ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Справа № 902/929/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Зіневич К.А.

відповідача - Северин С.Л.

третя особа - Червона Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025, повний текст судового рішення складено 20.05.2025 у справі № 902/929/24 (суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест"

до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України

про стягнення 1 945 133,04 гривень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" 1 613 192,52 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" 29 057,37 гривень судових витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 7 879,16 гривень інфляційних втрат - відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" від Державної казначейської служби України до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі третя особа просить суд апеляційної інстанції звільнити її від сплати судового збору або відстрочити сплату до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Також не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції відстрочити йому сплату судового збору до прийняття судового рішення у даній справі, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Автоматизованою системою документообігу суду, протоколом від 09.06.2025 визначено колегію суддів для розгляду справи №902/929/24 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю..

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду № 902/929/24/3183/25 від 11.06.25 витребувано у Господарського суду Вінницької області матеріали справи. 19.06.25 від місцевого господарського суду до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.25 відмовлено Регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до розгляду справи по суті. Залишено без руху апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24. Зобов`язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 34 870, 57 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.25 відмовлено Державній казначейській службі України у задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі або відстрочення сплати до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24 залишено без руху. Зобов`язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме - подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 34 870, 57 грн.

30.06.25 через підсистему "Електронний Суд" від Державної казначейської служби України до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.09.2025 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №1.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.25 повернуто апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24.

21.07.25 через підсистему "Електронний Суд" від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з проханням доручити проведення відеоконференцію у приміщенні Господарського суду Вінницької області або у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області.

23.07.25 через підсистему "Електронний Суд" від Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить задоволити апеляційну скаргу та скасувати оскаржуване судове рішення.

24.07.25 через підсистему "Електронний Суд" від ТОВ "СТК Київ-Інвест" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

05.08.25 через підсистему "Електронний Суд" від Державної казначейської служби України до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.25 заяву Державної казначейської служби України (вх. 6222/25 від 05.08.25) та заяву Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (вх. 5835/25 від 21.07.25) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку задоволено.

26.08.25 через підсистему "Електронний Суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" - Зінкевич К.А. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.25 клопотання представника ТОВ "СТК Київ-Інвест"- Зінкевич К.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/929/24 задоволено.

Відповідно до рішення №1470/0/15-25 від 15.07.2025 Вища рада правосуддя вирішила звільнити ОСОБА_1 з посади судді Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі службової записки головуючого судді Розізнаної І.В. від 01.09.25 за розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду Турович Н.C. проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.09.25 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.25 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24 колегією суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А..

02.09.25 у судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку з`явились представники: позивача - Зіневич В.А., відповідача - Северин С.Л., третьої особи на стороні відповідача - Червона Ю.П.. Представники учасників справи надали свої пояснення з приводу апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях про стягнення 1 945 133,03 гривень, з яких 1 621 071,68 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2021 року на виконання вимог протоколу аукціону №UA-PS-2021-06-02-000064-2 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" та Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт", договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інною Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі за №5533.

Позивач зазначив, що на виконання умов вказаного договору 02.08.2021 згідно платіжного доручення № 1068 ТОВ "ВЕР-ТАС" було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3 102 022,59 гривень (одержувач коштів - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, рахунок №UA0156369, призначення платежу - перерахування гарантійного внеску за ТОВ "СТК КИЇВ-ІНВЕСТ" (43536631) по лоту UA-PS-2021-06-02-000064-2) та 05.08.2021 згідно платіжного доручення №8 позивачем було сплачено ПДВ в сумі 620 404,52 гривень на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях рахунок №UA0156369, призначення платежу - ПДВ на гарантійний внесок 620 404,52 грн., що загалом складає 3 722 427,11 гривень.

Надалі, як зауважено позивачем, 17.10.2022 року Північно-західним апеляційним господарським судом ухвалено постанову у справі №902/961/21, якою змінено рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 у справі № 902/961/21 та зокрема, визнано договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" №5533 від 29.07.2021 року нікчемним. Позивач зазначив, що судом зроблено висновок, що на момент укладення договору продавець був обізнаний про наявність накладеного арешту на предмет договору та свідомо приховав таку інформацію від позивача; договір визнано нікчемним, оскільки його було укладено під час дії арешту на майно, яке є предметом договору.

Також позивач зазначив, що на розгляді Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/456/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення збитків, спричинених укладенням нікчемного правочину.

Позивач зауважив, що станом на 27.07.2024 року не здійснено повернення грошових коштів позивачу, отриманих відповідачем за нікчемним правочином; обставини справ №902/456/23, № 902/961/21 щодо отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 3 102 022,59 грн., а також 620 404,52 грн. ПДВ на гарантійний внесок за відсутності на це достатньої правової підстави (за нікчемним правочином) та виникнення у відповідача обов`язку повернути вказані грошові кошти 02.08.2021 у розмірі 3 102 022,59 грн., 05.08.2021 у розмірі 620 404,52 грн. є такими, що не потребують повторного доведення та визнаються преюдиційними для цієї справи.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся із цим позовом до суду про стягнення 1 621 071,68 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних, нарахованих на безпідставно отримані відповідачем грошові кошти, за нікчемним правочином (договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт", зареєстрованим нотаріусом в реєстрі за № 5533 від 29.07.2021 року).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначив, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі № 902/961/21 рішення Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 в частині відмови в задоволенні первісного позову ТОВ "СТК Київ-Інвест" про визнання договору недійсним - змінено в мотивувальній частині, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови; в частині задоволення зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях до ТОВ "СТК Київ-Інвест" про розірвання договору купівлі - продажу від 29.07.2021 та стягнення неустойки - скасовано, прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову та про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на користь ТОВ "СТК Київ-Інвест" 95 340 грн. судових витрат із сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Вказану суму, як зазначив відповідач ним було сплачено позивачу, що підтверджується випискою з рахунка за 23.06.2023 та платіжною інструкцією від 22.06.2023.

Також відповідач зауважив, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.06.2023 у справі № 902/456/23 стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "СТК Київ-Інвест" збитки в сумі 5 220 627,12 грн. та стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на користь ТОВ "СТК Київ-Інвест" 78 309,41 грн витрат по сплаті судового збору, в решті позову відмовлено. На переконання відповідача, наразі у Регіонального відділення наявний обов`язок зі сплати 78 309,41 грн. судового збору на користь позивача, вказане зобов`язання зареєстровано у ГУ ДКСУ у Вінницькій області у черзі під номером 6 та при надходженні відповідного фінансування невідкладно буде проведений розрахунок. Інша заборгованість відсутня.

Відповідачем зазначено, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника; регіональне відділення перед позивачем не виступає боржником у розумінні законодавства, а тому у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Третя особа у поясненнях зазначила, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях є неналежним відповідачем у справі, оскільки позовні вимоги заявлені в зв`язку з порушенням ним вимог Закону "Про приватизацію державного і комунального майна".

Також третьою особою зауважено, що відповідно до доданого до додатку до відзиву відповідача платіжного доручення від 10.08.2021 №144, кошти ПДВ в сумі 620 404,52 грн, сплачені позивачем згідно платіжного доручення №5 від 05.08.2021 на рахунок відповідача, перераховані на його рахунок з електронного адміністрування ПДВ; зазначено, що відповідно до статті 43 Податкового кодексу України помилково та/ або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу та зазначено щодо порядку повернення таких коштів.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" 1 613 192,52 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК Київ-Інвест" 29 057,37 гривень судових витрат на сплату судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 7 879,16 гривень інфляційних втрат - відмовлено.

Місцевий господарський суд мотивував ухвалене оскаржуване судове рішення правовим висновком, який висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22 (щодо застосування ст. 1212 ЦК України, а також нікчемності правочину). Також, дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, місцевий господарський дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково у розмірі 1 937 253,88 гривень, з яких: 1 613 192,52 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних, в іншій частині позову слід відмовити.

Апелянт та відповідач не погоджуються з оскаржуваним судовим рішенням та вважають, що: місцевий господарський суд помилково послався в оскаржуваному судовому рішенні на правові висновки, які висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22; казначейство не має ані повноважень, ані законної можливості списати кошти з бюджету, що перевищували б обсяг бюджетних асигнувань, затверджений Верховною Радою України; місцевий господарський суд безпідставно застосував правові підстави та наслідки, передбачені ст. 1212 ЦК України, що не можуть відноситись до суті спору, який розглядався.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що місцевий господарський суд правомірно врахував встановлені преюдиційні обставини у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі № 902/961/21 (згідно якої визнано договір нікчемним) та у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі № 902/456/23 (згідно якої залишено без змін рішення Господарського суду Вінницької області від 20.06.2023 про часткове задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "СТК Київ-Інвест" збитків в сумі 5220627,12 грн). Зазначені судові рішення набрали законної сили та копії яких містяться в матеріалах справи. Також на переконання позивача апелянт безпідставно стверджує, що відповідач не є належним відповідачем у даній справі з огляду на наявну судову практику. У свою чергу ж неможливість (відсутність підстав) стягнення з Державного бюджету України встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних з простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України спростовується можливістю повернення зазначених коштів за цільовим спрямуванням видатків за КПКВК 3504030 "відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". Із урахуванням зазначеного позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Щодо незгоди Державної казначейської служби України з рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.

У постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19 викладено висновок про те, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.

Дані правові висновки не втратили своєї актуальності та застосовуються й дотепер, що підтверджується постановою Верховного Суду від 28.01.25 у справі №904/5221/23.

Відповідно до приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд врахував, що доводи позивача щодо нікчемності правочину, отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 3 102 022,59 гривень та у розмірі 620 404,52 гривень за нікчемним правочином, виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення вказаних грошових коштів були предметом дослідження під час розгляду справ № 902/961/21 та № 902/456/23.

Так, у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 року у справі № 902/961/21 зазначено, що "... між сторонами у справі було укладено договір купівлі - продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт", що знаходиться за адресою Вінницька обл., Жмеринський р-н., с. Мартинівка, вул. М. Яжука, 20, за результатами аукціону № UA-PS-2021-06-02-000064-2, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. 29.07.2021 і зареєстровано в реєстрі за №5533...

...Оскільки спірний договір купівлі-продажу, укладений під час дії арешту на майно, яке є предметом цього договору, тобто спрямований на незаконне заволодіння таким майном, вказаний договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним...".

Під час розгляду справи № 902/456/23 судом встановлено, що "...02.08.2021 згідно платіжного доручення № 1068 ТОВ Вертас було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3 102 022,59 грн, одержувач коштів: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях рахунок № UА0156369, призначення платежу: Перерахування гарантійного внеску за ТОВ СТК КИЇВ-ІНВЕСТ (43536631) по лоту ЄА -Р8-2021-06-02-000064-2 та 05.08.2021 згідно платіжного доручення №8 позивачем було сплачено ПДВ в сумі 620 404,52 грн на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях рахунок № ПА0156369, призначення платежу: ПДВ на гарантійний внесок".

Також судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови у справі № 902/456/23 зазначено, що "... зважаючи на встановлений факт наявності вини у діях продавця, які призвели до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також факт нікчемності договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" №5533 від 29.07.2021, та як наслідок не отримання позивачем об`єкту приватизації у власність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та задоволення позову в частині стягнення 3 102 022,59 грн гарантійного внеску, 620 404,52 грн ПДВ на гарантійний внесок...".

Із огляду на нікчемність договору та безпідставність отримання відповідачем коштів у розмірі 3 102 022,59 гривень та у розмірі 620 404,52 гривень, позивач звернувся із позовом про стягнення 1 621 071,68 гривень інфляційних втрат та 324 061,36 гривень 3% річних нарахованих за період з 03.08.2021 по 23.07.2024 та з 06.08.2021 по 23.07.2024 щодо сум гарантійного внеску та ПДВ з гарантійного внеску, отриманих відповідачем за відсутності на це достатньої правової підстави (за нікчемним правочином).

Місцевий господарський суд під час ухвалення оскаржуваного судового рішення покликався на правовий висновок, який висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22:

"Вирішуючи окреслену Касаційним господарським судом виключну правову проблему, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке.

Як Велика Палата Верховного Суду зазначила вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Подібний висновок викладений у пунктах 66, 67 постанови Касаційного господарського суду від 01 вересня 2022 року у справі № 910/9544/19, на яку посилається колегія суддів Касаційного господарського суду в цій справі. За обставинами цієї справи особа отримала кошти за нікчемним правочином, відповідно обов`язок повернути ці кошти виник у неї з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду вважає правильним."

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з позицією апелянта, що місцевий господарський суд неправомірно покликався на правовий висновок, який висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, адже як встановлено місцевим господарським судом відповідач безпідставно набув кошти позивача. Посилання апелянта на пункти договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, адже даний договір визнано нікчемним, а відтак його положення не мають жодного правового навантаження на учасників спору.

У свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне:

- згідно судових рішень у справах № 902/456/23 та 902/961/21 встановлено нікчемність договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Мартинівського місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" від 29.07.2021, а також факт перерахування коштів позивачем для відповідача згідно правочину, який є нікчемним;

- матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повернув кошти позивачу, які отримав на підставі нікчемного правочину, що як наслідок свідчить про наявність правових підстав для застосування до зазначених правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, що й було здійснено місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення;

- як загальні норми матеріального права, так і судова практика, зокрема постанова Верховного Суду у справі № 910/95441/19 від 01.09.2022 свідчать про те, що особа, яка отримала кошти за нікчемним правочином зобов`язана повернути ці кошти з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається;

- згідно постанови Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові;

- відповідно до правового висновку, який висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що позивач перерахував кошти відповідачу за нікчемним правочином, а останній не повернув їх, що свідчить про наявність підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача у порядку ст. 1212 ЦК України як безпідставно збережених. Доводи апелянта у цій частині колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактично встановленим обставинам у даній справі, а також у справах, які мають преюдиційне значення у даній справі, зокрема № 902/456/23 та № 902/961/21.

Щодо неможливості виконання позовних вимог позивача та неправильного визначення суб`єктного складу учасників даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про таке.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово було зазначено, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35; № у ЄДРСР 80854809), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27; № у ЄДРСР 84573553), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81; № у ЄДРСР 101829985), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76; № у ЄДРСР 105852860), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.17; № у ЄДРСР 106841700) і № 922/1830/19 (пункт 7.2; № у ЄДРСР 108285268), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55; № у ЄДРСР 109390156), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 35; № у ЄДРСР 109364576), від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21 (пункт 8.6; № у ЄДРСР 111742765), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38; № у ЄДРСР 112516535)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27; № у ЄДРСР 84573553), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81; № у ЄДРСР 101829985), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.18; № у ЄДРСР 106841700) і № 922/1830/19 (пункт 7.3; № у ЄДРСР 108285268), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55; № у ЄДРСР 109390156), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38; № у ЄДРСР 112516535)).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). Це правило стосується як договірної, так і позадоговірної відповідальності держави. З огляду на те, що саме держава наділяє її органи майном, зокрема коштами, ці органи не мають власного майна. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі незалежно від того, на якому казначейському рахунку вони обліковуються. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна та суд стягує відповідні суми саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах.

Ураховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта в частині неправильного визначення суб`єктного складу учасників даної справи. У свою чергу колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що завданням суду є з`ясування наявності чи відсутності підстав для стягнення (право позивача на кошти та обов`язок держави/органу їх повернути). Питання ж, яким саме чином буде виконуватися судове рішення (через Держказначейство, в межах бюджетних асигнувань тощо) є стадією виконання рішення, яка регулюється процесуальним і бюджетним законодавством. Тобто порядок виконання не впливає на правильність вирішення спору по суті, а отже не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

У свою чергу процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справа (зокрема, щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання) регулюються розділом V ГПК України "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах".

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частинами 1, 3, п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 1 та частини 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального та/або процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення колегією не встановлено, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.05.2025 у справі № 902/929/24 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №902/929/24 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "05" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Саврій В.А.