ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2025 р. Справа№ 910/606/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання : Гончаренка О.С.

за участю представників сторін

від позивача: Бондар-Дякуновська О.Г.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025, повний текст якого складений 18.04.2025,

у справі № 910/606/25 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд»

про стягнення 1 299 458,16 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі позивач, Департамент) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Норіс Трейд (далі відповідач, Товариство) про стягнення 843 804,00 грн безпідставно збереженого пайового внеску, 379 711,80 грн інфляційних втрат та 75 942,36 грн 3 % річних.

Позов обґрунтований тим, що відповідач в порушення вимог Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415, розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не звернувся до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі об`єкту будівництва після 01.01.2020 та до введення об`єкта будівництва в експлуатацію не сплатив пайовий внесок, чим порушив вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Норіс Трейд на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету міста Києва 843 804,00 грн - безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, 75 942,36 грн - 3% річних та 379 711,80 грн - інфляційних втрат.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Норіс Трейд на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 15 593,50 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що наявність обов`язку замовника будівництва, встановленого положеннями «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-IX щодо сплати пайової участі до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. При цьому, суд першої інстанції погодився із здійсненим позивачем розрахунком пайового внеску, здійсненим відповідно до п.п.6.4.1 п.6.4 Порядку, за наведеною у Порядку формулою.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 75 942,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 379 711,80 грн, суд першої інстанції вважав його обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що з 01.01.2020 в замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року. Абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-IX встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі та порядку, встановленому цим пунктом. Із системного аналізу наведених положень вбачається, що з 01.01.2020 стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності втратила чинність та почали діяти Перехідні положення Закону № 132-IX від 20.09.2019, за якими лише протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Разом із тим, починаючи з 01.01.2021 такий обов`язок відсутній.

Водночас, незважаючи на те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт зареєстровані 08.10.2020, будівельні роботи фактично розпочалися 01.02.2021, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі будівельного майданчика та зумовлено об`єктивними технічними, економічними та кліматичними факторами. Проведення будівельних робіт у зимовий період, зокрема, в умовах морозів та снігопадів, було б технічно ускладненим, економічно недоцільним і могло б спричинити неякісне виконання робіт. Крім того, між реєстрацією повідомлень та початком будівництва закономірно існує часовий інтервал для підготовчих заходів, що є стандартною практикою у будівництві.

Апелянт наголошує на тому, що Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 черга) та Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (2 черга) розпочалося у лютому 2021 року, коли стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності вже втратила чинність та закінчили діяти Перехідні положення Закону № 132-IX від 20.09.2019. Отже, у Товариства, на його думку, відсутні будь-які зобов`язання щодо оплати позивачу пайової участі.

Крім того, апелянт посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 05.06.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до інформації, наведеної у зазначених деклараціях та які розміщені на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, датою початку будівництва 1 та 2 черг замовником відповідачем зазначено 08.10.2020. Зазначає, що виключно замовник будівництва (відповідач) несе відповідальність за інформацію, зазначену в деклараціях про готовність до експлуатації об`єктів за №КВ16 та № КВ36. Отже, позивач вважає, що твердження апелянта про початок будівництва у 2021 році не відповідає документально підтвердженій інформації, яка міститься в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва та не спростовується наданими актами приймання виконаних будівельних робіт.

Позивач наголошує, що обґрунтування відповідача зводяться до хибного тлумачення норм права, що регулюють спірні правовідносини, а Департамент, в свою чергу, повністю не погоджується з такими твердженнями відповідача про відсутність в останнього обов`язку щодо сплати пайової участі.

Також позивач зауважує, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію. Отже, вважає, що твердження апелянта про обов`язок сплати пайової участі виключно на підставі договору є необґрунтованим та таким, що не відповідає законодавству.

Крім того, позивач звертає увагу, що Департаментом у позовній заяві та Господарським судом міста Києва у рішенні враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, зокрема, висновок щодо належного способу захисту у спірних правовідносинах щодо обов`язку сплати пайової участі. Відповідач же у свою чергу в апеляційній скарзі зазначає висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що важливим моментом, на який звертає увагу Велика Палата Верховного Суду є те, що зобов`язання щодо сплати пайової участі мали існувати і мали виникнути до внесення змін у законодавство. Разом з цим, позивач зазначає, що апелянт припускається помилки ототожнюючи наші спірні правовідносини у справі № 910/606/25 з правовідносинами, які розглядались Великою Палатою Верховного Суду у справі № 643/21744/19. Адже, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновки щодо неможливості визнання договору пайової участі укладеним, а не неможливості стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі, а важливий момент, який зазначає відповідач, не стосується наших спірних правовідносин, та, на думку позивача, не може братись судом до уваги при вирішенні спору у справі № 910/606/25.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Майданевич А.Г. головуючий суддя, судді Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі №910/606/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 залишено без руху.

21.05.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 23 390,24 грн. (платіжна інструкція №1047 від 20.02.2025).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Майданевич А.Г. головуючий суддя, судді Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 та призначено розгляд справи на 30.06.2025.

12.06.2025 через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив на апеляційну скагу відповідача, в якій останній навів додаткові мотиви на спростування пред`явлених Департаментом доводів.

У судовому засіданні 30.06.2025 оголошено перерву у розгляді справи №910/606/25 до 04.08.2025.

04.07.2025 через систему Електронний суд надійшли письмові пояснення Департаменту, в яких останнє навело додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості пред`явлених до Товариства вимог.

Судове засідання 04.08.2025 не відболось у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному у період з 01.08.2025 по 05.08.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 призначено на 01.09.2025.

Явка представників сторін

Відповідач у судове засідання, призначене на 01.09.2025, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом доставки електронних документів до електроного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.

01.09.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» адвокатки Максимової Ю.І. на електронну пошту суду та через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Колегія суддів, розглянувши вищевказане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою постановила відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до положень частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення (само представництво юридичної особи), або через представника.

Отже, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, неможливість такої заміни представника, як і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, до клопотання про відкладення відповідачем не додано жодних доказів на підтвердження таких обставин, як і не додано доказів того, що адвокатка Максимова Ю.І., яка представляє інтереси відповідача у даній справі, була на лікарняному, або зверталася до лікарні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Відтак, наведені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи причини неявки у судове засідання його представника не є поважними.

При цьому судом взято до уваги, що Північним апеляційним господарським судом явка представників сторін до суду не визнавалась обов`язковою. Поряд із цим, представник відповідача Любченко Т.С. був присутній у попередньому засіданні та висловлював свою позицію по суті спору.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача та відмовляє у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 01.09.2025 заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав повідомлення № КВ47 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 черга) та повідомлення № КВ52 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (2 черга) біля станції метро Героїв Дніпра на Оболонському проспекті міста Києва (клас наслідків СС1).

Замовником вказаного вище будівництва визначено Товариство. Дата початку будівництва: 08.10.2020 року, дата завершення будівництва: 30.11.2021 року. Строк введення об`єкта в експлуатацію: 17.01.2022 року.

17.01.2022 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував дозвільні документи декларації про готовність до експлуатації № КВ16 та № КВ36 об`єктів за проектом Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 та 2 черги) за адресою: місто Київ, Оболонський район, проспект Оболонський (біля станції метро Героїв Дніпра).

Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Разом із тим, рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі Порядок), за змістом пункту 3.1 розділу ІІІ якого пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком. Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту.

Однак, відповідач не звертався із заявою про визначення розміру пайової участі щодо вищенаведених об`єктів будівництва після 08.10.2020 (дата початку будівництва) та до введення об`єкта в експлуатацію (17.01.2022) і не сплатив пайовий внесок за збудовані об`єкти, чим порушив встановлений пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядком обов`язок, а також права та інтереси територіальної громади міста Києва та Департаменту.

Листами від 15.04.2021 № 050/08-2093, від 24.05.2021 № 050/08-2865 та від 02.04.2024 № 050/08-1342 Департамент звертався до відповідача з претензіями щодо отримання розрахунку та укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва та вимогою про підписання розрахунку і повернення позивачу для реєстрації із відповідним зверненням у термін не більше 5 робочих днів з дня ознайомлення, але не пізніше 22.04.2024.

З огляду на наведені обставини, а також зважаючи на залишення Товариством вищевказаних вимог позивача без задоволення, Департамент звернувся до Господарського суду міста Києва з означеним позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених останнім грошових коштів пайової участі у розмірі 843 804,00 грн, а також нарахованих сум інфляційних втрат у розмірі 379 711,80 грн. та 3 % річних у розмірі 75 942,36 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).

За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва є фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.

Частиною 1 статті 2 цього Закону визначено, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав повідомлення № КВ47 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 черга) та повідомлення № КВ52 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (2 черга) біля станції метро Героїв Дніпра на Оболонському проспекті міста Києва (клас наслідків СС1), замовником яких є Товариство.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 3038-VI (у редакції, чинній до 01.01.2020) пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI (чинної до 01.01.2020) вбачається, що перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 року в справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.

Колегія суддів звертає увагу, що статтю 40 Закону № 3038-VI було виключено на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні (далі Закон № 132-IX), який набув чинності 01.01.2020 року.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Разом із тим, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-IX встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі пайова участь) у такому розмірі та порядку:

- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

- кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

- інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Пайова участь не сплачується у разі будівництва:

- об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

- будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

- об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

- об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;

- об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

- об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

- об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

- об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;

- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;

- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).

Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 року не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Отже, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

За змістом зазначених норм відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не звільняє забудовника від зобов`язання сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 20.07.2022 року в справі № 910/9548/21.

З огляду на вищевикладене, обставини та нормативні законодавчі приписи спростовують заперечення відповідача проти позову, які зводяться до того, що за Перехідними положеннями Закону № 132-IX від 20.09.2019 лише протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі та порядку, визначено цим пунктом, тоді як починаючи з 01.01.2021 такий обов`язок відсутній.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги твердження відповідача про те, що у замовників будівництва з 01.01.2020 року відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, оскільки предметом спору в даній справі є не визнання укладеним договору про пайову участь, а стягнення із замовника будівництва безпідставно збереженого пайового внеску та нарахованих за несвоєчасне виконання відповідного обов`язку компенсаційних виплат.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2022 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував дозвільні документи декларації про готовність до експлуатації № КВ16 та № КВ36 об`єктів за проектом Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 та 2 черги) за адресою: місто Київ, Оболонський район, проспект Оболонський (біля станції метро Героїв Дніпра). Клас наслідків СС1.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач договір про пайову участь не уклав, як і не сплатив відповідні кошти пайової участі, у зв`язку з початком будівництва об`єкта у 2020 році.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що фактичні будівельні роботи по об`єктах Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 черга) та Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (2 черга) розпочалися у лютому 2021 року, коли стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності вже втратила чинність та закінчили діяти Перехідні положення Закону № 132-IX від 20.09.2019. Отже, у Товариства, на його думку, відсутні будь-які зобов`язання щодо оплати позивачу пайової участі.

Проте, вказані заперечення також є безпідставними з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав повідомлення № КВ47 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 черга) та повідомлення № КВ52 про початок виконання будівельних робіт за проектом (нове будівництво) Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (2 черга) біля станції метро Героїв Дніпра на Оболонському проспекті міста Києва (клас наслідків СС1) 08.10.2020 року.

У свою чергу, дозвільні документи декларації про готовність до експлуатації № КВ16 та № КВ36 об`єктів за проектом Будівництво громадських об`єктів для побутових потреб (1 та 2 черги) за адресою: місто Київ, Оболонський район, проспект Оболонський (біля станції метро Героїв Дніпра) були у встановленому порядку зареєстровані 17.01.2022 року.

За змістом наявних у матеріалах справи документів, зокрема відомостей з Реєстру документів ЄДЕССБ, вбачається, що датою початку будівництва є 08.10.2020 року, а датою його завершення 30.11.2021 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (тут і далі в редакції, чинній на момент видачі повідомлень № КВ47 та № КВ52) замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною 5 статті 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Частиною 1 статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, частинами 1, 2 статті 36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Відповідні положення також містяться у постанові Кабінету Міністрів України від 13.11.2011 року № 466 Про деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт (у редакції, чинній на час початку будівництва) (далі Постанова).

Відповідно до пункту 5 Постанови будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку відбувалося нове будівництво громадських об`єктів для побутових потреб за класом наслідків СС1, що перед його початком потребувало подання відповідного повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке було вчинене 08.10.2020 року.

Разом із тим, посилання відповідача на фактичний початок будівельних робіт лише 01.02.2021, що, за його твердженням, було зумовлено об`єктивними технічними, економічними та кліматичними факторами, оскільки проведення будівельних робіт у зимовий період, зокрема в умовах морозів та снігопадів, було б технічно ускладненим, економічно недоцільним і могло б спричинити неякісне виконання робіт, не можуть свідчити про наявність підстав для залишення за відповідачем фактично несплачених останнім коштів пайової участі, оскільки відповідний обов`язок (з урахуванням подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт у жовтні 2020 року) законом не ставиться в залежність від фактичного виконання сторонами умов договору підряду та впливу погодних факторів, які можуть відстрочити виконання таких підрядних робіт.

При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.10.2023 року в справі № 140/5484/21.

Колегія суддів зауважує, що у випадку, якщо замовниками будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 року в справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

У такому разі слід виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 643/21744/19.

Таким чином, суд першої інстанції правильно врахував висновки щодо застосування норм права у правовідносинах щодо сплати коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва з урахуванням змін законодавства з 01.01.2020, які викладені у тому числі у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 та у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21.

Згідно із сформованими правовими висновками Верховного Суду, які підлягають врахуванню при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак, які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочату 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленим на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають усталеній практиці Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема висновкам, викладеним у наведеній скаржником у апеляційній скарзі постанові Великої Палати верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 та не можуть бути скасовані з наведених скаржником у апеляційній скарзі підстав.

Як було зазначено вище, відповідно до пунктів 3.3, 3.4 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту, який є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

З наданого Департаментом розрахунку обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва вбачається, що останній здійснено, зокрема, на підставі декларацій про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованих Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 17.01.2022 року за № КВ16 та № КВ36, а також відповідно до підпункту 6.4.1 пункту 6.4 Порядку.

За змістом пункту 6.3 розділу VI Порядку розмір пайової участі замовника при новому будівництві або реконструкції житлових будинків (багатоквартирних житлових будинків з вбудованими, вбудовано-прибудованими та прибудованими приміщеннями) та реконструкції квартир визначається Департаментом відповідно до опосередкованої вартості спорудження житла для міста Києва, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України і діє на дату розрахунку.

У пункті 6.4 розділу VI Порядку визначено, що розрахунок розміру пайової участі для нежитлових будівель, споруд та приміщень визначається за формулою: РПУ = ЗКВ об`єкта х 4 %, де

РПУ розмір пайової участі об`єкта (грн);

ЗКВ об`єкта загальна кошторисна вартість об`єкта будівництва/ реконструкції, визначена відповідно до пункту 6.2 Порядку.

У разі якщо загальна кошторисна вартість не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (не подано замовником затвердженої в установленому порядку проектної документації в частині кошторису відповідно до підпункту 5.1.1 та пункту 6.2 цього Порядку), ЗКВ об`єкта визначається за наступною формулою: ЗКВ об`єкта = Sоб`єкта х Nнежитл, де

Sоб`єкта загальна площа (крім загальної площі приміщень, визначених в пункті 4.2 цього Порядку) об`єкта будівництва або додатково створені площі в результаті реконструкції (кв. м.);

Nнежитл норматив одиниці створеної потужності для будівництва або реконструкції об`єктів нежитлового призначення, який дорівнює 13 500,00 грн. (грн/кв.м).

Як вбачається зі змісту розрахунку позивача, розмір пайової участі, який підлягає сплаті відповідачем, визначено виходячи із 4 % від загальної площі об`єктів будівництва (1 562,6 м2), помноженої на норматив одиниці створеної потужності для будівництва або реконструкції об`єктів нежитлового призначення, який дорівнює 13 500,00 грн., що узгоджується зі змістом пункту 6.4 Порядку.

Так, розрахункова сума пайового внеску Товариства у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва згідно з наведеним розрахунком склала 843 804,00 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній є обґрунтованим та здійсненим на законних підставах.

Відповідачем жодних заперечень щодо розміру пайової участі суду не надано. Належні докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати коштів пайової участі, у матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що замовник будівництва зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» не було дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) до дати прийняття збудованих об`єктів в експлуатацію. З оляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача пайової участі у розмірі 843 804,00 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно збережених грошових коштів.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача сум 3 % річних у розмірі 75 942,36 грн та інфляційних втрат у сумі 379 711,80 грн, нарахованих у період з 18.01.2022 по 17.01.2025 на суму боргу в розмірі 843 804,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому, в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених коштів, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

За прострочення виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно утримуваних грошових коштів пайової участі, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Товариства 75 942,36 грн. 3 % річних та 379 711,80 грн. інфляційних втрат, нарахованих у період з 18.01.2022 року по 17.01.2025 року на суму боргу в розмірі 843 804,00 грн.

Згідно із частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

Проте, у статті 1212 Цивільного кодексу України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 року в справі № 910/3831/22.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що він є арифметично правильним, відповідає положенням чинного законодавства, а також не перевищує обрахованого судом розміру зазначених компенсаційних виплат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтсанції про наявність правових підстав для задоволення вимог Департаменту про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 75 942,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 379 711,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Норіс Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 у справі № 910/606/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/606/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 03.09.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун