УХВАЛА

02 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 924/583/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Юрчук М.І., Крейбух О.Г., Коломис В.В.)

від 06.08.2025

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ

до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"

про стягнення 3 512 625 325,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" м. Харків (далі - Відповідач) про стягнення 3 512 625 325,05 грн з яких: 8 496 000,00 грн сплачених за продукцію, 62 999 105,45 грн збитків у вигляді витрат понесених для відновлення порушеного права, 3 441 130 219,60 грн збитків від недовиробітку електричної енергії.

2. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2025, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025, справу №924/583/25 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

3. 25 серпня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням засобів поштового зв`язку подав касаційну скаргу на зазначену постанову, в якій просить:

- прийняти касаційну скаргу та відкрити провадження;

- скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №924/583/25 повністю;

- ухвалити нове рішення, яким направити справу №924/583/25 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

5. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

6. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

7. Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

8. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

9. Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Скаржника з наступних підстав.

10. Згідно з частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії розгляду і вирішення справи.

11. Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, Скаржник не погоджується з постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025, якою ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2025 про передачу справи №924/583/25 за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області залишено без змін.

12. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його перегляду в апеляційному порядку, та, відповідно, зміст резолютивної частини процесуального документа суду апеляційної інстанції.

13. Так, частиною першою статті 255 ГПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, окремо від рішення суду першої інстанції, зокрема, пунктом 8 передбачено оскарження ухвали про передачу справи на розгляд до іншого суду.

14. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

15. Ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду зазначена у пункті 8 частини першої статті 255 ГПК України самостійно касаційному оскарженню не підлягає.

16. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

17. Суд касаційної інстанції звертає увагу Скаржника на те, що згідно з Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

18. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

19. Наявність вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду", що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

20. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

21. У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги Скаржника на вказану постанову суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України виключає можливість касаційного перегляду.

22. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки Скаржником подано касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025, яка прийнята за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2025 у справі №924/583/25, та виходячи із вимог статей 255, 287 та 304 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 234, 235, 255, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025, яка прийнята за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Хмельницької області від 13.06.2025 у справі №924/583/25 суду про передачу справи на розгляд до іншого суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова