СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/367/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.,

та представників учасників справи:

позивача - Т.О. Олещенко;

відповідача - О.І. Вдовиченко;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Котон" (вх.№1208Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 29.04.2025 (суддя К.В. Аріт, повний текст складено 06.05.2025) у справі №922/367/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Королева борошна", с. Липці, Харківська область,

до Селянського фермерського господарства "Котон", с.Юрченкове, Вовчанський р-н, Харківська область,

про стягнення 1183187,77 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Королева борошна" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Селянського фермерського господарства "Котон" про стягнення заборгованості за договором поставки № 28 від 01.02.2022 року в розмірі 1183187,77 грн, з яких: основний борг - 770706,63 грн; 3% річних - 67589,92 грн; втрати від інфляції - 344891,22 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.04.2025 у справі №922/367/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Селянського фермерського господарства "Котон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Королева борошна" заборгованість за договором поставки № 28 від 01.02.2022 року в розмірі 785923,97 грн, з яких: основний борг - 770706,63 грн; 3% річних - 4427,45 грн; втрати від інфляції - 10789,89 грн, а також 9431,09 грн судового збору.

В обґрунтування вказаного рішення місцевий господарський суд зазначив, що позивач в період до 29.02.2022 року не звертався до відповідача з вимогою поставити товар та не прибував до місцезнаходження відповідача з метою самовивозу товару, як це передбачено умовами Специфікацій №1 та №2, водночас, 11.11.2024 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати у сумі 770706,63 грн протягом п`яти банківських днів; відповідач відповіді на претензію не надав, товар не поставив, кошти не повернув, отже, позовні вимоги щодо вказаної суми підлягають задоволенню.

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд першої інстанції встановив, що останні розраховані неправильно, а саме, суд зазначив, що вимога була направлена 16.11.2024, таким чином, враховуючи вимогу позивача до відповідача повернути кошти протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання даної вимоги та положення ч.2 ст.530 ГПК України, у відповідача виник обов`язок повернути передплату до 22.11.2024 (включно), отже, прострочення грошового зобов`язання починається з 23.11.2024 року, тоді як позивачем нараховані 67589,92 грн 3% річних за період з 01.03.2022 по 31.01.2025 та 344891,22 грн інфляційні втрати за період з 01.03.2022 по 31.12.2024. Таким чином, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, починаючи з 23.11.2024 року, господарський суд встановив, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 4427,42 грн та інфляційних в розмірі 10789,89 грн; відповідно, в частині стягнення 63162,50 грн 3% річних та 334101,33 грн інфляційних суд відмовив.

До Східного апеляційного господарського суду від Селянського фермерського господарства "Котон" надійшла апеляційна скарга, в якій заявник просить суд скасувати вищевказане рішення, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Королева Борошна» відмовити повністю; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування скарги заявник наводить наступні доводи:

- відповідачем виконано в повному обсязі зобов`язання, поставлено та передано у власність покупцю товар за Договором №28 та специфікаціями №1,2 - що підтверджується доданими до апеляційної скарги доказами (видатковими накладними);

- позивачем здійснено частковий самовивіз придбаного товару, про причини невідвантаження та не вивезення залишку придбаної пшениці позивач продавця не повідомив, хоча повинен був здійснити відвантаження всієї придбаної продукції до 29.02.2022 року, або ж повідомити про неможливість відвантаження, чого зроблено не було;

- за час окупації техніка та інші товарно-матеріальні цінності, в тому числі придбана Позивачем пшениця були розграбовані зі складу російськими окупантами, за даним фактом органом досудового розслідування - СУ ГУНП в Харківській області, здійснюється досудове №0000826 (витяг з ЄРДР додано до скарги);

- відповідач не отримував від позивача вимогу про повернення попередньої оплати, отже, посилання суду першої інстанції про виникнення прострочення зобов`язання з 23.11.2024 року відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України - є необґрунтованими та незаконними.

Документи, які є додатками до апеляційної скарги і на які посилається заявник, не надавалися відповідачем до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 справу №922/367/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2025 залишено апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Котон" на рішення Господарського суду Харківської області від 29.04.2025 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не було надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Після усунення заявником недоліків скарги, ухвалою від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, витребувано у суду першої інстанції матеріали даної справи, встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення вказаної ухвали. Призначено справу до розгляду на "16" липня 2025 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

24.06.2025 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін та зазначає наступне:

- додані відповідачем до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю судом апеляційної інстанції, а також не можуть бути взяті до уваги при вирішенні спору по суті;

- ні Договір, ні специфікації до нього не містять умови, згідно з якою на позивача як покупця, покладено обов`язок по самостійному відвантаженню/ завантаженню зерна пшениці, натомість вантажовідправником є відповідач, і ризик втрати зерна лежав на ньому;

- вимога про повернення попередньої оплати була надіслана належним чином.

14.07.2025 у зв`язку з відпусткою судді Шутенко І.А. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.

Враховуючи зміну складу суду, з метою дотримання принципів, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, та повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 16.07.2025 у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.08.2025.

19.08.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав клопотання (вх.№ 9949), в якому просить долучити до матеріалів справи докази, які, на думку заявника, свідчать про виконання СФГ "КОТОН" в повному обсязі зобов`язань перед ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА" за Договором поставки №28 від 01.02.2022 року:

1. Довідку СФГ "КОТОН", відповідно до якої станом на 24.02.2022 р. заборгованість господарства перед ТОВ "Королева Борошна" згідно договору №28 від 01.02.2022 року - відсутня.

2. Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.02.2022 по 24.02.2022 року між СФГ "КОТОН та ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА за договором №28 від 01.02.2022 року, згідно якого заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором відсутня;

3. Видаткову накладну №6 від 18.02.2022 року, згідно якої ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА" отримало від Відповідача за Договором №28 81 тону пшениці на суму з ПДВ 652049,68 грн.;

4. Видаткову накладну №7 від 19.02.2022 року, згідно якої ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА" отримала від Відповідача за Договором №28 81,26 тону пшениці на суму з ПДВ 654142,67 грн.;

5. Видаткову накладну №8 від 22.02.2022 року, згідно якої ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА" отримала від Відповідача за Договором №28 40,02 тону пшениці на суму з ПДВ 332160,84 грн.;

6. Видаткову накладну №9 від 23.02.2022 року, згідно якої ТОВ "КОРОЛЕВА БОРОШНА" отримала від Відповідача за Договором №28 55,72 тону пшениці на суму з ПДВ 448545,78 грн.;

7. ТТН №22 від 23.02.2022 року, згідно якої Позивач отримав зі складу Відповідача пшениці за Договоров №28 у кількості 20,1 т.

8. ТТН №23 від 23.02.2022 року, згідно якої Позивач отримав зі складу Відповідача пшениці за Договоров №28 у кількості 20,360 т.

9. ТТН №24 від 23.02.2022 року, згідно якої Позивач отримав зі складу Відповідача пшениці за Договоров №28 у кількості 15,260 т.

10. Лист ТОВ КСВ "ІГНІС" від 08.08.2025 року №34, згідно якого Ахтирський О.В. , директор ТОВ КСВ "ІГНІС" повідомив, що 23 лютого 2022 року його три автомобілі завантажувалися озимою пшеницею в кількості 55720 кг. в с. Котівка Харківської області, Чугуївського району, Вовчанської ОТГ на підприємстві СФГ "КОТОН", якими керували ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заявник просить вважати поважною причину пропуску строку подання доказів, посилаючись на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських окупаційних військ на територію України, в тому числі тимчасовою окупацією с.Юрченкове Вовчанського району Харківської області, частина первинних документів та матеріальних цінностей СФГ «Котон» вивозилась з окупованої території, а частина залишалась в с.Юрченкове, на теперішній час СФГ «Котон» здійснено додаткові заходи щодо встановлення обставин виконання Договору поставки №28 від 01.02.2022 року, під час яких знайдено та передано представникові для надання до суду додаткові документи в підтвердження повного виконання відповідачем умов зазначеного договору.

26.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав додаткові пояснення, в яких зазначає, що кінцевою метою Договору є фізична передача товару від постачальника до покупця і наявність в Договорі положення про момент набуття власності на товар не може цього спростувати, адже фізична передача товару (реальна поставка) це обов`язковий елемент договору поставки; факт констатації переходу права власності не означає автоматичного виконання постачальником зобов`язання по передачі товару, адже поставка як правочин за своєю суттю не є номінальним переходом уявного права власності, а є способом фізичної передачі товару від постачальника до покупця, отже, обумовленої Договором поставки із фізичної передачі товару не відбулось, і жодного документу, який передбачений Договором, що спроможний спростувати таке твердження, матеріали справи не містять.

26.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» також надав заперечення на клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів, в яких зазначає, що відповідач був обізнаний про існування даного спору в суді першої інстанції і не був позбавлений права брати участь у судових засіданнях, подати відзив на позов, а також докази на підтвердження своїх заперечень, однак не реалізував це право.

27.08.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення, в яких зазначає наступне:

- суд першої інстанції безпідставно визнав право позивача на стягнення 770706,63 грн з відповідача, зазначивши, що вказана сума є попередньою оплатою за товар; також безпідставним є висновок господарського суду про те, що нібито відповідачем не виконано зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю і що у позивача виникло право вимагати передання оплаченого товару від продавця або вимагати повернення суми попередньої оплати; судом першої інстанції не враховано позицію та доводи відповідача;

- відповідачем було надано в розпорядження позивачеві в повному обсязі придбану за Договором пшеницю, яка зберігалася на складі постачальника за адресою Харківська область, Чугуївський район, с.Котівка, вул.Свободи, 42, та мала бути вивезена позивачем у строк до 29.02.2025 року;

- всього позивачем відвантажено зі складу 430,420 т. пшениці (а не 390,380 т., як про це зазначає Позивач), а залишок поставленої відповідачем позивачеві продукції за Договором поставки №28 від 01.02.2022 року залишався на складі за вищезгаданою адресою та не був відвантажений позивачем за відсутності вини та порушень умов Договору з боку відповідача;

- додаткові документи, подані відповідачем до суду апеляційної інстанції, підтверджують повне виконання відповідачем умов договору;

- відповідач не отримував від позивача вимогу про повернення попередньої оплати, окрім того, надана позивачем вимога від 11.11.2024 року за своєю формою та змістом не відповідає вимогам ст.222 ГКУ, зокрема, в ній відсутні - номер; дата пред`явлення; докази, що підтверджують обставини, на підставі яких пред`явлено претензію; вимоги заявника з посиланням на нормативні акти; розрахунок суми претензії; перелік документів, що додаються до претензії.

У судовому засіданні 27.08.2025 представники обох сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Розглянувши клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи нових доказів, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20, від 24.06.2025 у справі № 906/781/24).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16). У постанові Верховного Суду від 24.07.2024 у справі №646/857/18 викладено висновки, відповідно до яких випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними: 1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування; 2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду; 3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи; 4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо); 5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції заявником не було зазначено про докази, які не можуть бути подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Натомість відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи місцевим господарським судом (а саме, як вбачається з матеріалів справи та відомостей програми «Діловодство спеціалізованого суду», відповідні ухвали господарського суду в даній справі було доставлено до електронного кабінету Селянського фермерського господарства «Котон» у системі «Електронний суд» у встановленому порядку), не надав відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своєї правової позиції.

Апелянт зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських окупаційних військ на територію України, в тому числі тимчасовою окупацією с.Юрченкове Вовчанського району Харківської області, частина первинних документів та матеріальних цінностей СФГ «Котон» вивозилась з окупованої території, а частина залишалась в с.Юрченкове, на теперішній час СФГ «Котон» здійснено додаткові заходи щодо встановлення обставин виконання Договору поставки №28 від 01.02.2022 року, під час яких знайдено та передано представникові для надання до суду додаткові документи в підтвердження повного виконання відповідачем умов зазначеного договору.

Однак заявником скарги не вказано - коли було здійснено такі додаткові заходи, де знаходилися саме ті документи, які надано відповідачем під час апеляційного провадження, та не обґрунтовано неможливості надати їх до суду першої інстанції під час провадження за позовною заявою ТОВ "Королева борошна" (яку було отримано відповідачем в електронному кабінеті у системі «Електронний суд» іще 06.02.2025).

Відтак, заявником не доведено, що відповідні докази не було подано до суду першої інстанції з поважних причин, внаслідок саме об`єктивних перешкод (а не недоліків організації документообігу та обліку Селянським фермерським господарством "Котон" господарських операцій).

Зазначене виключає можливість врахування цих доказів у даному апеляційному провадженні, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику більш сприятливі умови в розгляді конкретної справи, аніж іншому учаснику справи (аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 910/14846/23).

Окрім того, серед доказів, які відповідач просить прийняти до розгляду, є лист ТОВ КСВ "ІГНІС" від 08.08.2025, якого не існувало на момент ухвалення оскаржуваного рішення від 29.04.2025.

Колегія суддів зазначає, що така обставина як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (постанови Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №924/232/18, від 16.04.2024 у справі №922/331/23, від 29.05.2025 у справі № 922/4391/23 (922/2216/24) тощо).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача (вх.№9949 від 19.08.2025) про долучення додаткових доказів та не враховує під час даного апеляційного провадження докази, додані заявником до вказаного клопотання, а також до апеляційної скарги.

Розглядаючи спір по суті, судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, зазначає наступне.

01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Королева борошна" (покупець) та Селянським фермерським господарством "Котон" (постачальник) було укладено договір постачання № 28 (далі - Договір) та специфікації до нього № 1 від 01.02.2022 та № 2 від 17.02.2022.

Згідно з п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити пшеницю, країна походження - Україна.

Відповідно до п.5.1. Договору покупець здійснює оплату вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника на умовах узгоджених сторонами в специфікаціях.

Згідно з п. 6.1 Договору товар поставляється на умовах узгоджених сторонами в специфікаціях.

Строки поставки узгоджуються сторонами в специфікаціях (п.6.3. Договору).

Специфікацією №1 від 01.02.2022 року до Договору було узгоджено поставку 225 т(+/-2%) зерна пшениці вартістю 7280,00 грн без ПДВ грн за тону, на загальну суму 1867499,55 з урахуванням ПДВ, термін поставки до 29 лютого 2022 року, з розрахунком на умовах попередньої оплати, або протягом трьох банківських днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п.5 Специфікації №1 поставка товару здійснюється на умовах самовивозу покупцем, з підприємства Постачальника.

Як встановлено місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи, за специфікацією №1 від 01.02.2022 Відповідачем було поставлено 228,140 т зерна пшениці на суму 1 893 561,54 грн. Оплата вищезазначеної кількості пшениці була здійснена Позивачем у повному обсязі, частково на умовах попередньої оплати (у сумі 1 327 999,68 грн), частково по факту поставки (у сумі 565561,86 грн), що підтверджується платіжними інструкціями № 73 від 03.02.2022 на суму 1327999,68 грн, № 257 від 17.02.2022 на суму 400 000,00 грн, № 272 від 22.02.2022 на суму 165 561,86 грн - усього на суму 1893561,54 грн.

Специфікацією №2 від 17.02.2022 року було узгоджено поставку 300 т(+/-2%) зерна пшениці вартістю 7061,40 грн без ПДВ, за одну тону, на загальну суму 2414998,80грн з урахуванням ПДВ, термін поставки до 29 лютого 2022 з розрахунком на умовах попередньої оплати, або протягом трьох банківських днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п.5 Специфікації №2 поставка товару здійснюється на умовах самовивозу покупцем, з підприємства Постачальника.

Оплата вищезазначеної пшениці була здійснена Позивачем на умовах попередньої оплати у розмірі 86% від узгодженої вартості поставки, на суму 2076898,97 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 258 від 17.02.2022 року.

Згідно з наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, поставка оплаченої пшениці здійснена Відповідачем частково, а саме, станом на 01.03.2022 року відповідачем за специфікацією №2 від 17.02.2022 року було поставлено 162,24 т зерна пшениці на суму 1 306 192,34 грн.

Отже, згідно з наданими позивачем доказами, сума заборгованості станом на 31.01.2025 за договором постачання № 28 від 01.02.2022 року становить 770 706,63 грн.

16.11.2024 Позивачем було направлено на адресу Відповідача вимогу від 11.11.2024 року, про повернення попередньої оплати у сумі 770 706,63 грн, однак доказів надання відповіді на вказану вимогу та сплати відповідної суми коштів матеріали справи не містять.

За таких обставин, вважаючи свої права порушеними, ТОВ "Королева борошна" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Селянського фермерського господарства "Котон" про стягнення заборгованості за договором поставки № 28 від 01.02.2022 року в розмірі 1183187,77 грн, з яких: основний борг - 770706,63 грн; 3% річних за період з 01.03.2022 року по 31.01.2025 року у сумі 67589,92 грн; втрати від інфляції за період з 01.03.2022 по 31.12.2024 у сумі 344891,22 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.04.2025 у справі №922/367/25 позовні вимоги задоволено частково - з наведених вище підстав.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, предметом позову в даній справі є вимога покупця про повернення суми попередньої оплати, сплаченої за договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Апелянт стверджує, що обсяг відвантаженої позивачем продукції не насправді є дещо більшим, ніж зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні. Проте в обґрунтування цього твердження заявник посилається на товарно-транспортні накладні, які додано ним до скарги і які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про врахування таких доказів - з наведених вище підстав.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом на підставі наявних у справі матеріалів правильно визначено як обсяг поставки, так і розмір сум, перерахованих позивачем відповідачеві за товар згідно з Договором, та обґрунтовано встановлено, що сума оплати, на яку станом на 31.01.2025 не було поставлено товар за Договором, становить 770706,63 грн. Зазначену суму не було повернуто відповідачем позивачеві - вказаних обставин апелянт не заперечує.

Водночас, за твердженням заявника скарги, відповідачем виконано в повному обсязі зобов`язання - поставлено та передано у власність покупцю товар за Договором №28 та специфікаціями №1,2, однак позивачем здійснено лише частковий самовивіз придбаного товару, про причини невідвантаження та не вивезення залишку придбаної пшениці позивач продавця не повідомив, хоча повинен був здійснити відвантаження всієї придбаної продукції до 29.02.2022 року, або ж повідомити про неможливість відвантаження, чого зроблено не було.

Стосовно наведених тверджень колегія суддів зазначає наступне.

Визначене частиною другою статті 693 ЦК України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару.

Умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, від 16.09.2022 у справі №913/703/20 тощо).

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 914/1314/24.

Як було встановлено місцевим господарським судом, позивач в період до 29.02.2022 року не звертався до відповідача з вимогою поставити товар та не прибував до місцезнаходження відповідача з метою самовивозу товару (в подальшому, ті обставини, що м. Вовчанськ та с. Котівка Чугуївського району Харківської області до 12.09.2022 відносилися до тимчасово окупованих територій, унеможливили для позивача здійснювати вивіз товару за договором).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно вимог статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Однак матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про готовність до передання товару на суму невикористаної попередньої оплати.

Натомість відповідач, обізнаний з обставинами щодо часткової поставки, маючи в користуванні суму попередньої оплати, на яку не було поставлено товар, не звернувся до позивача з метою врегулювання вказаного питання - або здійснення поставки на цю суму, або її повернення.

Отже, посилання відповідача на те, що ним було надано товар у розпорядження покупця, не спростовують тих обставин, що Селянським фермерським господарством "Котон" не було надано в установленому порядку до матеріалів справи доказів здійснення поставки на спірну суму - враховуючи, що кінцевою метою Договору є фізична передача товару від постачальника до покупця. На думку колегії суддів, наявність в Договорі положення про те, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати товару (п.6.2 Договору), не означає автоматичного виконання постачальником зобов`язання з передачі товару після того, як покупець здійснив попередню оплату. Також, як було зазначено вище, у відповідності до норм чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, та правової позиції Верховного Суду щодо їх застосування, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини сталося таке невиконання - аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

11.11.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати у сумі 770706,63 грн протягом п`яти банківських днів, в подальшому, не отримавши відповіді на вказану вимогу, подав до суду позов у даній справі.

Апелянт стверджує, що зазначену вимогу ним не було отримано, а також посилається на те, що за своєю формою та змістом вона не відповідає вимогам ст.222 ГКУ, зокрема, в ній відсутні - номер; дата пред`явлення; докази, що підтверджують обставини на підставі яких пред`явлено претензію; вимоги заявника з посиланням на нормативні акти; розрахунок суми претензії; перелік документів, що додаються до претензії.

Разом з тим, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (аналогічні висновки наведено, зокрема. в постанові Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 504/4355/18).

Отже, на думку колегії суддів, місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено про виникнення у позивача як покупця за договором права вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати в порядку вищенаведених приписів ст. 693 ЦК України.

Посилань на будь-які обставини або норми чинного законодавства, з яких би вбачалося, що вказана норма не підлягає застосуванню, апелянтом не наведено.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. У відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Відповідну правову позицію наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, у постанові Верховного Суду від 03.06.2025 у справі №925/546/23 тощо.

Позивачем нараховано 3% річних за період з 01.03.2022 по 31.01.2025 року та інфляційні за період з 01.03.2022 по 31.12.2024 року на суму неповернутої попередньої оплати.

Як уже зазначалося, місцевий господарський суд задовольнив відповідні позовні вимоги частково, взявши до уваги направлення позивачем відповідачеві вимоги, датованої 11.11.2024, та дійшовши висновку про те, що прострочення грошового зобов`язання починається з 23.11.2024 року.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти стягнення з нього сум в порядку ст.625 ЦК України, посилаючись на те, що вказану вимогу від 11.11.2024 ним не було отримано.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зазначена вимога була направлена 16.11.2024 на належну адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та штампом з "Укрпошти" (а.с.34), при цьому обставини, на які посилається апелянт (неотримання вказаного листа), знаходилися поза межами контролю відправника.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що наслідком неврахування місцевим господарським судом вищевказаної вимоги від 11.11.2024 як належного доказу мала б бути не відмова в позові в частині стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України (як стверджує апелянт), а, навпаки, стягнення з відповідача на користь позивача відповідних сум з наступного дня після спливу строку поставки - у відповідності до вищенаведених приписів ст.530, 693 ЦК України та правової позиції Верховного Суду щодо застосування цих норм.

Стосовно арифметичної правильності здійсненого судом розрахунку сум відсотків річних та інфляційних втрат за відповідний період в апеляційній скарзі заперечень не наведено.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не враховано позицію та доводи відповідача. Проте, як уже зазначалося, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, не надав до суду першої інстанції жодних заперечень та доказів на їх підтвердження.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Котон" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 29.04.2025 у справі №922/367/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.09.2025.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя М.М. Слободін