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 328 ГПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий документ ще не виконаний.

Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа ( подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.06. 2020 у справі № 520/1466/14-ц, від 09.09.2021 у справі № 824/67/20, від 09.02.2023 у справі № 824/85/21, від 21.12.2023 року у справі № 824/2/22).

З врахуванням викладених мотивів, Заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 28.07.2025 не підлягає задоволенню.

Суд приймає до уваги, що наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Однак Суд наголошує, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами ( ч.1 ст. 43 Кодексу), в тому числі правом подавати заяви/клопотання на стадії виконання судового рішення. Так, однією з підстав для закінчення виконавчого провадження згідно з п.1 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення. З врахуванням викладеного, таке право зберігається за фізичною особою Музичук І.М. за умови дотримання ст.ст. 52 та 334 Кодексу.

Керуючись статтями 233-235, 328 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику боржника ФОП Дубини Р.М. адвокату Тетяні Адаменко у задоволенні заяви від 25.07.2025 (вх. г/с №01-44/2233/25 від 28.07.2025) про визнання наказу № 906/282/16 від 05.10.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набрала законної сили 01.09.2025 та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.09.2025.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачу АТ "УкрСиббанк" (через Ел. суд)

3- боржнику ФОП Дубині Р.М. (через Ел. суд)

4- заінт. особі Музичук І.М. (через Ел. суд)