ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа№ 925/108/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Тищенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 (повний текст складено і підписано 09.06.2025)

у справі № 925/108/25 (суддя Г.М.Скиба)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв»

до Фермерського господарства «Схід»

про стягнення 50 778 грн.00 коп. витрат на транспортування товару неналежної якості

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 50 778,00 грн., які становлять вартість витрат на транспортування товару неналежної якості (пшениці українського походження врожаю 2024 року, поставленої відповідачем позивачу на виконання умов договору купівлі-продажу від 19.11.2024 №ЄММ-920/24), а також відшкодування судових витрат в сумі 18 028,00 грн. (з них: 3 028,00 грн. судового збору та 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу).

Позивач зазначив про те, що спірний товар не було прийнято його контрагентами через неналежну якість такого товару, а відтак відповідач має відшкодувати позивачу витрати, пов`язані із транспортуванням такого вантажу до контрагентів, а також із поверненням вантажу відповідачу.

Також позивач зазначив про те, що відповідач спірний товар від позивача отримав, а також повернув останньому кошти, сплачені за такий товар.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- за умовами спірного договору право власності на товар виникає у покупця з моменту оплати або виписки видаткової накладної (п. 2.2 договору купівлі-продажу). При цьому при прийнятті товару ані у видаткових накладних ані у товарно-транспортних накладних ані іншим способом позивач не зазначив про неналежну якість переданого товару, що свідчить про те, що на момент передання товару він був належної якості і не містив будь-яких недоліків. В свою чергу доказів того, що «недоліки товару», вказані позивачем у позові, виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту, позивачем не надано;

- діючи розумно та обачливо, покупець (позивач) мав перевірити проданий товар перед його прийняттям, однак позивач не здійснив такої перевірки, хоча товар поставлявся насипом і будь-яких обмежень та перешкод позивачу у здійсненні його перевірки не було. Так як товар був прийнятий позивачем без будь-яких зауважень, транспортні витрати позивача є наслідком його нерозумної та необачної поведінки, яка полягає у нездійсненні належної перевірки товару при його прийманні;

- із товарно-транспортних накладних № 8 та № 9 від 20.11.2024, а також видаткової накладної № 9 від 20.11.2024 вбачається, що товар (зерно) було передано відповідачем позивачу (визначеному ним перевізнику) 20.11.2024, проте в товарно-транспортних накладних № 000030049 та № 000030050 від 19.11.2024 товар (теж якесь зерно) було передано позивачем перевізнику і саме це зерно було в подальшому доставлено в порт, де проводилась перевірка його якості. Тобто в порту перевірялось зерно, передане позивачем перевізнику 19.11.2024, яке не могло бути зерном відповідача, оскільки останній його передав перевізнику лише 20.11.2024;

- в матеріалах справи міститься дві товарно-транспортні накладні №000030050 від 19.11.2024, згідно з якими одна і та сама кількість зерна (24500 кг) на одному і тому самому транспорті (DAF CB9756EE, НОМЕР_2) одночасно була направлена з одного місця в різних напрямках (до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно», порт Південний та до Товариства з обмеженою відповідальністю СП «Нібулон», м.Миколаїв), що ставить під сумнів достовірність вказаних доказів;

- позивач у позові зазначив, що частина відвантаженої продукції була повернута відповідачу з огляду на невідповідність якості такої продукції, проте перевірки якості продукції за участі представників відповідача не проводилось, представник відповідача для участі в такій перевірці позивачем не викликався, актів повернення неякісної продукції сторонами не складалось. Відповідач дійсно прийняв від позивача частину проданого товару (зерно пшениці в кількості 24500 кг) згідно з товарно-транспортною накладною №9 від 20.11.2024, однак вказаний товар був прийнятий назад на прохання позивача як повернення якісного товару, що виявися для позивача (покупця) надлишковим і саме з таким призначенням позивачу були повернуті кошти за цей товар. При цьому позивач проти такого оформлення повернення товару та коштів не заперечував.

Рішенням Господарського міста Черкаської області від 09.06.2025 у справі № 925/108/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які свідчать про те, що відповідачем було поставлено неякісний товар.

Суд першої інстанції зазначив про те, що виходячи з умов спірного договору та положень чинного законодавства прийняття спірного товару за якістю мало відбувати у порядку, визначеному Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, проте позивачем такого порядку дотримано не було.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що після завантаження спірного товару в замовлений позивачем вантажний автомобільний транспорт перевізника, товар вважається переданим покупцю, а отже з цього моменту до позивача перейшли всі ризики, в тому числі випадкового пошкодження товару.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського міста Черкаської області від 09.06.2025 у справі № 925/108/25, позовні вимоги задовольнити.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки Господарським судом Черкаської області не надано належної оцінки підставам повернення неякісної продукції відповідачу та підставам стягнення з відповідача витрат на транспортування (повернення) позивачем товару неналежної якості.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що відповідач погодився прийняти спірний товар та повернув за нього гроші, що є доказом визнання поставки неякісного товару

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 справу № 925/108/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*100=302 800,00 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 302 800,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» на рішення Господарського міста Черкаської області від 09.06.2025 у справі № 925/108/25, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/108/25, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

07.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали цієї справи.

10.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:

- він ніколи не визнавав неналежної якості проданого ним зерна та не погоджувався з цим, а у відзиві на позов відповідач прямо заперечив ці доводи позивача;

- будь-якої перевірки якості продукції за участі представників відповідача не проводилось, представник відповідача для участі в такій перевірці позивачем не викликався, актів повернення неякісної продукції сторонами не складалось, судової експертизи якості зерна також не проводилось;

- відповідач прийняв від позивача частину проданого товару (зерно пшениці в кількості 24500 кг.) згідно ТТН № 9 від 20.11.2024, однак вказаний товар був прийнятий назад на прохання позивача як повернення якісного товару, що виявися для позивача (покупця) надлишковим;

- відповідач повернув позивачу кошти в сумі 158 051,41 грн. платіжною інструкцією № 1410 від 02.12.2024, у призначенні платежу якої зазначено: «повернення надлишково перерахованих коштів» і позивач проти такого оформлення повернення товару та коштів не заперечував. Вказане свідчить про те, що кошти повертались за повернення надлишкового товару належної якості.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зазначивши, що такі витрати складаються із витрат по оплаті витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн., а також просив покласти вказані витрати на позивача.

Станом на 02.09.2024 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.4

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та інших письмових пояснень, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

19.11.2024 позивач (покупець) та відповідач (продавець) уклали договір купівлі-продажу ЄММ-920/24 (далі договір), у якому сторонами погоджено, що:

- продавець зобов`язується передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (в подальшому - товар), а покупець прийняти і оплатити пшеницю українського походження врожаю 2024 року. Якість та ціна товару зазначається в додаткових угодах, які є його невід`ємною частиною договору (п.1.1.);

- продавець гарантує, що товар зазначений у додатковій угоді, на момент укладання договору належить продавцю на праві власності, не знаходиться під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами чи державою, а також не обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством України, тобто, товар, який передається за договором, є вільним від буд-яких прав та/або домагань третіх осіб (п.1.2.);

- продавець гарантує, що він є виробником сільськогосподарської продукції (у розумінні пункту 209.6 ст.209 ПК України) (п.1.3.);

- товар поставляється на умовах вивезення транспортом покупця зі складу продавця (п.2.1.);

- право власності на товар виникає у покупця з моменту оплати або виписки видаткової накладної (п.2.2.);

- строк відвантаження товару - зазначається у додатковій угоді. Після закінчення терміну поставки, продавець не звільняється від обов`язку поставити товар на суму отриманої передплати. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання недопоставленого товару, письмово попередивши про це продавця (п.2.3.);

- для підтвердження поставки продавцем надаються наступні документи: рахунок-фактура на товар, що поставляється за договором із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; видаткова та податкова накладна на відвантажений товар у відповідності до діючого законодавства України; податкова накладна реєструється в єдиному державному реєстрі податкових накладних у термін зазначений згідно з чинним законодавством та тільки після затвердження її головним бухгалтером ТОВ «Євромет-Миколаїв» (п.2.4.);

- покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок у 2 етапи, але на розсуд директора покупець має право здійснювати передплату на розрахунковий рахунок продавця до відвантаження товару (п.3.1.);

- оплата проводиться у 2 етапи: сума без ПДВ сплачується на протязі 3-х робочих днів після вивантаження товару або переходу права власності на товар; остаточний розрахунок проводиться протягом 2-3 днів після реєстрації ПН в ЄРПН та при умові отриманих всіх оригіналів документів по кожній поставці. Якщо продавець відмовляється відвантажити сплачений товар та повертає перераховані йому кошти, то він повинен сплатити штрафну санкцію у розмірі 20% від суми непоставленого товару (п.3.2.);

- зобов`язання покупця по сплаті товару вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку покупця, відповідно до реквізитів, вказаних продавцем у рахунку-фактурі. Ризики не зарахування коштів на банківський рахунок продавця несе продавець (п.3.3.);

- на підставі окремої угоди сторін розрахунку між сторонами за даним договором можуть здійснюватися у будь-якій формі, що не заборонена чинним законодавством України (п.3.4.); у випадку порушення, невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених даним договором (надалі іменується - порушення умов договору), винна сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством, з урахуванням умов даного договору (п.4.1.);

- за прострочення поставки товару на строк до 5 (п`яти) календарних днів продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості несвоєчасно поставленого товару, а в разі прострочення поставки більше, ніж на 5 (п`ять) днів - крім того штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасного поставленого товару за кожний день прострочення (п.4.2.);

- за прострочення оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості (п.4.3.);

- сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п.4.2. даного договору, у разі порушення умов договору, продавець виплачує покупцеві відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних (п.4.4.);

- сплата штрафних санкцій та пені не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за даним договором (п.4.5.);

- даний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2024р. (п.7.1.);

- якщо інше прямо не передбачено договором або чинним законодавством України, договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору. Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, договорі або у чинному законодавстві України (п.7.2.).

Також 19.11.2024 позивач та відповідач уклали додаткову угоду №1 до договору (далі додаткова угода) про наступне:

- п.1 характеристика товару: пшениця, ціна за 1 т товару без ПДВ - 7 543,86 грн., кількість товару (+-10%) - 25,35 т, загальна вартість товару без ПДВ - 191 236,85 грн., сума ПДВ - 26 773,16 грн., загальна вартість товару з ПДВ - 218 010,01 грн.;

- п.2 якість товару, який є предметом даного договору повинна відповідати наступним вимогам: вологість - базис 14,0%, сміттєва домішка - базис 2%, зернова домішка - макс 10%, зокрема домішка ін.культур-макс 5%, інші показники якості товару - відповідно до ДСТУ 3768:2010;

- п.3 строк відвантаження товару - 29 листопада 2024 року включно. Після закінчення терміну поставки, продавець не звільняється від обов`язку поставити товар на суму отриманої передплати. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання недопоставленого товару, письмово попередивши про це продавця.

20.11.2024 на підставі рахунку №8 від 20.11.2024 позивач перерахував відповідачу 428 710,02 грн. із ПДВ за пшеницю у кількості 49,85 т, за договором купівлі-продажу ЄММ-920/24.

25.06.2024 позивач (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» (перевізник) уклали договір перевезення ЄММ-547/24 (далі договір перевезення), за умовами якого:

- перевізник зобов`язується на підставі та в строк встановлений заявкою доставити ввірений йому вантаж до місця призначення, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість (п.1.1.);

- перевезення здійснюється на підставі та в порядку, передбаченому договором, усними заявками та законодавством України (п.1.2.);

- перевезення вантажу здійснюється на підставі усної, відповідно до п.2.2. договору заявки замовника. Заявка має містити наступну інформацію: назву, вид та кількість вантажу, його вартість, час і місце завантаження та розвантаження вантажу, пакування та маркування вантажу, контактний телефон відповідальної особи замовника (п.2.1.);

- з моменту погодження заявки перевізником відмова замовника від заявки не допускається (п.2.2.);

- приймання-передача вантажу відбувається по кількості та асортименту згідно товарно-супровідних документів (п.2.3.);

- загальна ціна договору визначається сумою всіх погоджених перевізником заявок замовника (п.3.1.);

- вартість послуг перевізника погоджується сторонами в заявці на відповідне перевезення. У вартість послуг перевізника не входить мито, збори, а також інші витрати, які виникли не з вини перевізника (п.3.2.);

- оплата послуг перевізника здійснюється в національній валюті України - гривні (п.3.3.);

- оплата проводиться у 2 етапи: сума без ПДВ сплачується протягом 5-ти днів після отримання рахунку, акту виконаних робіт та реєстру до акту, шаблон якого надсилається окремо на пошту перевізника перед початком співпраці. Всі ці документи надсилаються виключно на електронну пошту логіста . Остаточний розрахунок проводиться протягом 2-х днів після реєстрації ПН в ЄРПН та за умови наявності оригіналів всіх документів, вказаних в даному підпункті, а також всіх оригіналів ТТН (Податкова накладна перед реєстрацією обов`язково повинна бути узгоджена замовником послуг) (п.3.4.);

- оплата здійснюється в безготівковій формі на рахунок перевізника, зазначений в розділі 9 договору (п.3.5.);

- зобов`язання замовника по оплаті вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на рахунок перевізника (п.3.6.);

- всі витрати, пов`язані із оплатою послуг перевізника несе замовник (п.3.7.);

- договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2024 року, а в частині виконання грошового зобов`язання - до моменту повного його виконання(п.8.1.);

- якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не заявить про небажання продовжувати дію договору, то договір вважається пролонгованим на один календарний рік, на тих же умовах (п.8.2.).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №000030050 від 19.11.2024 (а.с.19) з пункту навантаження Фермерського господарства «Схід» (20732, Черкаська область, Смілянський район, с.Миколаївка) за заявкою замовника та вантажовідправника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» навантажили в автотранспортний засіб DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_3 автомобільного перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» пшеницю 4 кл 2024 року в кількості 24 500 кг. Вантажоодержувачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю СП «Нібулон» м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск,1. Пункт розвантаження - СП «Нібулон» м.Миколаїв, вул.Каботажний спуск,1.

Згідно з актом №2134187 «Акт повернення партії продукції» від 23.11.2024 (а.с.24) інженер-лаборант Марина Грушева та водій ОСОБА_1 склали цей акт про те, що при надходженні продукції пшениця м`яка на перевантажувальний термінал Товариства з обмеженою відповідальністю СП «Нібулон» перевізником Логістик МГ ТОВ автомобілем НОМЕР_1 /НОМЕР_2 по накладній №000030050 від 19.11.2024 виконано повернення на підставі: якість ввезеної продукції не відповідає вимогам ДСТУ на культуру, продукція підлягає поверненню разом з пробами відібраними для проведення аналізу.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №000030050 від 19.11.2024 (а.с.23) з пункту навантаження Фермерського господарства «Схід» (20732, Черкаська область, Смілянський район, с.Миколаївка) за заявкою замовника та вантажовідправника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» навантажили в автотранспортний засіб DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_3 автомобільного перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» пшеницю 4 кл 2024 року - 24500 кг. Вантажоодержувачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно» () в квоту компанії VITERRA BV експортер ПП «ВАЙТЕРРА Україна». Пункт розвантаження Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІС-Зерно», порт Південний, 16 причал.

Відповідно до картки аналізу зерна Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Зерно» №4 496/37 078 від 21.11.2024 (а.с.20) пшениця 4 класу, яка знаходиться в автомобілі/причіп DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 - не відповідає якості та відповідно до акту від 21.11.2024 (а.с.21) була повернена Товариству з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв».

Згідно з актом повернення (від 21.11.2024 (а.с. 21) підписаний лаборантом (ПІБ не зазначено - примітка суду) при доставці пшениці 4 класу від Вайтерра України на зерновий склад ТОВ «ТІС-Зерно» перевізником ТОВ «Євромет-Миколаїв» а/м НОМЕР_1 /НОМЕР_2 по накладній №000030050 від 19.11.2024 якість завезеної продукції не відповідає по таких показниках: сажка 26 шт/кг, запах не властив і підлягає поверненню.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №9 від 20.11.2024 (а.с.25) з пункту навантаження Черкаська область, Смілянський район, с.Костянтинівка за заявкою замовника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» та вантажовідправника Фермерського господарства «Схід» навантажили в автотранспорт DAF НОМЕР_1 , причіп KOGEL НОМЕР_3 автомобільного перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» повернення товару - 24500 кг. Вантажоодержувачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв».

25.11.2024 на підставі рахунку на оплату №205 (а.с.26), акту надання послуг №205 від 25.11.2025 (а.с.27) та платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1983 від 25.11.2025 (а.с.30) Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» 18 328,00 грн. за транспортні послуги з перевезення вантажу, за договором ЄММ-547/24 від 25.06.2025.

28.11.2024 на підставі рахунку на оплату №209 (а.с.28), акту надання послуг №209 від 28.11.2025 (а.с.29) та платіжної інструкції кредитового переказу коштів №2027 від 03.12.2025 (а.с.31) Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» 59 366,46 грн. за транспортні послуги з перевезення вантажу, за договором ЄММ-547/24 від 25.06.2025.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» акт претензію до акту №205 від 25.11.2024 (а.с.32) в якому було переглянуто і погоджено збільшення тарифу з 800 грн. за тонну до 870 грн. за тонну (перевізником був врахований простій та грошові затрати на заїзд в порт).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» акт претензію до акту №209 від 28.11.2024 (а.с.33) в якому зазначено розрахунок вартості повернення вантажу, а саме:

- доставка у порт: 24,38х900,406=21 951,90 грн.;

- вартість повернення в точку навантаження: 24,38х900,406=21 951,90 грн.;

- заїзд на 16 причал: 500,00 грн.;

- заїзд на 17 причал: 500,00 грн.;

- простій 4 дні:4х1000,00=4 000,00 грн.;

разом: 21951,90+21951,90+550+550+4000=49 003,80 грн.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача збитків в сумі 50 778,00 грн., які становлять вартість витрат на транспортування товару неналежної якості .

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно з ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Як встановлено вище у додатковій угоді сторонами погоджені умови щодо якості спірного товару.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили (ст. 679 ЦК України).

Частиною 1 ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 2 ст. 664 ЦК України).

Відповідно до п.2.1. договору купівлі передбачено, що товар поставляється на умовах вивезення транспортом покупця (позивача) зі складу продавця (відповідача) - самовивіз. Право власності на товар виникає у покупця з моменту оплати або виписки видаткової накладної (п.2.2 договору).

З матеріалів справи слідує та сторонами не запереться, що 20.11.2025 відповідач передав перевізнику позивача (Товариству з обмеженою відповідальністю «МГ Логістик») товар (пшеницю насипом в кількості 25350 кг та 24500 кг, що підтверджується товарно-транспортними накладними №8 (а.101), №9 (а.с.101). В цей же день позивач оплатив вказаний товар, що підтверджується рахунком на оплату №8 від 20.11.2004 в сумі 376 061,42 грн. (платіжна інструкція №45 від 20.11.2024, а.с.98).

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що 20.11.2025 відповідач (продавець) виконав своє зобов`язання щодо передачі товару позивачу (покупцю) і право власності на товар перейшло до позивача (п.2.2. договору). При прийнятті товару у видаткових накладних та у товарно-транспортних накладних позивач не зазначив про неналежну якість переданого товару та не заявив претензій по кількості та якості придбаваємого товару.

Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару (ч.1 ст.678 ЦК України).

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч. 2 ст. 678 ЦК України).

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту (ч.1 ст.679 ЦК України).

У договорі сторонами не погоджено порядок прийняття товарів за якістю, а відтак, як вірно встановлено судом першої інстанції прийняття такого товару за якістю мало відбувати у порядку, визначеному Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі Інструкція№П-7).

Інструкцією № П-7 встановлено, що

- приймання продукції за якістю і комплектності проводиться на складі одержувача в такі строки при міжміських поставках - не пізніше 20 днів, а швидкопсувної продукції - не пізніше 24 год. після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем (пп.а п.6);

- при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції) , одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідної продукцією.

Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах при договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника виробника (відправника) з іншого міста для участі в прийманні продукції за якістю і комплектністю та складання акту є обов`язковою.

У разі поставки з того ж міста виклик представника виробника (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складанні акту є обов`язковими (п. 16);

- у повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), повинно бути зазначено:

а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документу, якщо до моменту виклику рахунок не отримано;

б) основні недоліки, виявлені в продукції;

в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (в межах встановленого для приймання терміну);

г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції (п. 17);

- повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо продукції, яка швидко псується - негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші строки не встановлені, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором (п. 18);

- при неявці представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника виробника (відправника) з іншого міста не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявку його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником чи заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником із числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського чи місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на односторонню прийомку продукції (п. 20);

- за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю (п. 29);

- акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згідна зі змістом акту, зобов`язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, що містить дані, що не відповідають дійсності.

Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності в характері виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертів, представників відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації (п. 30).

Отже, виходячи зі змісту Інструкції № П-7, у випадку виявлення факту поставки неякісного товару, і якщо таке передбачено в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах чи договорі, одержувач зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акту представника іногороднього виготовлювача (відправника).

Оскільки умовами договору обов`язковість такого виклику сторонами не встановлено, відповідно до положень Інструкції № П-7, у випадку виявлення факту поставки відповідачем неякісного товару, позивач мав проводити приймання такого товару за участю представника відповідної галузевої інспекції по якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, а у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик, - проводити перевірку за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.

Докази вчинення позивачем таких дій матеріали справи не містять.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 74 України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства саме на позивача покладений обов`язок довести обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тобто у даному випадку саме позивач повинен довести, що спірні товари були поставлено з порушенням вимог договору щодо якості, проте належних та допустимих доказів вказаного відповідач до матеріалів справи не надав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведений факт поставки відповідачем неякісного товару, тобто порушення ним умов договору, а відтак, відсутні правові підстави для застосування до відповідача наслідків порушення зобов`язання, а саме відшкодування збитків на транспортне перевезення неякісної партії товару.

При цьому саме лише те, що відповідач прийняв від позивача частину проданого товару та повернув позивачу кошти за такий товар не може свідчити про факт визнання ним того, що такий товар був неякісним, так наявні у справі документи не підтверджують те, що таке повернення було сторонами оформлено, як повернення неякісного товару.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на транспортування товару неналежної якості (пшениці українського походження врожаю 2024 року, поставленої відповідачем позивачу на виконання умов договору купівлі-продажу від 19.11.2024 №ЄММ-920/24) та, з огляду на вказане поклав на позивача судові витрати в сумі 18 028,00 грн. (з них: 3 028,00 грн. судового збору та 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу). Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 62 416,32 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 справі № 925/108/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, а в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат при розгляді справи у спрощеному провадження до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови.

При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи слідує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зазначивши, що такі витрати складаються із витрат по оплаті витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн., просив покласти вказані витрати на позивача, а до відзиву додав докази понесення таких витрат

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання відповідачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Стратілатовим К.Г договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14.02.2025, угоди від 07.07.2025, акту приймання-передачі наданих послуг від 08.07.2025, детального опису робіт (наданих послуг).

Наявними у матеріалах справи документами підтверджено наступне.

14.02.2025 між адвокатом Стратілатовим К.Г. (виконавець) та Фермерським господарством "Схід" (замовник) укладено договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) (а.с.103), за умовами якого: замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах визначених цим договором надавати адвокатські послуги (правничу допомогу) та здійснювати захист і представництво законних прав та інтересів замовника у всіх спорах, що стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків замовника (п.1.1); виконавець бере на себе зобов`язання із надання замовнику, в разі необхідності, будь-яких з наступних адвокатських послуг (правничої допомоги) пов`язаних з предметом цього договору: представництво, захист у встановленому порядку прав та інтересів замовника в судах /.../; надання консультацій /.../ (п.п."в", "г" п.2.1); при виконанні зазначених в п.2.1 обов`язків виконавець має повноваження в порядку, встановленому чинним законодавством України, здійснювати зазначені нижче дії в інтересах замовника: представляти та захищати його інтереси в судах /... з усіма повноваженнями, наданими законом стороні договору, /.../ учаснику господарського процесу /.../, зокрема, з повноваженнями: /.../ визнавати позов, /.../ укладати мирові угоди, оскаржувати будь-які рішення судів та інших органів, подавати виконавчі документи до виконання, в тому числі виконавчі листи до стягнення; одержувати будь-які належні чи адресовані йому документи, листи, довідки, відомості тощо; подавати в його інтересах будь-які заяви, в т.ч. позови, скарги, клопотання та інші звернення і документи, сплачувати платежі; вчиняти інші правочини, пов`язані з виконанням предмету цього договору (п.2.2); замовник зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень (п.п."б" п.3.1); роботи виконавця, зазначена в цьому договорі, оплачується замовником в розмірі, встановленому окремою угодою, що є додатком до цього договору (п.4.1); цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами зобов`язань за цим договором або його розірвання (п.5.1); змінив цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п.5.3).

07.07.2025 між виконавцем та замовником укладено угоду, як додаток до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14.02.2025, якою унормовано, що робота виконавця з надання правової (професійної правничої) допомоги в суді апеляційної інстанції у спорі замовника з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» про стягнення витрат на транспортування товару неналежної якості (справа №925/108/25) оплачується замовником в розмірі 6 000,00 грн. в наступному порядку: не пізніше 90 днів з моменту набрання законної сили остаточним рішенням суду у даному спорі.

За результатами виконання виконавцем доручень замовника між сторонами (без зауважень та претензій одна до одної) підписано акт від 08.07.2025 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 14.02.2025, згідно з яким вартість наданих адвокатом послуг складає - 6 000,00 грн. та підлягає сплаті у строк, встановлений договором.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) станом на 08.07.2025 адвокатом Стратілатовим К.Г. на підставі договору від 14.02.2025 надано Фермерському господарству «Схід» наступний перелік послуг: надання усної консультації - 07.07.2025 - 1 год.; складання відзиву на позовну заяву - 07-08.07.2025 - 6 год.; всього - 7 год.

Доказів оплати вказаних послуг матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19;

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу адвокатом Стратілатовим К.Г. послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач правом на подання заперечень проти розміру витрат відповідача не скористався.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022

Надані відповідачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.

Таким чином стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати 6 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 справі № 925/108/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 справі № 925/108/25 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромет-Миколаїв» на користь Фермерського господарства «Схід» витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

5. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду Черкаської області.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 03.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

О.В. Тищенко