ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. Справа №914/1009/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

прокурор: Бучко Р.В.,

позивача: Попадюк С.В.,

відповідача: Домінік П.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони № 30.54/02-4127ВИХ-25 від 12.06.2025 (вх. суду від 13.06.2025 № 01-05/1816/25)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 (повне рішення складено 26.05.2025, суддя Манюк П.Т.)

у справі № 914/1009/25

за позовом: Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», смт. Магерів, Львівська обл.

про: стягнення 177 096, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів попередніх інстанцій:

Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області звернувся в Господарський суд Львівської області із позовом до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» про стягнення шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 177 096, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор вказує, що 08.09.2022 на території ДП «Магерівський військовий лісгосп», зокрема в кварталі 126 виділ 37 та 42 та в кварталі 127 виділ 14 та 20 виявлено незаконну порубку лісу, а саме 132 дерева.

На думку прокурора, саме на ДП «Магерівський військовий лісгосп» покладено забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного чи іншого впливу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що до матеріалів справи не надано достатніх доказів, які б підтверджували протиправну бездіяльність лісгоспу, хоча прокурор зобов`язаний довести таку протиправність поведінки (бездіяльності). Прокурором зазначено лише розмір шкоди, яка була розрахована самим відповідачем, однак не вказано в чому саме конкретно полягає бездіяльність лісгоспу.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Керівник Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/1009/25 та прийняти нове рішення, яким задоволити позов повністю.

Скаржник наголошує, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

На думку прокурора, факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів підтверджується матеріалами справи і є доказом вини відповідача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, визнав доведеними обставини, що не доводяться матеріалами справи та на підставі доказів, якими такі обставини не підтверджуються та не застосував норми матеріального права, передбачені ст. ст. 63, 86, 107 Лісового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи та, відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду.

Державне підприємство «Магерівський військовий лісгосп» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/1009/25 залишити без змін.

Відповідач зазначає, що порубку було здійснено на території з обмеженим доступом і лісгосп не мав змоги забезпечити охорону і контроль за лісовим масивом.

Відповідач звертає увагу, що на цій території постійно ведуться навчання військовослужбовців, що включає проведення стрільб та самовільне проходження на територію полігону несе небезпеку життю і здоров`ю працівників.

Крім цього, відповідач наголошує, що він своєчасно повідомив командирів військових частин, які знаходились в даних кварталах, що це територія природно-заповідного фонду і будь-які порубки лісу є кримінально караними.

Державна екологічна інспекція у Львівській області відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 справу № 914/1009/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 30.54/02-4127ВИХ-25 від 12.06.2025 (вх. суду від 13.06.2025 № 01-05/1816/25) на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/1009/25.

Ухвалою від 09.07.2025 призначено справу № 914/1009/25 до розгляду у судовому засіданні на 26.08.2025.

Судове засідання 04.02.2025 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Бойко С.М.

Ухвалою від 10.02.2025 призначити розгляд справи у судовому засіданні на 25.02.2025.

У судовому засіданні 26.08.2025 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, позивач погодився з правовою позицією прокурора, відповідач заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Магерівський військовий лісгосп» на підставі матеріалів лісовпорядкування є постійним лісокористувачем лісового фонду, зокрема, території кварталів № 126, № 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп», що не заперечується сторонами.

Територія «Яворівського міжнародного центру миротворчості та безпеки», що охоплює в тому числі квартали №№ 126, 127, контролюється і управляється військовою частиною НОМЕР_1 на постійній основі. Вказана військова частина щомісячно повідомляла лісгосп про заплановані стрільби на всіх напрямках та з різноманітних видів зброї, які проводяться цілодобово. З цією метою лісгоспу щомісячно надходили для ознайомлення відповідні аркуші оповіщення, копії яких відповідачем було долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідачем був отриманий такий лист-оповіщення від 25.08.2022 № 155. Згідно зі змістом цього оповіщення, «для працівників ДП «Магерівський військовий лісгосп» діє сувора заборона проходу та проїзду на територію військової частини. Відповідна заборона також поширюється і на цивільне населення, відповідно ніхто крім військовослужбовців не має права і не може перебувати на території військової частини.

Як стверджує відповідач, на всіх під`їзних шляхах розміщені блок-пости, на яких цілодобово чергують військовослужбовці і не пропускають цивільних осіб на територію полігону.

У серпні 2022 в урочищі «Дубровиця», а саме в кварталах 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» для проведення навчань були розміщені військовослужбовці військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Листом від 29.08.2022 № 272 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_2 , що вони розміщені у кварталі 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» і даний лісовий масив відноситься до природно-заповідного фонду, відповідно будь-які вирубки дерев та інші порушення природоохоронного законодавства на цій території караються відповідно до кримінального законодавства. Про одержання такого листа свідчить відповідна відмітка військової частини.

Листом від 09.09.2022 № 290 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_3 , що вони розміщені у кварталі 126 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп». Даний лист був одержаний військовою частиною 12.09.2022 року, про що свідчить відповідна відмітка.

Листом від 07.09.2022 № 284 відповідачем було повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 , яка здійснює безпосереднє керівництво територією Яворівського полігону, про недопущення незаконних дій з боку військовослужбовців, які дислокуються на території Національного природного парку «Яворівський».

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем надані докази, які підтверджують що 08.09.2022 майстром лісу ОСОБА_1 , якому було дозволено вхід у 126 і 127 квартали, під час обходу виявлено незаконну порубку дерев, вчинену військовослужбовцями. Про цей інцидент в той же день ним було написано пояснення на ім`я лісничого Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» ОСОБА_2 .

У подальшому, 09.09.2022 лісничий ОСОБА_2 рапортом на ім`я т.в.о директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» повідомив останнього про самовільну порубку дерев в кварталах 126, 127 в сумарній кількості 132 дерева, які були вчинені військовослужбовцями.

12.09.2022 року уповноваженими працівниками ДП «Магерівський військовий лісгосп» було складено «Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства». Актом було зафіксовано, що у кварталах 126 та 127 Магерівського лісництва вчинено незаконну порубку лісу в сумарній кількості 132 дерева різних порід, загальною кубомасою 29 м3.

Підтвердженням того, що незаконна порубка вчинена військовослужбовцями є лист І головного відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 05.10.2022 № 17/611/4-1130, адресований начальнику Яворівського РВП ГУНП України у Львівській області. В цьому листі зазначено, що на території Яворівського полігону в кварталах 126, 127 Магерівського лісництва ДП «Магерівський військовий лісгосп» військовослужбовцями в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_3 здійснено самовільну порубку дерев.

В позовній заяві прокурор вказав, що досудовим розслідуванням винних у незаконній порубці лісу осіб встановити не вдалося. З цього приводу відповідач заперечує доводи прокурора та вважає, що немає жодного доказу того, що розслідування завершено, а відповідно, передчасно робити висновок, що винні особи не будуть встановлені.

При перегляді рішень місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища (далі - Закон) визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Як визначено в абзацах 2, 3 статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

В силу приписів статті 16 та частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За змістом статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Водночас колегія суддів зазначає, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи:

1) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

2) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо);

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

4) вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Наразі слід зазначити, що важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18; від 29.09.2023 у справі № 573/1/23 ).

Суд звертає увагу, що порубку було здійснено військовослужбовцями на території військового полігону з забороненим доступом працівників відповідача і лісгосп не мав змоги, з незалежних від нього причин (цілодобове проведення військовослужбовцями навчальних стрільб з різних видів зброї, наявність блокпостів), забезпечити належну охорону і контроль за лісовим масивом, оскільки проходження на територію полігону несе небезпеку життю і здоров`ю працівників відповідача. Крім цього, ця територія є територією, куди прохід цивільного населення (можливих правопорушників) також не є можливий.

Крім цього, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідачем своєчасно було повідомлено командирів військових частин, які знаходились в даних кварталах, що це територія природно-заповідного фонду і будь-які порубки лісу є кримінально караними.

Відповідачем надані докази, що підтверджують вжиття ним заходів щодо повідомлення військовослужбовців про неправомірність самовільної рубки лісу, а також про відсутність доступу (за наявності реальної небезпеки для життя і здоров`я працівників) для вчинення дій з охорони лісу, що свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди.

У статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, враховуючи предмет та підстави позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності всіх елементів складу цивільного правопорушення, за наявності яких настає така міра відповідальності, як відшкодування шкоди, а саме вина відповідача, тому позов до задоволення не підлягає.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/1009/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 30.54/02-4127ВИХ-25 від 12.06.2025 (вх. суду від 13.06.2025 № 01-05/1816/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/1009/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повну постанову складено 04.09.2025.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець