ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2019/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., розглянувши справу (позовна заява від 23.05.2025 (вх.№ 2064/25) за позовом 10 Хіммотологічного центру Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

до Відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про стягнення 67 595,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - 10 Хіммотологічний центр Міністерства оборони України - звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відповідача - Військової частини НОМЕР_2 про стягнення 67 595,10 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, приймаючи до уваги відсутність підстав для її повернення чи відмови у відкритті провадження, суд, ухвалою від 27.05.2025р. , керуючись ст.ст. 12, 165, 166, 167, 176, 234, 247, 250, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України :

- Прийняв позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до розгляду та відкрити провадження у справі № 916/2019/25.

- Ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

- Запропонував Відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду

- Встановити Позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву.

- Встановив Відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

- Роз`яснив сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Судом встановлено, що Позивач та Відповідач мають зареєстровані Електронні кабінети у сиситемі Електронний суд.

Ухвала від 27.05.2025р. доставлена до Електронних кабінетів сторін, оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

06.06.2025р. Відповідач надіслав до суду та Позиву відзив - заперечення проти позову.

Станом на 04.09.2025р. будь-якої відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо до суду не надсилав.

Згідно з ч.5,7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Позивач зазначає, що упродовж 2022-2023 року Військова частина НОМЕР_2 (надалі - Відповідач) неодноразово зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Ппозивач) з проханням провести аналіз проб пально-мастильних матеріалів для уточнення показників якості.

Так, зокрема :

01.11.2022 року позивачем отримано від відповідача 1 зразок палива авіаційного Джет А1 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том ІІ) за № 1963 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразку № 1963, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань авіапалив за № 1963 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань авіапалив додаються). 07.11.2022 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 1963 від 07.11.2022 року (оригінал паспорту якості знаходиться у відповідача).

14.12.2022 року позивачем отримано 1 зразок палива дизельного ДП-З-Євро5-В0. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том ІІІ) за № 2561 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем проведено випробування зареєстрованого зразка нафтопродукту, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань дизельного палива за № 2561 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань дизельного палива додаються). Позивач видав відповідачу паспорт якості № 2561 від 15.12.2022 року (оригінал паспорту якості знаходиться у відповідача).

21.12.2022 року позивачем отримано 1 зразок палива дизельного. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том ІІІ) за № 2698 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем проведено випробування зареєстрованого зразка нафтопродукту, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань дизельного палива за № 2698 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань дизельного палива додаються). Позивач видав відповідачу паспорт якості № 2561 від 15.12.2022 року (оригінал паспорту якості знаходиться у відповідача).

Всього за 2022 рік позивачем, за його підрахунками, було надано послуги відповідачу на загальну суму 17 702грн.34 коп. (Сімнадцять тисяч сімсот дві гривні 34 копійки) (копії розрахунків за надані послуги додаються) та видано 3 (три) паспорти якості.

В 2023р. позивачем було надано послуги з випробування нафтопродуктів відповідачу, а саме:

06.02.2023 року позивачем отримано 1 зразок бензину автомобільного А-95-Євро5-Е0 разом з актом № 23 на відбір проб пального від 06.02.2023 року (копія акту додається). Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том І) за № 219 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем проведено випробування зареєстрованого зразка нафтопродукту, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань автобензину за № 219 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань автобензину додаються). Позивач видав відповідачу паспорт якості № 219 від 08.02.2023 року (копія паспорту якості додається).

11.04.2023 року позивачем отримано від відповідача 1 зразок палива авіаційного Джет А1 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том І) за № 1059 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразку № 1059, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань авіапалив за № 1059 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань авіапалив додаються).

14.04.2023 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 1059 від 14.04.2023 року (копія паспорту якості додається).

12.04.2023 року позивачем отримано від відповідача 1 зразок дизельного палива ДПЗ-Євро5-В0 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том І) за № 1092 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразку № 1092, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань дизельного палива за № 1092 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань дизельного палива додаються). 14.04.2023 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 1092 від 14.04.2023 року (копія паспорту якості додається).

13.06.2023 року позивачем отримано від відповідача 2 зразки дизельного палива ДПЛ-Євро5-В0 разом з актом № 153 на відбір проб пального від 12.06.2023 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначені зразки в журналі реєстрації проб пального (том ІІ) за № 1835 та № 1836 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразків № 1835 та № 1836 , результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань дизельного палива за № 1835 та № 1836 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань дизельного палива додаються). 16.06.2023 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 1835 від 16.06.2023 року та паспорт якості № 1836 від 16.06.2023 року (копії паспортів якості додаються).

14.06.2023 року позивачем отримано 1 зразок бензину автомобільного А-95 разом з Актом № 159 на відбір проб пального від 13.06.2023 (копія додається). Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том ІІ) за № 1854 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем проведено випробування зареєстрованого зразка нафтопродукту, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань автобензину за № 1854 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань автобензину додаються). Позивач видав відповідачу паспорт якості № 1854 від 15.06.2023 року (оригінал паспорту якості знаходиться у відповідача).

29.06.2023 року позивачем отримано від відповідача 1 зразок дизельного палива ДПЛ-Євро5-В0 разом з актом № 231 на відбір проб пального від 28.06.2023 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначені зразки в журналі реєстрації проб пального (том ІІ) за № 2099 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразка № 2099, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань дизельного палива за № 2099 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань дизельного палива додаються). 03.07.2023 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 2099 від 03.07.2023 року (копія паспорту якості додається).

07.07.2023 року позивачем отримано від відповідача 1 зразок палива авіаційного Джет А1 з проханням провести випробування. Позивач зареєстрував зазначений зразок в журналі реєстрації проб пального (том ІІ) за № 2211 (копія витягу з журналу реєстрації проб пального додається). Позивачем було проведено випробування зразку № 2211, результати випробувань занесені в журнал реєстрації результатів випробувань авіапалив за № 2211 (копії витягу з журналу реєстрації результатів випробувань авіапалив додаються). 10.07.2023 року позивач видав відповідачу паспорт якості № 2211 від 10.07.2023 року (копія паспорту якості додається).

Позивач зазначає, що Розрахунки вартості наданих послуг на проведення випробувань пально-мастильних матеріалів здійснювались ним на підставі внутрішнього документу - наказу начальника 10 Хіммотологічного центру Міністерства оборони України № 31 від 30.11.2021 року протоколу затвердження цін на проведення лабораторних випробувань з визначення фізико-хімічних властивостей нафтопродуктів та вартості послуг з проведення оцінки відповідності/сертифікації продукції та сертифікаційних випробувань паливно мастильних матеріалів у 10 Хіммотологічному центрі Міністерства оборони України (копія протоколу та витяг з наказу начальника 10 Хіммотологічного центру Міністерства оборони України № 31 від 30.11.2021 року додаються).

Позивачем зазначає, що ним надавались послуги Відповідачу, який перебуває у сфері управління інших складових Сил оборони держави, а саме Державної прикордонної служби України, для досягнення спільної мети, щодо відсічі збройної агресії російської федерації, з подальшим відшкодуванням витрат відповідачем на підставі усної домовленості (письмовий договір не укладався).

Позивач зазначив, що в своїй діяльності керувався «Інструкцією з контролю якості пально мастильних матеріалів, спеціальних рідин та компонентів ракетного палива у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 16.12.2011 № 777 (з 04.01.2024 року «Інструкція з контролю якості пально мастильних матеріалів та спеціальних рідин у Збройних Силах України затверджена наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.01.2024 № 7), Положенням про 10 Хіммотологічний центр Міністерства оборони України, затвердженим наказом директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України від 14 липня 2021 № 22 (витяг з Положення та копія витягу наказу про затвердження Положення додаються), та Положенням про 10 Хіммотологічний центр (Міністерства оборони України), затвердженим наказом начальника Центрального управління контролю якості від 01 червня 2022 року № 10 (витяг з Положення та копія витягу наказу про затвердження Положення додаються)

17.08.2023 року позивач надіслав відповідачу лист (вих. № 318 від 17.08.2023) з актом звіряння отриманих паспортів якості на пально-мастильні матеріали, випробування яких було проведено позивачем (копії листа та акту додаються).

17.08.2023 року позивачем також було направлено листа щодо погашення заборгованості разом з проєктом договору та розрахунком вартості (вих. № 323 від 17.08.2023). Відповідей за листами (вих. № 318 від 17.08.2023) та (вих. № 323 від 17.08.2023) позивач не отримував.

22.08.2023 року позивач повторно направив лист щодо погашення заборгованості (вих. № 348 від 22.08.2023) та лист з уточненим актом звіряння отриманих паспортів (вих. № 349 від 22.08.2023) (копії листів додаються). 29.08.2023 року позивач отримав відповідь від відповідача (вих. № 704/2/923-23-Вих від 28.08.2023) разом з підписаним актом звіряння отриманих паспортів якості на ПММ, випробування яких проведено у 10 ХЦ МОУ (копія листа вих. № 704/2/923-23-Вих від 28.08.2023 додається).

17.11.2023 року позивач надіслав листа (вих. № 2180/581 від 17.11.2023) відносно прийняття заходів щодо погашення заборгованості (копія листа додається).

22.12.2023 року позивач отримав лист (вих. № 11/1388-23-Вих від 21.12.2023) в якому відповідач пояснює що звертався до головного розпорядника коштів для виділення додаткового фінансування, але станом на 21.12.2023 року кошторисні призначення на оплату послуг з випробування нафтопродуктів відсутні (копія листа додається).

Позивач вважає, що Відповідач цим листом підтвердив факт надання послуг та висловив намір здійснити їх оплату.

В подальшому, не зважаючи на свій обов`язок відповідач послідовно ухиляється від проведення із позивачем повного розрахунку за фактично отримані послуги в 2023 році.

Звернення позивача до відповідача (в порядку вжиття заходів досудового врегулювання спору) з вимогою здійснити оплату в повному обсязі, залишились без належного реагування і розрахунки проведені не були, що в свою чергу призводить до порушення прав позивача.

Враховуючи фактичні обставини із урахуванням норм матеріального права, Позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в судовому порядку фактична заборгованість за отриманні послуги в розмірі 67 595 грн. 10 коп. (шістдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 10 копійок).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що послуги були фактично надані позивачем та прийняті відповідачем, що підтверджується вищезазначеними листами та актами звірки. При цьому письмового договору між сторонами не укладалося, однак між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини щодо надання та прийняття послуг з випробування нафтопродуктів.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч.1 ст.175 ГК України).

Зі змісту ст.ст.11,509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст.526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 4, 20, 129, 162, 164, 176 Господарського процесуального кодексу України, Позивач просить суд прийняти рішення, яким стягнути з військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) заборгованість за отримані послуги в розмірі 67 595 грн. 10 коп. (шістдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 10 копійок), судові витрати покласти на відповідача

Відповідач у відзиві зазначає, що відносини мід Позивачем та Відповідачем здійснювались задля спільної мети щодо стримування збройної агресії проти України, та підвищення обороноздатності нашої країни, на протязі 2022-2023 років ІНФОРМАЦІЯ_1 проводив військовій частині НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України аналіз проб пально-мастильних матеріалів для уточнення показників якості на добровільних засадах, безоплатній основі та без укладання письмового Договору (відповідно без актів виконаних робіт).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву

підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, акти приймання виконаних робіт, є первинними бухгалтерськими документами та засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість таких робіт.

Разом з тим, паспорти якості не містили ціну та суму, що говорить про відсутність обов`язку грошових зобов`язань між Позивачем та Відповідачем. (копії паспортів якості надав до суду Позивач ).

Між тим, Відповідач звертає увагу суду, що проєкт договору Позивач направив на адресу військової частини НОМЕР_2 лише в серпні 2023 року ( а аналіз проб проводився з 2022 року), чим, на думку Відповідача, спростував важливість для нього укладання даного Договору.

Таким чином підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків Позивача та Відповідача не було, у зв`язку із відсутністю Договору про надання послуг та актів виконаних робіт.

Відповідач зазначає, що при укладанні договорів (додаткових угод) військова частина НОМЕР_2 Державної рикордонної служби України керується наступними нормативними актами:

- ЗУ «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 (зі змінами);

- ПКМУ 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» від 12 жовтня 2022 р (зі змінами);

- ПКМУ 1275 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» від 11 листопада 2022 р (зі змінами);

- Внутрішніми наказами та рекомендаціями Адміністрації Державної прикордонної служби України

Розглядаючи дану справу, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст.626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статей 180, 181 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Позивач не надав суду документ, яким би сторони погодили предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч.1,2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами ч. 2 ст. 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Частиною 2 ст. 640 ЦК України визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ч.1 та 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

За змістом норм статті 642 ЦК України прийняття пропозиції щодо укладення договору може відбутися не лише шляхом направлення акцепту у вигляді листа (документу, що відображає повне і безумовне погодження, зазначених та відображених у оферті, істотних умов), а й шляхом вчинення дії (дій) з боку акцептанта, зміст та характер якої (яких) відповідає умовам пропозиції укласти договір.

За приписами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

До договору поставки законом не встановлено вимоги щодо його форми, а відтак такий договір може бути укладений як в письмовій, так і в усній формах.

Сторонами не заперечуються обставини наявності між ними усної домовленості щодо виконання позивачем на замовлення відповідача послуг з лабораторного випробування авіаційного пального (нафтопродуктів) та їх надання у 2022 - 2023 році, а відтак суд доходить висновку, що між сторонами був укладений договір про надання послуг в усній формі.

Разом з тим, враховуючи доводи обох сторін, спірним є питання оплатності чи безоплатності цих послуг.

За змістом положень глави 63 ЦК України договір надання послуг може бути як оплатним, так і безоплатним, що встановлюється сторонами у договорі.

Проте Позивач не надав суду жодних доказів, які підтверджують узгодження сторонами вартості спірних послуг (акти наданих послуг, листування тощо) позивач суду не надав.

Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Жодних інших замовник виконавцеві не сплачує. Не підлягають відшкодуванню прибутки, яких виконавець міг би реально одержати при звичайних умовах, якби в цей час не здійснював виконання договору про надання безоплатних послуг.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/770/19.

Однак Ппозивач не довів належними доказами протиправної поведінки відповідача, розміру завданих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Відповдно до приписів ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див.постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)).

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами виникнення у відповідача обов`язку зі сплати коштів за спірні послуги, як і фактично понесених витрат на їх надання, а отже не довів наявність у останнього заборгованості з їх оплати, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права на момент звернення до суду із вимогами щодо стягнення спірної заборгованості та є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За присами ст. 129 ГПК України, оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 13, 14, 42, 73-80, 86,129, 232-233, 237-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2025 р.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua

Суддя Т.Г. Пінтеліна