ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.08.2025 Справа № 914/2305/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Никон О.З., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Олійника Мирона Михайловича про забезпечення позову

у справі № 914/2305/25

за позовом: Фізичної особи-підприємця Олійника Мирона Михайловича, с. Підвисоке Тернопільської області

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького, с. Віжомля Львівської облсті

про стягнення 564 025, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Олійника Мирона Михайловича до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького про стягнення заборгованості у розмірі 564 025, 00 грн.

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 03.09.2025.

28.08.2025 від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Необхідність забезпечення позову обґрунтовує тим, що відповідач визнає позовні вимоги, однак не поспішає сплачувати заборгованість. Також позивач зазначив про наявність заборгованості відповідача перед іншими суб`єктами господарювання, що підтверджується рішеннями у справах № 914/1351/25 та 914/1330/25.

Тому позивач просив накласти арешт на грошові кошти, у тому числі банківські рахунки у гривні та інших валютах та все інше нерухоме і рухоме майно, що належить відповідачу.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 564 025, 00 грн.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 910/3158/20 міститься висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах, у тому числі і у постанові 27.02.2025 у справі № 910/268/23).

Водночас Верховний Суд у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 904/3751/24 зазначив про те, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що, зрештою, дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21 грудня 2021 року у справі № 910/10598/21, від 28 серпня 2023 року у справі № 906/304/23.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак позивач не навів жодної обставини та не подав жодного доказу, з якого суд міг би дійти висновку, що ненакладення арешту на кошти та майно відповідача утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення коштів.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Слід зазначити, що позивач, звернувшись до суду з майновими вимогами про стягнення коштів, обрав два види забезпечення позову арешт на усе майно та кошти відповідача. Однак такі вимоги суперечать принципам співмірності та адекватності, оскільки такі не обмежені ціною позову та можливими судовими витратами.

Позивач зазначає про ухилення відповідачем від виконання своїх зобов`язань, передбачених договором.

Проте зазначені обставини свідчать лише про ймовірність неналежного виконання зобов`язань за договором, які повинні досліджуватись у межах розгляду позовної заяви, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Наявність інших зобов`язань перед іншими контрагентами також жодним чином не доводить неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позову, з яким законодавець пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Більше того, суд враховує, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує стосовно заявленої до стягнення заборгованості, не відмовляється від прийнятих на себе зобов`язань та зазначає про бажання врегулювати спір у добровільному порядку.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 74, 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Олійника Мирона Михайловича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та оскаржується в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.