ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/4928/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Діброва Г.І., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.)

від 18.06.2025

у справі №916/4928/24

за позовом Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Увгп-Система", Споживчого товариства "Сузір`я Будова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Баубуд",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України,

про визнання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернулось до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА» (далі - ТОВ «УВГП-СИСТЕМА»), Споживчого товариства «СУЗІР?Я БУДОВА» (далі - СТ «СУЗІР?Я БУДОВА»), Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУБУД» (далі - ТОВ «БАУБУД»), в якій з урахуванням зміни позовних вимог, просило:

- визнати недійсним договір про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19, укладений між ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД» ;

- застосувати наслідки недійсності договору №1/Г-19 шляхом визнання відсутніми передбачених договором №1/Г-19 прав у ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД» щодо об?єктів будівництва та збудованих об?єктів на земельній ділянці в місті Одесі по проспекту Гагаріна, 19-21.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскаржуваний договір укладений без урахування вимог основного договору від 25.11.2004 №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей. Укладаючи договір про спільну діяльність, ТОВ «УВГП-Система» не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності. Договір про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19 позбавляє державу частки загальної збудованого житла, чим порушує права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на соціальний захист шляхом отримання житлового забезпечення, що суперечить інтересам держави і суспільства.

2. Короткий зміст судових рішень, ухвалених за результатом розгляду справи по суті спору.

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/23 позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним з моменту укладання договір про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19, укладений між ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД». Застосовано наслідки недійсності правочину та визнано відсутніми передбачені договором про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19 права у ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД» щодо об`єктів будівництва та збудованих об`єктів на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача є такими, що відповідають дійсним обставинам справи, тому його вимоги у цій справі є обґрунтованими та підтвердженими наданими доказами.

3. Хід справи в суді апеляційної інстанції та короткий зміст оскаржуваної ухвали суду

3.1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , заявник, скаржник) з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник вважає, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує права багатьох осіб, в тому числі скаржника, за чий рахунок будувалися усі об`єкти на вказаній земельній ділянці.

Щодо наявності у ОСОБА_1 права на оскарження рішення суду першої інстанції, останній зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 про задоволення позову беззаперечно впливає на інтереси останнього та може слугувати підставою для ініціювання судового процесу щодо позбавлення його прав на проінвестовану ним квартиру згідно з укладеним з СТ «Сузір`я Будова» договору асоційованого членства в Споживчому товаристві від 14.03.2018 №4/322.

Заявник вказував на відсутності підстав для визнання недійсним договору про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19, оскільки майновий інтерес позивача полягає лише в отримані 20% від загальної площі житла «Об`єкту», з вирахуванням площі квартир вже отриманих від ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» на виконання умов договору №227/УПБ-70Д і, з огляду на існуючі інші укладені правочини, визнання недійсним договору про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19 не призведе до поновлення прав позивача, а лише стане підставою для ініціювання низки судових процесів щодо позбавлення прав членів СТ «Сузір`я Будова» на проінвестовані ними квартири. Також відзначив, що 25.01.2024 ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» підписали додаткову угоду від 25.01.2024 №4 згідно з якою розірвали договір про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19.

Крім того, ОСОБА_1 наголошував, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача, чого в даному випадку не здійснено, тому це не є ефективним способом захисту. Також до даного позову підлягає застосуванню позовна давність. Водночас вказував і те, що суд першої інстанції порушив принцип гласності судового процесу та безпідставно розглянув справу у закритому судовому засіданні.

Підсумовуючи вищевикладене, скаржник вважає, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив умови договорів, не з`ясував дійсних обставин справи, невірно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке жодним чином не призведе до поновлення прав позивача, а лише стане підставою для ініціювання судових процесів про позбавлення прав членів СТ «Сузір`я Будова», в тому числі ОСОБА_1 , на проінвестовані квартири, за кошти яких будувався об`єкт.

3.2. Також з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у яких останні просили суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги, заявники узагальнюючи вказували, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки суд прийняв судове рішення про права, інтереси та обов`язки осіб (заявників як асоційованих членів СТ «СУЗІР' Я БУДОВА», інвестиційні кошти яких були залучені на будівництво багатоквартирних будинків), що не були залучені до участі у справі, у зв`язку із чим, на думку апелянтів, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

3.3. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі №916/4928/24 закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025.

Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ані описова, ані мотивувальна, ані резолютивна частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції не містять жодних суджень чи висновків суду про права, інтереси чи обов`язки скаржників, як і апеляційні скарги скаржників не містять належного обґрунтування вирішення саме їх прав спором щодо правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачами у даній справі. Питання того, що такий спір може вплинути в майбутньому на їх права або інтереси в даному випадку не є підставою для можливості для суду апеляційної інстанції здійснювати апеляційний перегляд рішення суду по суті, тому питання дотримання судом як норм матеріального права, так і процесуального права щодо правомірності відмови у залученні скаржників до участі в справі не може наразі бути предметом дослідження судової колегії.

Враховуючи те, що скаржниками не доведено суду апеляційної інстанції наявність у них права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, як особами, які не брали участі у справі, оскільки вони не є безпосередніми учасниками відповідних правовідносин, які склалися між сторонами, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції жодним чином судом саме не вирішувалося під час розгляду даного спору питання щодо їх прав та обов`язків, а майбутній можливий вплив цього рішення на будь-які інтереси або права інших осіб не є підставою для застосування норм чинного процесуального законодавства України щодо оскарження рішення суду не учасником справи, судова колегія виснувала про неможливість в даному випадку здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення по суті.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

4.1. Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.06.2025, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі №916/4928/24 в частині закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 скасувати, а справу передати для продовження розгляду апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду.

4.2. Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення порушено частину першу статті 17, частину другу статті 254, статті 86, 210 та 236 ГПК України. При цьому ОСОБА_1 посилається на правові позиції, які викладено у постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17, від 19.06.2024 у справі №607/8938/22, від 24.01.2024 у справі №487/7152/21, від 24.01.2024 у справі №761/22446/20, від 12.01.2022 у справі №344/12729/17, від 16.01.2020 у справі № 908/976/19, від 22.02.2021 у справі № 907/6/13, від 31.01.2023 у справі № 5011-24/724-2012.

Крім того, на думку скаржника, на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини першу статті 17, частину другу статті 254 ГПК України у подібних правовідносинах.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі наголошує на такому:

1) даний спір стосується об`єкту будівництва, яке будувалося за кошти членів СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та яке є стороною оскаржуваного договору та відповідачем у справі;

2) СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» є некомерційним товариством та повністю фінансується

за рахунок коштів своїх членів;

3) наразі в Україні участь у споживчих товариствах, кооперативах активно використовується як спосіб фінансування будівництва житлових будинків;

4) скаржник є членом СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», сплатив йому повну вартість частки та правомірно очікує виконання товариством взятих на саме зобов`язань щодо передачі йому квартири, будівництво якої він повністю профінансував;

5) позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не зв`язані з

кооперативом трудовою функцією, а беруть лише майнову (інвестиційну) участь у діяльності кооперативу (постанова від 10.04.2024 у справі №750/319/18);

6) позицію Великої Палати Верховного Суду, що саме інвестору як особі, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування (висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 607/8938/22, від 24 січня 2024 року у справі №487/7152/21, від 24 січня 2024 року у справі №761/22446/20, від 12 січня 2022 року у справі №344/12729/17);

7) СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» відмовляється передати скаржнику та іншим інвесторам оплачені квартири, в той же час за змовою з ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» передало збудований будинок іншому новоствореному СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» та шукає механізми уникнення виконання своїх зобов`язань;

8) СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» бере пасивну участь у справі №916/4928/24, діє не в інтересах товариства та його членів, та не оскаржило рішення Господарського суду

Одеської області від 01.04.2025;

9) рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 в подальшому буде використане проти членів СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», як підстава для оскарження договорів асоційованого членства та прав інвесторів на проінвестовані квартири та які наразі змушенні захищати свої права в судовому порядку;

10) рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 жодним чином не відновлює ніяких прав та інтересів позивача та не покладає жодних обов`язків на відповідачів, оскільки оскаржуваний договір ще до пред`явлення позову був розірваний, а об`єкт будівництва переданий іншій особі - СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС»;

11) фактично рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 створює наслідки лише для членів СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», які наразі залишилися і без квартир, і без оплачених коштів.

4.3. Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України 08.08.2025 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

4.4. Міністерства оборони України 18.08.2025 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.07.2025 у справі №916/4928/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 24.07.2025 відкрито касаційне провадження у справі №916/4928/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 у справі №916/4928/24 визначено склад суддів: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.

5.2. Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України у відзиві на касаційну скаргу заявило клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце касаційного розгляду.

Розглянувши зазначене клопотання, Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany, заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino» проти Португалії» (Varela Assalino contre le Portugal, заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Так, предметом даного касаційного оскарження є ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025, якою закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025.

Згідно із статтею 300 ГПК України Верховний Суд перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанцій (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною шостою статті 301 ГПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах четверній і п`ятій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Оскільки таких обставин для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі №916/4928/24 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи Судом встановлено не було, то відсутні підстави для задоволення клопотання Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі №916/4928/24, якою закрито апеляційне провадження, зокрема, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваної ухвали, Верховний Суд зазначає таке.

6.2. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3 пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (аналогічні положення закріпленні і в частині першій статті 254 ГПК України).

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов'язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов'язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Так, при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд вправі закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов'язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо ж судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов'язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов'язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд вправі закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, а також у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 910/21451/16, від 23.11.2020 у справі № 914/1643/19 та від 11.01.2021 у справі № 925/1600/16 тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права, інтереси та (або) обов'язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третю особу та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

6.3. Так, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 відзначив, що оскаржуваним судовим рішенням, яким визнано недійсним з моменту укладання договір про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19, укладений між ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД», та застосовано наслідки недійсності правочину (визнано відсутніми передбачені договором про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19 права у ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД» щодо об`єктів будівництва та збудованих об`єктів на земельній ділянці по проспекту Гагаріна, 19-21 у м. Одесі), порушено його майнові права, оскільки фактичне виконання такого рішення безпосередньо вплине на його права та обов`язки, як особи, інвестиційні кошти якої були залучені на будівництво багатоквартирних будинків за вказаною вище адресою згідно з укладеним з СТ «Сузір`я Будова» договору асоційованого членства в Споживчому товаристві від 14.03.2018 №4/322.

6.4. Колегія суддів з огляду на характер спірних правовідносин відзначає, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, інтересів та (або) обов`язків, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було реальним, стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів.

Вирішення судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки, особи, не залученої до участі у справі, буде мати місце, якщо такі права, інтереси та (або) обов`язки, особи виникають саме із оскарженого судового рішення, а не із інших юридичних фактів, з яких виходив суд, приймаючи своє рішення.

6.5. Колегія суддів з огляду на характер спірних правовідносин ураховує, що предметом розгляду у даній справі є вимоги, зокрема, про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 29.08.2016 №1/Г-19, укладеного між ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД».

Відтак, результат вирішення даної справи залежав лише від встановлення судом обставин наявності/відсутності правових підстав для визнання саме спірного договору недійсним з огляду на порушення вимог закону сторонами такого договору при його укладенні.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, дійшов висновку, що оскаржуваний договір укладений без урахування вимог основного договору від 25.11.2004 №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладеного між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, в якості замовника, та ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», в якості пайовика. Суд відзначив, що, укладаючи договір про спільну діяльність, ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності. Такий договір позбавив державу частки загальної збудованого житла, чим порушив права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на соціальний захист шляхом отримання житлового забезпечення, що суперечить інтересам держави і суспільства.

6.5.1. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на зазначений судовий акт.

ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі вказав, що рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24 про задоволення позову беззаперечно впливає на інтереси останнього та може слугувати підставою для ініціювання судового процесу щодо позбавлення його прав на проінвестовану ним квартиру згідно з укладеним з СТ «Сузір`я Будова» договору асоційованого членства в Споживчому товаристві від 14.03.2018 №4/322.

6.5.2. Розглянувши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, зокрема, ОСОБА_1 не доведено наявності у нього права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, як особою, яка не брала участі у справі, оскільки він не є безпосереднім учасником відповідних правовідносин, які склалися між сторонами, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції жодним чином не вирішувалося під час розгляду даного спору питання щодо його прав та обов`язків, а майбутній можливий вплив цього рішення на будь-які інтереси або права інших осіб не є підставою для застосування норм чинного процесуального законодавства України щодо оскарження рішення суду не учасником справи.

З огляду на наведене апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , адже зміст оскаржуваного рішення (його описова, мотивувальна та резолютивна частини) не містить будь-яких висновків про права, інтереси та обов`язки апелянта у спірних правовідносинах.

6.6. Колегія суддів, ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у контексті встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов заснованого на правильному застосуванні пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 у справі №916/4928/24, адже відсутні обґрунтовані підстави вважати, що судом у справі №916/4928/24 вирішувалися безпосередньо питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта.

Суд відзначає, що скаржник не є стороною спірного договору, що обґрунтовано було враховано судом апеляційної інстанції. У той час як права та обов`язки ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова» (одного з відповідачів у даній справі), що виникли та існують із укладеного між ними договору асоційованого членства у 2018 році, в силу закону не можуть вливати на правовідносини дійсності/недійсності договору укладеного у 2016 році між ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД».

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що питання виконання/невиконання умов договору асоційованого членства в Споживчому товаристві від 14.03.2018 №4/322, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова», має розглядатись у межах дії даного договору. При цьому такі обставини не охоплюються предметом спору у справі, що переглядається.

З урахуванням вищевикладеного Касаційний господарський суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що доводи ОСОБА_1 містять лише припущення щодо можливого впливу оскаржуваного рішення на майнові інтереси останнього, та не свідчать про те, що суд першої інстанції вирішив питання про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, що надавало б йому право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції на підставі приписів частини першої статті 254 ГПК України.

Доводи касаційної скарги наведених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

6.7. З урахуванням вищенаведеного, доводи касаційної скарги у своїй сукупності не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції не суперечать останнім. Інші доводи касаційної скарги Суд відхиляє, адже такі стосуються суті спору та законності рішення суду першої інстанції.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

6.8. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у правовому та процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 6 цієї Постанови.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі №916/4928/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Баранець