ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"05" вересня 2025 р. Справа№ 873/100/25

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Ходаківська І.П.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лероніка"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23 (третейський суддя Мамченко Ю. В.)

у справі № 873/100/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лероніка"

про стягнення заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" (ТОВ "Агрохім-Партнер") звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лероніка" (ТОВ "Лероніка"; заявник) про стягнення заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23 позов ТОВ "Агрохім-Партнер" до ТОВ "Лероніка" про стягнення заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ "Лероніка" на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" суму заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань у загальному розмірі 1 729 791, 82 грн.

Стягнуто з ТОВ "Лероніка" на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" третейський збір у сумі 17 698, 00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ "Лероніка" 20.08.2025 через систему "Електронний суд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою про його скасування.

Також 20.08.2025 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Лероніка" до суду надійшла заява про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, яка мотивована тим, що копію оскарженого рішення третейського суду ТОВ "Лероніка" не отримувало, про його існування товариство дізналось після надходження ухвали від 09.07.2025 про прийняття до розгляду заяви ТОВ "ТП "Агрохім-Партнер" про відкриття провадження у справі № 920/999/25 про банкрутство ТОВ "Лероніка". За твердженням заявника, йому не було відомо про ухвалення рішення третейським судом, як і не було можливості дізнатися про існування такого рішення з відкритих джерел.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2025 заяві ТОВ "Лероніка" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23 присвоєно № 873/100/25 та передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу) Ходаківській І. П.

25.08.2025 від ТОВ "Агрохім-Партнер" через систему "Електронний суд" до суду надійшли заперечення проти відкриття провадження у справі № 873/100/25. В запереченнях ТОВ "Агрохім-Партнер" зазначає, що причини пропуску строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду не є поважними, тому підстав для поновлення пропущеного строку немає.

Суддя Ходаківська І. П. перебувала у відпустці з 25.08.2025 по 28.08.2025.

Розглянувши заяву ТОВ "Лероніка" про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на таке.

Частиною першою статті 346 ГПК України встановлено, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до частини другої статті 346 ГПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду.

Отже, положеннями зазначеної статті встановлені різні строки на подання заяви про скасування рішення третейського суду, а саме: для сторін і третіх осіб - 90 днів з дня ухвалення рішення третейським судом та для інших осіб - 90 днів з дня коли вони дізнались про ухвалення рішення третейським судом.

ТОВ "Лероніка" є стороною (відповідачем) в третейській справі № 4/23, рішення в якій ухвалено 30.01.2023.

Таким чином, з урахуванням наведених положень ч. 2 ст. 346 ГПК України, заява про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у справі № 4/23 підлягала поданню ТОВ "Лероніка" протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, тобто до 30.04.2023 (з урахуванням вихідних днів).

Заява ТОВ "Лероніка" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у справі № 4/23 подана до суду через систему "Електронний суд" 20.08.2025, тобто зі значним пропуском процесуального строку на подання такої заяви.

Частиною третьою статті 346 ГПК України встановлено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Наведені норми пов`язують можливість поновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Частиною четвертою статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, з огляду на вимоги статей 13, 74 ГПК України, заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску встановленого законом строку шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні.

Відповідно до усталеної судової практики під поважними причинами пропуску строку слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі №585/2494/18).

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо (близький за змістом висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №901/405/19).

Пропуск процесуального строку це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України", заява № 8371/02, п.27 та ухвалу від 14.10.2003 у справі "Трух проти України", заява №50966/99).

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню з заявою про скасування рішення третейського суду, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

У заяві про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23 ТОВ "Лероніка" вказує, що копію рішення третейського суду не отримувало та дізналось про існування цього рішення лише 09.07.2025 після надходження ухвали від 09.07.2025 про прийняття до розгляду заяви ТОВ "ТП "Агрохім-Партнер" про відкриття провадження у справі № 920/999/25 про банкрутство ТОВ "Лероніка".

Так, з наданих заявником матеріалів вбачається, що копію ухвали Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.01.2023 про порушення провадження у третейській справі № 4/23 та призначення її до розгляду на 30.01.2023 вручено представнику ТОВ "Лероніка" 27.01.2023.

В рішенні третейського суду Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23 зазначив, що відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, письмового відзиву на позовну заяву не надав. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи містять докази направлення позивачем копії позовної заяви з додатками відповідачу завчасно.

Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" на виконання вимог статті 45 Закону України "Про третейські суди" направив заявнику копію рішення рекомендованим листом 30.01.2023 за адресою: 41668, Україна, Конотопський р-н, Сумська обл., селище Заводи, вулиця Зарічна, будинок, 78. Поштове відправлення повернуто відправнику підприємством зв`язку через відсутність адресата за вказаною адресою.

Вказана адреса ТОВ "Лероніка" (ідентифікаційний код: 41986033) відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі "місцезнаходження юридичної особи". При цьому, відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості до ЄДР про юридичну особу, в тому числі щодо її місця знаходження, вносяться відповідно до інформації, наданої самою юридичною особою.

Крім того, ТОВ "Лероніка" при зверненні із заявою про скасування рішення третейського суду також визначило адресу: 41668, Україна, Конотопський р-н, Сумська обл., селище Заводи, вулиця Зарічна, будинок, 78 як таку, що є місцезнаходженням заявника. Інших адрес власного місцезнаходження заявник суду не надавав.

Вказане дає підстави вважати, що така адреса є актуальною, та саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції.

Суд враховує висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, відповідно до якого, виходячи зі змісту пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21).

В пункті 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та в пункті 97 постанови від 17.05.2024 об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/17772/20 сформульовано висновки про те, що негативні наслідки через неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця. Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23, від 05.03.2025 у справі № 904/4076/23 виснував, що відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи.

Відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 у справі №873/64/23, задоволено заяву ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у справі № 4/23 за позовом ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" до ТОВ "ЛЕРОНІКА" про стягнення заборгованості.

На виконання зазначеної ухвали 29.03.2023 Північним апеляційним господарським судом видані накази.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що судовий наказ Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 № 873/64/23 був пред`явлений стягувачем до виконання, за яким 15.08.2023 було відкрито ВП № 72525095.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Посилаючись у заяві на свою необізнаність про ухвалення рішення до 09.07.2025, заявник не навів жодних причин, які об`єктивно перешкоджали йому дізнатися про рішення, зокрема, шляхом отримання поштового відправлення, направленого третейським судом за відповідною адресою, яка також вказана у заяві як адреса заявника. Тобто заявник не обґрунтував неможливість своєчасно дізнатися про ухвалення рішення у разі прояву ним добросовісної та розумної обачності, звичайної зацікавленості станом своїх справ, отримання направленої йому кореспонденції, доступом до ЄДРСР тощо.

В контексті викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що як передбачено положеннями статей 42, 43 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Суд враховує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У даному випадку, більш вірогідним є те, що ТОВ "Лероніка" було відомо ще у 2023 році як про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23, так і про існування судових рішень у справі №873/64/23 (про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у справі № 4/23), які набрали законної сили, враховуючи відкрите 15.08.2023 виконавче провадження № 72525095 щодо примусового виконання наказу Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі № 873/64/23, яке здійснюється вже два роки, включення заявника до Єдиного реєстру боржників, накладення арешту на його кошти на рахунках та майно у межах цього виконавчого провадження.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи третейським судом, діючи розумно та добросовісно, заявник повинен був цікавитися ходом розгляду третейської справи, учасником якої він є, що цілком узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в якому (рішенні) останній звертав увагу на те, що (1) повноваження судів щодо вирішення питання поновлення строку на оскарження не є необмеженими; (2) підставою для поновлення такого строку дійсно може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 1227/8971/2012 зазначила, що з аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №9/430-05-11867, де судом зауважено на тому, що суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Заявник не зазначив про наявність непереборної сили, яка перешкоджала б своєчасному (в межах встановленого процесуального строку) поданню заяви про скасування рішення третейського суду. Відповідних доказів суду не надано.

У силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін (статті 13 ГПК України).

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішенні від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Наведені вище обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку про те, що можливість вчасного звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі №4/23 із дотримання строку, встановленого ГПК України, залежали виключно від волевиявлення самого заявника, тобто мають суб`єктивний характер, що не спростовано заявником.

Поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду від 30.01.2023 більше ніж через два з половиною року з моменту його ухвалення за відсутності відповідного належного обґрунтування та за встановлених обставин про обізнаність заявника з 2023 року про оскаржуване рішення від 30.01.2023, які, як зазначалось, заявник належним чином не спростовує, може призвести до порушення принципу правової визначеності.

У контексті зазначеного суд звертає увагу на те, що встановлений процесуальним законом строк на оскарження рішення третейського суду забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, в той час як заявник, звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду з істотним пропуском строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на оскарження рішення третейського суду.

Запровадження строку, в межах якого сторона, в цьому випадку заявник, може звернутися до суду, зокрема із заявою про скасування рішення третейського суду, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску, які мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду та не може розцінюватись як надмірний формалізм та/або порушення права на доступ до суду.

Отже суд дійшов висновку про повернення заяви про скасування рішення третейського суду, з огляду на те, що наведені заявником обставини для поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду не є поважними.

Керуючись ст. 234, 235, 346 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лероніка" у задоволення заяви про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23.

Повернути заяву Товариству з обмеженою відповідальністю "Лероніка" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2023 у третейській справі № 4/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Суддя І.П. Ходаківська