ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1515/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 (повний текст рішення складено 02.07.2025)

по справі №916/1515/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365

до Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ

про стягнення 167 531,42 грн,

(суддя першої інстанції: Волков Р.В., дата та місце ухвалення додаткового рішення: 30.06.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

18.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ (далі - Відповідач) про стягнення 167 531,42 грн, з яких: 162 882,01 грн заборгованості за електричну енергію; 3 765,83 грн інфляційних втрат; 883,58 грн 3% річних.

18.06.2025 у справі №916/1515/25 Господарським судом Одеської області прийнято рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 до Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ про стягнення 167 531,42 грн задоволено; стягнуто з Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 162 882,01 грн заборгованості за електричну енергію; 3 765,83 грн інфляційних втрат; 883,58 грн 3% річних, 2 422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

19.06.2025 Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1515/25 задоволено; стягнуто з Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 15 000 грн витрат на правову допомогу.

Суд, вирішуючи у даній справі питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, співмірності зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), виходячи з того, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу була подана стороною Позивача за результатами розгляду спору по суті, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням наданих стороною Позивача доказів на підтвердження таких витрат, дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 15 000 грн є такими, що цілком відповідають критеріям, визначеним ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим заява представника позивача про відшкодування таких витрат підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з таким додатковим рішенням, Державне підприємство Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування своєї скарги, Апелянт посилається на те, що надані Позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу містили певні помилки, які Позивач усунув лише в день судового засідання, а саме: виправлено помилки щодо найменування суду, невідповідність номеру Договору правничої допомоги в ордері, а також подано належним чином оформлену копію Договору.

Апелянт вважає, що до виправлення вказаних недоліків, документи надані Позивачем, які підтверджують обсяг і характер наданих послуг, були неналежними та не могли бути прийняті судом як допустимі докази.

Крім того, на переконання Відповідача складання позовної заяви у даній справі та збір доказів не потребував багато часу та зусиль, оскільки правова позиція у даній справі дублює позицію Позивача викладену в подібній справі №916/1471/24 між тими ж сторонами, яка розглядалась Господарським судом Одеської області.

З огляду на зазначене, Апелянт вважає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у даній справі є неспівмірною та необґрунтованою, а тому додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 по справі №916/1515/25 підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 по справі №916/1515/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути справу №916/1515/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1515/25.

17.08.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ 365 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Позивач не погоджується з її доводами, вважає скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Позивач вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн, оскільки ці витрати були документально підтверджені та співмірні зі складністю справи. Разом з тим, апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права, а тому остання задоволенню не підлягає.

18.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1515/25.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та выдзив на неъ, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, Позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду було надано до суду першої інстанції докази понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).

Так, наявні матеріали справи свідчать про те, що у першій заяві по суті спору, а саме позовній заяві, Позивач повідомив про те, що попередньо оцінює судові витрати на юридичні послуги в розмірі 15 000 грн та повідомлено про намір подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 01.01.2025 між Адвокатським об`єднанням «КАПІТАЛ ПРАВІС» як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ 365» як замовником було укладено Договір про надання правової допомоги № 01-01/2025 (далі Договір), згідно з п. 1.1. якого виконавець приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані юридичні послуги на умовах та в строки, що передбачені цим Договором.

Пунктами 3.1., 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг визначається в акті прийому-передачі наданих послуг. Замовник сплачує виконавцю грошові кошти в розмірі, визначеному в акті прийому-передачі, протягом п`яти календарних днів з дати підписання акту.

01.03.2025 виконавець та замовник підписали додаткову угоду до Договору, якою узгодили, що виконавець проводить комплекс юридичних дій, пов`язаних із отриманням позитивного рішення по стягненню з ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» заборгованості за договором № Т/ВГЕ-5/22 від 18.01.2022, та у випадку прийняття судом рішення на користь замовника винагорода за виконану роботу (гонорар) визначена у фіксованому розмірі, який становить 15 000 грн та сплачується протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили рішенням суду, а факт прийняття замовником наданих послуг підтверджується підписанням акту виконаних робіт.

18.06.2025 виконавець та замовник підписали Акт приймання-передачі наданих послуг 1-916/1, згідно якого останній отримав послуги, вартість яких є фіксованою та становить 15 000 грн.

Відповідно до п.1 даного Акта адвокатське об`єднання через адвоката Гриценко Б.М. надало замовнику правову допомогу відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги №01/01-25 від 01.01.2025, Додаткової угоди №1-916/1 від 01.03.2025 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №01/01-25 від 01.01.2025, а замовник прийняв надані послуги по підготовці, складанню та поданню процесуальних документів до Господарського суду м. Києва в суді першої інстанції по справі №916/1515/25.

Судовою колегією встановлено, що представником Позивача у цій справі виступав адвокат Гриценко Борис Миколайович, який здійснював представництво на підставі Ордера на надання правничої допомоги серії ВМ №1065283 від 17.04.2025, виданого на підставі Договору про надання правничої допомоги №01/01-25 від 01.01.2025.

У межах розгляду справи адвокатом Гриценко Борисом Миколайовичем до суду через систему Електронний суд були подані наступні документи: позовна заява вх.№1552/25 від 18.04.2025, заперечення на клопотання Відповідача про закриття провадження у справі від 21.05.2025 вх.№16131/25, заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції вх.№16133/25 від 21.05.2025, заява про ухвалення додаткового рішення вх.№2-926/25 від 19.06.2025 та прийнято участь у чотирьох судових засіданнях, які проводилися в режимі відеоконференції з використанням особистих технічних засобів поза межами приміщення суду, у тому числі при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення.

При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги наявні в матеріалах справи документи, зокрема: Договір про надання правової допомоги № 01-01/2025 від 01.01.2025, Додаткову угоду №1-916/1 від 01.03.2025, а також Акт приймання-передачі наданих послуг 1-916/1 від 18.06.2025, складений у межах зазначених правовідносин.

Таким чином, Позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22)).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (пункт 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Висновки, аналогічні відображеним вище, раніше були викладені і в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/17343/20 та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 911/2652/17 (911/3581/20).

Таких доказів або підтверджених документально обґрунтувань, у тому числі - розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, Відповідач до справи не надав, у зв`язку з чим суд вбачає, що останнім не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Доводи апелянта фактично зводяться до того, що надані Позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу місять певні помилки, а тому суд неправомірно прийняв такі докази до уваги.

Колегія суддів погоджується з тим, що надані Позивачем документи дійсно містять формальні помилки. Проте, суд звертає увагу, що такі помилки є несуттєвими та не впливають на висновки суду про підтвердження Позивачем факту понесення витрат на правову допомогу.

Судова колегія бере до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 925/1073/22, відповідно до якого не можуть бути підставою для прийняття рішення про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу формальні (несуттєві) помилки, недоліки в оформленні заяви та доказів, що подаються разом із такою заявою, які не впливають на зміст заяви або документів та інформації, зокрема, технічні помилки та описки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Відповідач не спростовує факт надання адвокатом Гриценко Борисом Миколайовичем правової (правничої) допомоги Позивачеві в суді першої інстанції. Водночас надання правничої допомоги адвокатом у справі в місцевому господарському суді підтверджується наявними матеріалами справи, а також присутністю адвоката в судових засіданнях, що Відповідачем не заперечується. Звідси, посилання Відповідача на відсутність підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу у зв`язку із наявними (на думку Відповідача) недоліками акта приймання-передачі наданих послуг щодо невірно зазначеної назви суду, а також технічну помилку номері договору визнаються безпідставними і відхиляються.

Колегія суддів зауважує, що Апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження того, що адвокатом не надавались Позивачеві послуги пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у цій справі та/або такі послуги не пов`язані з цією справою.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги обсяг виконаної правничої роботи, судова колегія вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн є обґрунтованими, співмірними із фактично наданими послугами, відповідають критеріям розумності та необхідності.

Судова колегія вважає, що доводи за апеляційною скаргою не спростовують висновків суду першої інстанції здійснених під час прийняття оскаржуваного додаткового рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 у справі №916/1515/25 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ без задоволення, а оскаржуваного додаткового рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Морський торговельний порт ПІВДЕННИЙ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 по справі №916/1515/25 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 по справі №916/1515/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош