ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025м. ДніпроСправа № 904/4069/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (м. Полтава)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс-Інвест" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором № 115-СК/41 від 28.11.2022 та договором № 179 від 29.06.2023 у загальному розмірі 1 036 867 грн. 13 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, з урахуванням клопотання про долучення до позовної заяви розрахунку (вх. суду № 32971/25 від 29.07.2025), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс-Інвест" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 115-СК/41 від 28.11.2022 та договором № 179 від 29.06.2023 у загальному розмірі 1 036 867 грн. 13 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

1) за договором № 115-СК/41 від 28.11.2022 (далі - договір-1):

- 143 565 грн. 00 коп. - основний борг;

- 25 123 грн. 88 коп. - пеня;

- 10 049 грн. 55 коп. - штраф;

2) за договором № 179 від 29.06.2023 (далі - договір-2):

- 689 260 грн. 00 коп. - основний борг;

- 120 620 грн. 50 коп. - пеня;

- 48 248 грн. 20 коп. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №115-СК/41 від 28.11.2022 (далі - договір-1) та договором № 179 від 29.06.2023 (далі - договір-2) в частині повної та своєчасної поставки товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата (відмови відповідача у здійсненні заправки автомобілів позивача), внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати у загальній сумі 832 825 грн. 00 коп. (143 565 грн. 00 коп. + 689 260 грн. 00 коп.) За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 7.4. договору-1 та пункту 8.2. договору-2, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.02.2025 по 25.07.2025 у загальному розмірі 145 744 грн. 38 коп. (25 123 грн. 88 коп. + 120 620 грн. 50 коп.), а також штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару в загальній сумі 58 297 грн. 75 коп. (10 049 грн. 55 коп. + 48 248 грн. 20 коп.).

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 442 грн. 41 коп.

Крім того, від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду № 32860/25 від 29.07.2025), в якому він просить суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 29.07.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Судом було з`ясовано, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, у зв`язку з чим ухвала суду від 29.07.2025 була надіслана судом в Електронний кабінет відповідача, на підтвердження чого до матеріалів справи було долучено Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 29.07.2025 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - 30.07.2025 о 07:56 (а.с.60).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, судом встановлено, що ухвала суду від 29.07.2025 вважається врученою відповідачу 30.07.2025, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с.60).

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 29.07.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129148865) надіслано судом 29.07.2025, зареєстровано в реєстрі 29.07.2025 та забезпечено надання загального доступу 30.07.2025, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 29.07.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду відповідачем (30.07.2025), граничним строком для подання відзиву на позовну заяву було 14.08.2025.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково надані три тижні господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на 05.09.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 29.08.2025, а строк розгляду даної справи закінчується 29.09.2025, отже у даному випадку судому було надано сторонам достатній строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частинами 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договорів поставки, строк дії договорів, умови оплати та поставки товару, факт здійснення попередньої оплати у встановленому договорами розмірі, факт настання строку поставки товару, факт поставки товару, допущення прострочення поставки товару, наявність підстав для повернення попередньої оплати у заявленій до стягнення сумі, наявність підстав для стягнення пені та штрафу у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 28.11.2022 між Комунальним підприємством "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір № 115-СК/41 (далі - договір-1, а.с. 15-17), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити замовнику товар, а замовник - прийняти і оплатити товар, визначений у пункті 1.2. договору.

У пункті 10.1 договору-1 сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до скасування воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не пізніше 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Крім того, 29.06.2023 між Комунальним підприємством "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір № 179 (далі - договір-2, а.с. 9-12), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2023 році відповідно до умов, зазначених в договорі, поставити (передати) замовнику дизельне паливо код за ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти (ДК 021:20-9 Дизельне паливо) (далі - товар) на АЗС з використанням талону на пальне на відпуск товару, а замовник зобов`язується приймати у власність товар та повністю оплачувати його вартість (ціну), в порядку та на умовах, визначених в договорі.

У пункті 11.1 договору-2 сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 включно, а в частині розрахунків, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та виконання постачальником гарантійних зобов`язань стосовно заміни талонів на пальне строк дії яких закінчився та відпуску товару за талонами на пальне на АЗС - до повного виконання.

Доказів зміни, визнання недійсними або розірвання договорів-1,2 сторонами суду не надано.

Судом також встановлено, що у вказаних договорах № 115-СК/41 від 28.11.2022 та №179 від 29.06.2023 сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договори підписані уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такі договори є правомірними, укладеними та такими, що породжують у сторін права та обов`язки щодо їх виконання.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами поставки, які підпадають під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до умов розділу 1 договору-1:

- найменування (номенклатура, асортимент) товару: згідно з ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти (09132000-3 - бензин марки А-95 (скретч-карти) - 70 000 літрів, 09134200-9-дизельне паливо (скретч-карти) - 500 000 літрів (пункт 1.2. договору-1);

- скретч-карта - є документом встановленого постачальником зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі - АЗС), зазначеній постачальником. Скретч-карта має певний ступінь захисту, гарантований постачальником (пункт 1.4. договору-1);

- право власності на пальне переходить до замовника в момент передачі скретч-карти постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених постачальником, тобто постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість товару за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним скретч-карти на певній АЗС (пункт 1.5. договору-1);

- поставка та/або зберігання товару здійснюється з використанням матеріально-технічної бази третіх осіб на підставі відповідних договорів (пункт 1.6. договору-1).

Відповідно до пункту 12.1 договору-1, невід`ємною частиною договору є: додаток № 1 - Специфікація.

Так, до договору-1 сторонами була підписана Специфікація, в якій сторонами були визначені такі характеристики товару:

1) марка, тип товару: бензин А-95 (скретч-карти); кількість в літрах - 70 000 л; ціна за одиницю з ПДВ - 51 грн. 00 коп.;

2) марка, тип товару: дизельне паливо (скретч-карти); кількість в літрах - 500 000 л; за одиницю з ПДВ - 53 грн. 00 коп. (а.с.17).

Відповідно до умов розділу 1 договору-2:

- перелік АЗС (додаток 1 до договору-2), на яких здійснюється передача товару на підставі договору, надається постачальником та залежить від технічних можливостей постачальника здійснювати відпуск товару на АЗС з використанням талону на пальне (пункт 1.2. договору-2);

- талон на пальне є безготівковою формою відпуску товару, обов`язковий до приймання на АЗС, які здійснюють продаж нафтопродуктів в межах України, є документом встановлено зразка. Талон на пальне надає право замовнику або довіреній особі замовника отримати товар на АЗС постачальника (пункт 1.4. договору-2);

- строк дії талону на пальне встановлюється постачальником і зазначається ним як у видатковій накладній (накладній), що підтверджує отримання замовником від постачальника талону на пальне, так і на зворотному боці отриманих замовником талонів на пальне. Строк дії талону на пальне у відповідності до умов договору становить 12 місяців з моменту підписання сторонами видаткової накладної (накладної) з обов`язковим продовженням терміну на наступні 12 місяців у разі заміни невикористаних замовником талонів на пальне, строк дії яких закінчився та інші талони на пальне такого ж номіналу та кількості у спосіб, визначений сторонами (пункт 1.5. договору-2);

- передача талонів на пальне на відповідну кількість товару замовнику або довіреній особі замовника посвідчується відповідними документами (накладними, видатковими накладними, актами прийому-передачі та іншими документами) та здійснюється після їх підписання уповноваженими особами та скріплення печатками сторін (пункт 1.6. договору-2);

Відповідно до пункту 2.1. договору-2 право власності на товар переходить до замовника в момент передачі талонів на пальне постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених постачальником, тобто постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість товару за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талона на пальне на АЗС постачальника.

Пунктами 2.2., 2.3. договору-2 передбачено, що з моменту переходу до замовника права власності на товар та до моменту його фактичного відпуску на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника. Постачальник несе всі ризики щодо втрати чи пошкодження товару до моменту фактичного відпуску.

Згідно з пунктом 3.1. договору-2 кількість товару складає: дизельне паливо - 300 000 л.

Відповідно до пункту 3.1., 3.2. та 3.3. договору-1 ціна договору складає 30 070 000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ. Ціна за одиницю товару регламентована в Специфікації. Ціна договору-1 може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Закупівля товару здійснюється відповідно до пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товару, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (пункт 3.4. договору-1).

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.3. договору-2 ціна договору-2 складає 13 200 000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ. Ціна за одиницю товару - 44 грн. 00 коп. у тому числі ПДВ. Ціна договору-2 може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що договори-1,2 є оплатними, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У розділі 4 договору-1 сторони погодили умови щодо порядку здійснення розрахунків, а саме:

- розрахунок проводиться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару (далі-рахунок) та видаткової накладної на товар. Оплату за товар замовник здійснює відповідно до пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно з рахунками-фактурами, видатковими накладними у строк, що не перевищує 20-ти робочих днів з моменту поставки товару (пункт 4.1. договору-1);

- документом що підтверджує прийом-передачу товару за договором-1, є підписані сторонами видаткові накладні (пункт 4.2. договору-1);

- ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладній і дійсна протягом дня їх виписки. У випадку, коли протягом строку для розрахунків, визначених договором-1, замовник не розрахувався за товар, а ціна змінилась у бік зменшення або збільшення, вартість поставленого товару підлягає перерахунку з урахуванням останніх змін (пункт 4.3. договору-1).

Також, у розділі 5 договору-2 сторони погодили умови щодо порядку здійснення розрахунків, а саме:

- розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару (далі-рахунок) та видаткової накладної на товар. Оплату за товар замовник здійснює відповідно до пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно з рахунками, видатковими накладними у строк, що не перевищує 20-ти робочих днів з моменту поставки товару (пункт 5.1. договору-2);

- документом що підтверджує прийом-передачу товару за договором-2, є підписані сторонами видаткові накладні (пункт 5.2. договору-2).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вказаних умов договорів-1,2 позивачем була здійснена оплату товару:

1) за договором-1 в сумі 30 070 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 1315 від 28.11.2023 (а.с. 20);

2) за договором-2 в сумі 13 200 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 888 від 29.06.2023 (а.с. 14, на зворотному боці).

Отже, судом встановлено, що обов`язок з оплати товару за договорами-1,2 виконаний позивачем (покупцем) належним чином.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та відповідачем були підписані видаткові накладні, а саме:

1) на виконання договору поставки № 115-СК/41 від 28.11.2022 (договору-1):

- видаткова накладна № 0041/0000184 від 28.11.2022 на суму 17 940 000 грн. 00 коп. (а.с. 19);

- видаткова накладна № 0041/0000193 від 30.11.2022 на суму 12 130 000 грн. 00 коп. (а.с. 19, на зворотному боці).

2) на виконання договору поставки № 179 від 29.06.2023 (договору-2):

- видаткова накладна № 0041/0000457 від 29.06.2023 на суму 13 200 000 грн. 00 коп. (а.с. 14).

Вказані вище видаткові накладні свідчать про передачу талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У розділі 5 договору-1 сторони погодили умови щодо поставки товару, зокрема:

- загальний строк (термін) поставки (передачі) товару: постачальник передає у власність замовнику товар у строк з моменту укладання договору до 31.12.2022 на умовах розділу 10 договору (пункт 5.1. договору-1);

- замовник до 10-го числа поточного місяця передає електронною поштою (факсом) постачальнику місячний обсяг поставки товару, який постачальник зобов`язаний виконати до 20-го числа даного місяця. Зміна обсягів відбувається лише за згодою замовника (пункт 5.2. договору-1);

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити замовнику товар на умовах DDP (Інкотермс 2010), місце поставки: Україна, м.Полтава, вулиця Коцюбинського, будинок 7 (скретч-карти); АЗС - по Україні (пункт 5.3. договору-1);

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС. Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі скретч-карти постачальника або його партнерів, далі скретч-карта, встановленого зразка, які є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними. Постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці. Довіреною особою замовника для взаємовідносин по договору вважається особа - пред`явник сктретч-карти (пункт 5.4. договору-1);

- постачальник гарантує заміну невикористаних замовником скретч-карток, строк дії яких закінчився, на інші скретч-карти такого ж номіналу та кількості, або продовження строку дії у спосіб, визначений сторонами (пункт 5.5. договору-1).

Також, у розділі 6 договору-2 сторони погодили умови щодо поставки товару, зокрема:

- загальний строк (термін) поставки (передачі) товару: постачальник передає у власність замовнику товар у строк з моменту укладання договору протягом 20-ти календарних днів, на умовах договору (пункт 6.1. договору-2);

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити замовнику товар на умовах EXW-АЗС (за умови інтерпретації термінів відповідно до міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс 2010"), місце поставки: Україна, м.Полтава, вулиця Коцюбинського, будинок 7 (талони на пальне); АЗС - по Полтавській області та Україні (крім тимчасово окупованих територій) (пункт 6.2. договору-2);

- постачальник зобов`язується поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС постачальника. Заправка автотранспорту на АЗС постачальника здійснюється на підставі талона на пальне встановленого зразка, які є підставою для відпуску з АЗС вказаного в талоні на пальне об`єму і марки товару. Постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в талоні на пальне (пункт 6.3. договору-2);

- постачальник гарантує заміну невикористаних замовником талонів га пальне, строк дії яких закінчився, на інші талони на пальне такого ж номіналу та кількості або продовження строку їх дії у спосіб, визначений сторонами (пункт 6.14. договору-2).

Пунктом 6.3. договору-1 та пунктом 7.3 договору-2 передбачено, що постачальник, зокрема, зобов`язаний:

- забезпечити поставку товару у строки, встановлені пунктом 5.2. договору (пункт 6.3.1. договору-1);

- забезпечити поставку товару у строки, встановлені пунктом 6.1 договору (пункт 7.3.1. договору-2);

- забезпечити передачу товару через АЗС замовнику або уповноваженому ним користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури товару, визначеного в пред`явлених скретч-картах, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено внаслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин (пункт 6.3.3 договору-1);

- забезпечити передачу товару через АЗС замовнику в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури товару, визначеного в пред`явлених талонах, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено внаслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин (пункт 7.3.3 договору-2).

Як зазначає позивач у позовній заяві та що не було спростовано відповідачем, відповідачем не було передано позивачу товар за договорами-1,2 на попередньо оплачену суму у загальному розмірі 832 825 грн. 00 коп. (18 480 л пального) з яких:

1) за договором № 115-СК/41 від 28.11.2022 у кількості 2 815 л на суму 143 656 грн. 00 коп.;

2) за договором № 179 від 29.06.2023 у кількості 15 665 л на суму 689 260 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що з 01.02.2025 паливні талони не отоварюються на мережі АЗС відповідача, що призводить до реального зриву роботи системи охорони здоров`я Полтавської області в частині безперебійної роботи автотранспортних засобів спеціального призначення, у тому числі надання екстренної медичної допомоги на території Полтавської області, евакуації населення з зони бойових дій, екстренного транспортування важкопоранених військовослужбовців до лікарняних закладів України. Вказане підтверджується актами та доповідними записками представників позивача від 01.02.2025 про відмову відповідача в заправці паливом автотранспорту позивача. Крім того, припинення роботи мережі заправок відповідача Авіас, ANP та інших неодноразово висвітлювалася в засобах масової інформації і це є загальновідомим фактом (а.с. 28-35).

Отже, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №115-СК/41 від 28.11.2022 (далі - договір-1) та договором № 179 від 29.06.2023 (далі - договір-2) в частині повної та своєчасної поставки товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата (відмови відповідача у здійсненні заправки автомобілів позивача), внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення попередньої оплати у загальній сумі 832 825 грн. 00 коп. (143 565 грн. 00 коп. + 689 260 грн. 00 коп.) За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 7.4. договору-1 та пункту 8.2. договору-2, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.02.2025 по 25.07.2025 у загальному розмірі 145 744 грн. 38 коп. (25 123 грн. 88 коп. + 120 620 грн. 50 коп.), а також штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару в загальній сумі 58 297 грн. 75 коп. (10 049 грн. 55 коп. + 48 248 грн. 20 коп.). Вказане і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що предметом договорів-1,2 був товар зі специфічними характеристиками та порядком обігу - дизпаливо та бензин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила №1442) (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу АЗС (абзац 2 пункту 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Враховуючи вказане, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до положень вказаної вище Інструкції відповідачем були передані позивачу талони відповідних номіналів, що підтверджують право на отримання товару.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, вище судом встановлено, що на виконання умов договорів-1,2, позивач здійснив попередню оплату товару, а саме:

1) за договором-1 в сумі 30 070 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 1315 від 28.11.2023 (а.с. 20);

2) за договором-2 в сумі 13 200 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 888 від 29.06.2023 (а.с. 14, на зворотному боці).

В свою чергу, відповідач не спростував доводи позивача щодо непоставки товару за договорами-1,2 на залишкову суму 832 825 грн. 00 коп., а саме:

1) за договором № 115-СК/41 від 28.11.2022 у кількості 2 815 л на суму 143 656 грн. 00 коп.;

2) за договором № 179 від 29.06.2023 у кількості 15 665 л на суму 689 260 грн. 00 коп.

Також відповідач не надав суду доказів поставки товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати за договором-1 в сумі 143 656 грн. 00 коп. та за договором-2 в сумі 689 260 грн. 00 коп.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає однією із засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку позивач посилається на те, що товар на суму здійсненої попередньої оплати в розмірі 832 825 грн. 00 коп. (143 565 грн. 00 коп. + 689 260 грн. 00 коп.) відповідачем поставлений не був, при цьому відповідач вказані обставини під час розгляду справи не оспорив та не спростував.

У той же час згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім того, суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, положення частини 2 статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає однією із засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження поставки позивачу товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата, на загальну суму 832 825 грн. 00 коп. (143 565 грн. 00 коп. за договором-1 та 689 260 грн. 00 коп. за договором-2) відповідач не надав, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати позивачу.

Отже, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи те, що позивач здійснив попередню оплату товару на загальну суму 832 825 грн. 00 коп., а відповідач не поставив позивачу оплачений товар, повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу 832 825 грн. 00 коп. (143 565 грн. 00 коп. за договором-1 та 689 260 грн. 00 коп. за договором-2) попередньої оплати.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 832 825 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.4. договору-1 передбачено, що за порушення строків постачання товару стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Крім того, пунктом 8.2. договору-2 передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобовязання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За прострочення виконання зобов`язання, на підставі пункту 7.4. договору-1 та пункту 8.2. договору-2, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 01.02.2025 по 25.07.2025 у загальному розмірі 145 744 грн. 38 коп. (25 123 грн. 88 коп. + 120 620 грн. 50 коп.), а також штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару в загальній сумі 58 297 грн. 75 коп. (10 049 грн. 55 коп. + 48 248 грн. 20 коп.).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Проаналізувавши зміст договору, суд приходить до висновку, що в договорі сторонами не було погоджено конкретний строк поставки товару.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, в якому обсязі та в який день відповідачем було відмовлено у заправці автомобілів позивача (надані позивачем Акти та доповідні записки не містять обсягу пального, в передачі якого відповідачем було відмовлено кожного разу, коли складався відповідний Акт).

Отже, позивачем не доведено належними доказами факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з поставки товару на суму 832 825 грн. 00 коп. у період з 01.02.2025 по 25.07.2025.

Більше того, позивач здійснює нарахування пені та штрафу за прострочення поставки товару по 25.07.2025 включно, в той час, як сам позивач посилається на те, що 13.06.2025 позивачем була направлена претензія № 112 від 13.06.2025, в якій позивач просив відповідача негайно повернути попередню оплату в сумі 832 825 грн. 00 коп. (а.с.23).

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З цього приводу суд також зазначає, що у відповідача не можуть існувати два взаємовиключні обов`язки одночасно:

1) обов`язок щодо поставки товару на суму 832 825 грн. 00 коп., а також,

2) обов`язок щодо повернення попередньої оплати на суму 832 825 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині стягнення пені в сумі 145 744 грн. 38 коп. та штрафу в сумі 58 297 грн. 75 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 9 993 грн. 90 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс-Інвест" про стягнення заборгованості за договором №115-СК/41 від 28.11.2022 та договором № 179 від 29.06.2023 у загальному розмірі 1 036 867 грн. 13 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс-Інвест" (вулиця Мандриківська, будинок 47, офіс 206/2, м. Дніпро, 49600; ідентифікаційний код 39821153) на користь Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (вулиця Коцюбинського, будинок 7, м. Полтава, 36039; ідентифікаційний код 22548359) - 832 825 грн. 00 коп. основного боргу та 9 993 грн. 90 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 05.09.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко