ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа №910/3152/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025

у справі №910/3152/25 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський завод електротранспорту"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 727 375,98 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Київський завод електротранспорту" (далі ПрАТ "Київський завод електротранспорту") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" (далі КП "Київпастранс") заборгованості у розмірі 727 375,98 грн, з яких: 424 000,00 грн основний борг, 48 417,32 грн пеня, 215 246,32 грн інфляційні втрати, 39 712,34 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг від 24.09.2021 №53.21-219, в частині повної оплати наданих послуг, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 424 000,00 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 48 417,32 грн пені, 39 712,34 грн трьох процентів річних та 215 246,32 грн інфляційних втрат, на підставі пункту 6.3 договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 позов задоволено частково.

Стягнуто з КП "Київпастранс" на користь ПрАТ "Київський завод електротранспорту" 424 000,00 грн боргу, 207 666,32 грн інфляційних втрат, 38 891,84 грн трьох процентів річних, 48 417,32 грн пені та 10 784,63 грн витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції враховуючи, що відповідач прострочив оплату за договором, дійшов висновку, що з нього на користь позивача, відповідно до вимог статей 622, 624 ЦК України, підлягає стягненню 424 000,00 грн боргу та 48 417,32 грн пені. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог статті 625 ЦК України, підлягають стягненню 207 666,32 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення та 38 891,84 грн трьох процентів річних з простроченої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, КП "Київпастранс" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025, в частині стягнення пені у розмірі 48 417,32 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму пені на 95%, визначивши її у розмірі 2 420,87 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, в свою чергу, призвело до її неправильного вирішення по суті.

Так, скаржник зазначає, що аналіз оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про його ухвалення без належної правової оцінки та мотивування в частині застосування положень про зменшення розміру пені. Незважаючи на своєчасне подання відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, разом з відзивом на позовну заяву, суд першої інстанції не здійснив його розгляд по суті, не дослідив наведені відповідачем обставини та докази, що обґрунтовували необхідність такого зменшення. У тексті судового рішення не лише відсутні згадки про факт подання даного клопотання, а й будь-який аналіз його змісту, оцінка викладених у ньому аргументів чи мотивовані правові висновки щодо підстав для його задоволення або відхилення. Наведені обставини є свідченням неповного з`ясування судом першої інстанції усіх обставин, що мають істотного значення для справи, порушення норм матеріального права, а також порушенням вимог щодо вмотивованості судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 апеляційну скаргу КП "Київпастранс" у справі №910/3152/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3152/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 25.07.2025.

03.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3152/25.

Суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 11.08.2025 до 29.08.2025.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025, у зв`язку з перебуванням суддів Буравльова С.І. та Шапрана В.В. з 25.08.2025 до 12.09.2025 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 справу №910/3152/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Пономаренко Є.Ю., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 у складі колегії суддів: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Пономаренко Є.Ю., Гаврилюк О.М.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.09.2021 між КП "Київпастранс" (замовник) та ПрАТ "Київський завод електротранспорту" (виконавець) укладено договір про надання послуг №53.21-219, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з капітального ремонту вузлів фунікулера, код 50430000-8 за ДК 021:2015 "Послуги з ремонтування і технічного обслуговування високоточного обладнання", а відповідач прийняти та оплатити надані послуги на умовах договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору вартість послуг (ціна договору) визначається згідно з специфікацією (додаток №1), що є невід`ємною частиною договору і становить 1 524 000,00 грн з ПДВ.

Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником у національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 60 календарних днів після підписання сторонами акта наданих послуг. Сторони підписують акт наданих послуг не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним місяцем (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 6.3 договору, у разі затримки оплати за договором, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 7.1 договору).

На виконання умов договору позивач надав послуги з капітального ремонту вузлів фунікулера, що підтверджується актом від 11.10.2021 та актом приймання-передачі капітального ремонту вузлів фунікулера від 11.10.2021 за спірним договором вартістю 1 524 000,00 грн.

У той же час, за надані послуги відповідач розрахувався частково у розмірі 1 100 000,00 грн.

Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з КП "Київпастранс" заборгованості у розмірі 424 000,00 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 48 417,32 грн пені, 39 712,34 грн трьох процентів річних та 215 246,32 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 оскаржується відповідачем в частині стягнення пені, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про падання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто (частина І статті 902 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов`язок надати послуги, а у позивача прийняти та оплатити такі послуги на умовах викладених у спірному договорі.

Колегією суддів встановлено, що наявними у матеріалах справи фактичними даними підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати наданих послуг за укладеним між сторонами договором.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

За умовами пункту 6.3 договору, у разі затримки оплати за договором, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають 48 417,32 грн пені.

Так, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Водночас щодо клопотання скаржника про зменшення розміру пені судова колегія зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України (далі ГК України), у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім того, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

За положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини 1 цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Добросовісність це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Таким чином, застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За приписами частини 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 ГК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин, як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці, на предмет підтвердженості та обґрунтованості, як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому, слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

Отже, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такі висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №910/12247/23.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи сторін, а також беручи до уваги інтереси позивача, відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання відповідачем, зважаючи на те, що КП "Київпастранс" є комунальним підприємством, діяльність якого має критично важливе значення для забезпечення життєдіяльності міста Києва, особливо в умовах дії правового режиму воєнного стану, зокрема, забезпечення регулярного перевезення пасажирів, у тому числі осіб пільгових категорій, а також участь у заходах цивільного захисту населення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, враховуючи інтереси обох сторін, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру пені на 50%.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 24 208,66 грн пені.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга КП "Київпастранс" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 підлягає зміні в частині стягнення з КП "Київпастранс" пені.

Розподіл судових витрат

Розподіляючи судовий збір судом враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки, на підставі статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на КП "Київпастранс".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 у справі №910/3152/25 змінити, виклавши абзац 2 його резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський завод електротранспорту" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 143/2, код 33547233) 424 000 (чотириста двадцять чотири тисячі) грн 00 коп боргу, 207 666 (двісті сім тисяч шістсот шістдесят шість) грн 32 коп збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 38 891 (тридцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн 84 коп трьох процентів річних з простроченої суми, 24 208 (двадцять чотири тисячі двісті вісім) грн 66 коп пені та 10 784 (десять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 63 коп витрат по оплаті судового збору.".

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/3152/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.М. Гаврилюк