РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2025Справа № 910/6642/25
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» (01004, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 38322361)
до проАкціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) стягнення заборгованості у розмірі 2 132 581 грн. 61 коп.
Представники:

від Позивача: Трунов А.Ю. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Рахнянська С.В. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 2 132 581 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року.

Одночасно з позовною заявою, Позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово- кредитних установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Акціонерному товариству «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у межах суми стягнення на загальну суму 2132581 грн. 61 коп. відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6642/25, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.06.2025 року.

11.06.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2025 року продовжено Акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" процесуальний строк для подання суду відзиву на позовну заяву по справі №910/6642/25 до 20.06.2025 року.

20.06.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, яким просив відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.06.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 року повернуто без розгляду заяву Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

25.06.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла Відповідь на відзив.

25.06.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання.

25.06.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Позивачу строк до п`яти днів з 26.06.2025 року для надання відповіді на відзив, встановлено Відповідачу строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання на 30.07.2025 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬЯНС-ГРУП" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів повернуто Заявнику без розгляду.

27.06.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла Відповідь на відзив.

30.06.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заяви про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 року повернуто без розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬЯНС-ГРУП" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

07.07.2025 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло Заперечення.

07.07.2025 року систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 року задоволено заяву Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2025 року.

04.08.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та долучення доказів до матеріалів справи.

04.08.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заяви про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 року заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬЯНС-ГРУП" про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 27 серпня 2025 року Представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд їх задовольнити. Представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі ухвалено після закінчення судового розгляду за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27 серпня 2025 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

05.10.2023 року між Акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» (Виконавець) було укладено Договір про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ, відповідно до умов якого Виконавець зобов?язується надати послуги з ремонту. технічного обслуговування залізничного транспорту і пов?язаного обладнання та супутні послуги - код ДК 021:2015: 50220000-3 (Послуги з ремонту колінчастих валів дизеля 5Д49 (з комплектацією владишами)) (далі - Послуги), переданого Виконавцю Замовником в особі Фактичних отримувачів, згідно з Специфікацією (Додаток 1 до цього Договору). Графіком подачі в ремонт та видачі з ремонту обладнання (Додаток 2 до цього Договору). Протоколом узгодження ціни (Додаток З до цього Договору). Технічними вимогами (Додаток 4 до цього Договору), які є невід?ємною частиною цього Договору. у порядку та строки, визначені цим Договором, а Замовник зобов?язаний прийняти надані Послуги та здійснити оплату у порядку та на умовах, визначених цим Договором. (т.2 а.с.69-100)

Згідно з п.1.2 Договору послуги надаються відповідно до нормативних документів. які зазначені в Технічних вимогах (Додаток 4 до цього Договору). Найменування, опис, загальний обсяг Послуг визначається у Специфікації (Додаток 1 до цього Договору).

Обсяги Послуг, визначені Специфікацією (Додаток 1 до цього Договору) щодо ремонту колінчастих валів дизеля 5Д49 (з комплектацією владишами) (далі - Обладнання), можуть бути змінені (зменшені) Замовником з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника з відповідним перерахунком загальної вартості Послуг та ціни Договору, крім частини Послуг, які Виконавець розпочав надавати та/або надав. (п.1.3 Договору)

У п.1.4 Договору визначено, що фактичний отримувач - це структурний (та/або виробничий) підрозділ регіональної філії АТ «Укрзалізниця», який визначений у Графіку подачі в ремонт та видачі з ремонту Обладнання (Додаток 2 до цього Договору). Сторони погодили, що для цілей цього Договору Фактичний отримувач уповноважений від імені Замовника вчиняти дії в його інтересах, у порядку визначеному Договором.

Відповідно до п.3.2 Договору ціна Договору визначена у Специфікації (Додаток 1 до цього Договору). яка включає в себе вартість заміни складових частин Обладнання, в тому числі сировини матеріалів, запасних частин, тощо та складає 7 902 247.74 грн., а також податок на додану вартість за ставкою 20 % (двадцять відсотків) - 1 580 449,55 грн., всього становить з ПДВ 9 482 697.29 грн. З метою перевірки правильності розрахунку загальної договірної вартості ремонту лінійного обладнання локомотивів Виконавцем надаються планово-розрахункові калькуляції в розшифровками по статтям витрат (матеріальних витрат із зазначенням їх типу. марки. нормативної, технічної та конструкторської документації, креслень, кількості та ціни одиниці, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати, загальновиробничих (змінних та постійних), адміністративних витрат, витрат на збут та інше).

Відповідно до п.4.2 Договору розрахунки за фактично надані Послуги, відповідно до підписаного Сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), здійснюються Замовником після надання Виконавцем рахунку, та за наявності належним чином оформленої Виконавцем податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстр податкових накладних відповідно до вимог законодавства України, якщо Виконавець є резидентом України та платником ПДВ. Сплата валюті Послуг за замовленням здійснюється Замовником та встановлено відтермінування платежу 45 робочих днів з дати реєстрації Виконавцем податкової накладної, відповідно до пункту 4.3 цього Договору.

Згідно з п.4.4 Договору у разі затримки виконання Виконавцем зобов?язань, визначених у пункті 4.3 цього Договору, в частині не реєстрації податкової накладної та неналежного оформлених рахунків чи Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), обов?язок та строки розрахунків Замовника переносяться на відповідну кількість днів затримки. При цьому Замовник не несе відповідальності за порушення строків здійснення розрахунків за цим Договором.

Відповідно до п.5.12 Договору Виконавець повинен надати представнику Замовника такі документи: товаро-транспортну накладну (або залізничну накладну), фактичні калькуляції з розшифровками трудових і матеріальних витрат, Акт приймання обладнання з ремонту, Протокол приймально-здавальних випробувань, Акт приймання-передачі металобрухту, Акт приймання-передачі наданих послуг. Протягом 3 (трьох) робочих днів уповноважений представник Замовника підписує три примірника Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), один з яких протягом 3 (трьох) робочих днів повертає Виконавцю. Виконавець після отримання оригіналу Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору) виставляє Замовнику в добовий строк рахунок на остаточну оплату за надані Послуги. Датою завершення ремонту Обладнання є дата Договору).

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов?язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року Позивач надав послуги з ремонту колінчастого валу, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг б/н від 17.06.2024 року на суму в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп. (т.2 а.с.112)

Крім того, на виконання умов Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року Позивач 02.08.2024 року здійснив реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстр податкових накладних на суму в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп., що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної. (т.2 а.с.114-117)

Претензією б/н від 07.11.2024 року Позивач вимагав від Відповідача сплатити заборгованість за договором, що підтверджується копіями фіскальних чеків. (т.2 а.с.118-124)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за надані послуги у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» перед Позивачем становить 1 580 449 грн. 55 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» 0,1% річних у розмірі 994 грн. 86 коп., інфляційні у розмірі 152 863 грн. 92 коп., пеню у розмірі 287 641 грн. 82 коп., штраф у розмірі 110 631 грн. 46 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що укладений між сторонами договір №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року припинив свою дію з 01.01.2024 внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено, а тому заборгованість за Договором про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року у АТ «Укрзалізниця» перед ТОВ ВКП «Альянс-Груп» відсутня. Крім того, Позивачем безпідставно нараховано пеню та штраф на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року Позивач надав послуги з ремонту колінчастого валу, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг б/н від 17.06.2024 року на суму в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (т.2 а.с.112)

Відповідно до п.4.2 Договору розрахунки за фактично надані Послуги, відповідно до підписаного Сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), здійснюються Замовником після надання Виконавцем рахунку, та за наявності належним чином оформленої Виконавцем податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстр податкових накладних відповідно до вимог законодавства України, якщо Виконавець є резидентом України та платником ПДВ. Сплата валюті Послуг за замовленням здійснюється Замовником та встановлено відтермінування платежу 45 робочих днів з дати реєстрації Виконавцем податкової накладної, відповідно до пункту 4.3 цього Договору.

Згідно з п.4.4 Договору у разі затримки виконання Виконавцем зобов?язань, визначених у пункті 4.3 цього Договору, в частині не реєстрації податкової накладної та неналежного оформлених рахунків чи Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), обов??язок та строки розрахунків Замовника переносяться на відповідну кількість днів затримки. При цьому Замовник не несе відповідальності за порушення строків здійснення розрахунків за цим Договором.

Відповідно до п.5.12 Договору Виконавець повинен надати представнику Замовника такі документи: товаро-транспортну накладну (або залізничну накладну), фактичні калькуляції з розшифровками трудових і матеріальних витрат, Акт приймання обладнання з ремонту, Протокол приймально-здавальних випробувань, Акт приймання-передачі металобрухту, Акт приймання-передачі наданих послуг. Протягом 3 (трьох) робочих днів уповноважений представник Замовника підписує три примірника Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору), один з яких протягом 3 (трьох) робочих днів повертає Виконавцю. Виконавець після отримання оригіналу Акта приймання-передачі наданих послуг (за формою згідно з Додатком 5 до цього Договору) виставляє Замовнику в добовий строк рахунок на остаточну оплату за надані Послуги. Датою завершення ремонту Обладнання є дата Договору).

Крім того, на виконання умов Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року Позивач 02.08.2024 року здійснив реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстр податкових накладних на суму в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп., що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної. (т.2 а.с.114-117)

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо закінчення строку дії договору та припинення зобов`язань Сторін, оскільки згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 925/1238/22.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року обов`язок Відповідача по оплаті наданих послуг на загальну суму в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп. настав 04.10.2024 року (дата реєстрації податкової накладної 02.08.2024 + 45 робочих днів)

Таким чином, заборгованість Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» за Договором про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року становить 1 580 449 грн. 55 коп., що також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2025 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (т.2 а.с.175)

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» в розмірі 1 580 449 грн. 55 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 1 580 449 грн. 55 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 0,1% річних за загальний період прострочки з 05.10.2024 р. по 22.05.2025 р. у розмірі 994 грн. 86 коп. та інфляційні за загальний період прострочки з 05.10.2024 р. по 30.04.2025 р. у розмірі 152 863 грн. 92 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.8.7 Договору Сторони відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності Замовника за прострочення виконання грошового зобов?язання за цим Договором становить 0,1 % (нуль цілих одна десята відсотка) річних від простроченої суми грошових зобов?язань за цим Договором.

Таким чином, Суд зазначає, що Сторони у Договорі про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року передбачили інший розмір річних ніж той, що передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України

Суд, перевіривши розрахунок 0,1% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за загальний період прострочки з 05.10.2024 р. по 22.05.2025 р. у розмірі 994 грн. 86 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 викладено таку правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць. Зокрема, у наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що "сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується".

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 05.10.2024 р. по 30.04.2025 р. у розмірі 152 863 грн. 92 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 05.10.2024 р. по 04.04.2025 р. у розмірі 287 641 грн. 82 коп. та штраф у розмірі 110 631 грн. 46 коп. на підставі абзацу 2 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі є господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина 1 статті 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг) (абзац другий);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (абзац третій).

Тлумачення приписів наведеної норми права дозволяє зробити висновок, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у виді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, можливе за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховують у відсотковому відношенні розмір штраф.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України у від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14, постановах Верховного Суду від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, від 28.03.2024 у справі № 905/405/22, від 04.05.2023 у справі №910/21298/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 вирішувала, зокрема, питання щодо можливості застосування абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України в разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/14524/22 дійшла висновків, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням, а тому за порушення такого зобов`язання не може бути нарахований штраф відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому у вказаній постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду послалася на правовий висновок щодо застосування абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, викладений у постанові Верховного Суду від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, а також зазначила, що такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 04.02.2014 у справі №3-1гс14, і цей висновок послідовно застосовує Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, від 28.03.2024 у справі № 905/405/22, від 04.05.2023 справі № 910/21298/21 та багатьох інших.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що частина 2 статті 231 Господарського кодексу України не встановлює розміру штрафних санкцій за порушення саме грошового зобов`язання, а містить лише уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

В даному випадку, Суд зазначає, що у Відповідача перед Позивачем виникло грошове зобов`язання, тобто правова природа спірних правовідносин грошова, вказані порушення пов`язані з виконанням умов Договору про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року (який не є державним контрактом), а тому Суд приходить до висновку, що нарахування та заявлення до стягнення з Відповідача штрафу та пені на підставі абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України є неправомірним, оскільки дія норми частини 2 статті 231 Господарського кодексу України не може поширюватися на спірні правовідносини, що виникли з грошового зобов`язання та не може бути застосована у цьому випадку для визначення розміру пені та штрафу і як підстава для стягнення. При цьому, Судом не встановлено обставин погодження такого виду відповідальності за згодою сторін у Договорі про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року.

За таких підстав, позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача на його користь пені у розмірі 287 641 грн. 82 коп. та штрафу у розмірі 110 631 грн. 46 коп. на підставі абзацу 2 ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України задоволенню не підлягають.

Що стосується клопотання Позивача про зазначення нарахування 0,1% річних, розрахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, до моменту виконання рішення суду, Суд зазначає.

Відповідно до ч.10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування частини 10 статті 238 ГПКУкраїни у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За вказаних обставин, Суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 0,1% річних від суми заборгованості у розмірі 1 580 449 грн. 55 коп. з 23.05.2025 року до моменту виконання рішення суду за формулою: СОБ*0,1*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 0,1 відсотків річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, Суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 0,1 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Таким чином, з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 580 449 грн. 55 коп., 0,1% річних у розмірі 994 грн. 86 коп. та інфляційні у розмірі 152 863 грн. 92 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» (01004, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 38322361) заборгованість у розмірі 1 580 449 (один мільйон п`ятсот вісімдесят тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 55 коп., 0,1% річних у розмірі 994 (дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 86 коп., інфляційні у розмірі 152 863 (сто п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят три) грн. 92 коп. та судовий збір у розмірі 26 014 (двадцять чотири тисячі чотирнадцять) грн. 62 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС-ГРУП» (01004, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 38322361) 0,1% річних на суму основного боргу за Договором про надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №ВС/180/2023-ЦЮ від 05.10.2023 року, за період з 23.05.2025 року і до моменту виконання рішення суду за формулою: СОБ*0,1*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 0,1 відсотків річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин