РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2025Справа № 910/6096/25

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКІЛА ГОЛД»

про стягнення 3 288 840, 97 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Поліщук М.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКІЛА ГОЛД» (надалі - відповідач) про стягнення суми безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,2270 га з кадастровим номером :85:289:0008 за період з 22.10.2020 по 23.07.2023 у сумі 3 288 888, 46 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на 15, 16, 257, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 83, 93, 116, 120, 122, 123, 124, 125, 152, 206 Земельного кодексу України, ст.14, 284, 289 Податкового кодексу України, ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. 21 Закону України «Про оренду землі» мотивовані тим, що відповідач набувши право власності на нерухоме майно по вулиці Кирилівській (Фрунзе), будинок 58 у Подільському районі міста Києва, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,2270 га за кадастровим номером :85:289:0008, своєчасно не оформив та не зареєстрував речові права на земельну ділянку, не вносив плату за користування нею, внаслідок чого за період з 22.10.2020 по 23.07.2023 безпідставно зберіг грошові кошти у вигляді орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/6096/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.06.2025.

28.05.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів.

У підготовче засідання 18.06.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою в порядку ст. 74 ГПК України в Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області витребував інформацію. Також суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 відкладено підготовче засідання на 02.07.2025.

26.06.2025 від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, на виконання вимог ухвали суду, надійшла витребувана інформація.

02.07.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 3 288 840,97 грн.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог від 02.07.2025 та подальший розгляд справи постановив здійснювати з її урахуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 відкладено підготовче засідання на 15.07.2025.

У підготовче засідання 15.07.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6096/25 до судового розгляду по суті на 02.09.2025.

У судове засідання 02.09.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 02.09.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.05.2025 №425780184 за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно - будівля, АЗС №2 з кафе-магазином, загальною площею 257 кв.м, розташовані за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська (Фрунзе), будинок 58, реєстраційний номер об`єкта 00, номер відомостей про речове право 19556768, яке належить відповідачу на підставі акту приймання-передачі, серія та номер: 923, 924, складений 20.03.2017 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАУРІС», та протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУРІС» від 10.02.2017.

Рішенням Київської міської ради від 18.05.2023 №6394/6435 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕКІЛА ГОЛД» в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування АЗС з кафе-магазином на вул. Кирилівській (Фрунзе), 58 у Подільському районі міста Києва» вирішено передати відповідачу, за умови виконання пункту 2 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,2270 га (кадастровий номер :85:289:0008) для експлуатації та обслуговування АЗС з кафе-магазином (код КВЦПЗ - 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) на вулиці Кирилівській (Фрунзе), 58 у Подільському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.03.2017, номер запису про право власності 19556768) категорія земель - землі житлової та громадської забудови, заяви ДЦ від 20.01.2021 №50374-01-03 та від 30.11.2020 №30/11, справа №746168442).

На підставі вказаного рішення 24.07.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір).

Згідно п.1.1 договору орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 18.05.2023 №6394/6435/ передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором, для експлуатації та обслуговування АЗС з кафе-магазином. Земельна ділянка згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до п.1.2 договору об`єктом оренди відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 18.05.2023 №6394/6435 та цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер - :85:289:0008; місце розташування - вул. Кирилівська, 58 у Подільському районі міста Києва; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для експлуатації та обслуговування АЗС з кафе-магазином); розмір (площа) - 0,2270 га.

Строк дії договору 10 років (п.3.1 договору).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2025 №425772108 право власності на земельну ділянку площею 0,2270 га (кадастровий номер :85:289:0008), для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зареєстровано за позивачем 16.09.2015, а право оренди за відповідачем на підставі договору оренди 24.07.2023.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач з 22.10.2020 по день укладання договору оренди земельної ділянки з позивачем (24.07.2023), не оформив право власності або користування на земельну ділянку кадастровий номер кадастровий номер :85:289:0008, площею 0,2270 га, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська, 58 у Подільському районі міста Києва, та використовував її без достатніх правових підстав, не сплачуючи орендну плату, що за переконанням позивача є підставою для стягнення з останнього безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України за період з 22.10.2020 (з наступного дня після закінчення строку дії договору оренди, укладеного із попереднім орендарем) по 23.07.2023 (до укладення договору оренди із відповідачем).

Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного в позові.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 791 Земельного кодексу України).

Як убачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 06.06.2023 державна реєстрація вказаної вище земельної ділянки проведена 06.06.2012.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :85:289:0008, площею 0,2270 га, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська, 58 у Подільському районі міста Києва в розумінні статті 791 Земельного кодексу України сформована та є об`єктом цивільних прав з 06.06.2012.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується самими сторонами, на вказаній вище земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, що належить на праві власності відповідачу.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 123 Земельного кодексу України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина 1 статті 124 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у редакції чинній станом на дату набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина 1 статті 125 Земельного кодексу України).

Як убачається з положень статті 120 та 125 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Проте, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат.superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.12.2021 в справі №924/856/20, від 27.09.2022 у справі №922/423/19, від 02.11.2022 у справі №915/766/21, від 16.11.2022 у справі №922/519/20, від 20.12.2022 у справі №924/250/19, від 06.09.2023 у справі №910/5909/22.

Слід зазначити, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов:

набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка (частина 1 статті 206 Земельного кодексу України).

Плата за землю справляється відповідно до закону (частина 2 статті 206 Земельного кодексу України).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пункту 14.1.1.47 статті 14 Податкового кодексу України).

Оскільки, відповідач у спірний період не був власником або постійним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, останній не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому то єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Отже, з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:289:0008, площею 0,2270 га, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська, 58 у Подільському районі міста Києва, є сформованою з 06.06.2012, позивач правомірно обраховує розмір безпідставно збережених відповідачем коштів орендної плати за період з 22.10.2020 по 23.07.2023.

Відповідно до пунктів 14.1.125, 14.1.136 статті 14 та статті 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (пункту 284.1. статті 284 Податкового кодексу України).

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Зокрема, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки (пункт 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Згідно положень ст.20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок державної та комунальної власності, звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок, що проводиться для цілей оподаткування, нарахування та сплати інших обов`язкових платежів, що справляються відповідно до законодавства, є публічною інформацією.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 року в справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Висновок про те, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 09.11.2021 року в справі № 905/1680/20.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 06.06.2023 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:289:0008, площею 0,2270 га, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська (Фрунзе), 58 у Подільському районі міста Києва, становить 15 236 056,58 грн (за 2023 рік). Зазначена сума нормативно грошової оцінки земельної ділянки зазначена сторонами в п.2.2 договору.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :85:289:0008, площею 0,2270 га, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Кирилівська (Фрунзе), 58 у Подільському районі міста Києва у 2020 та 2021 році становила 12 044 140,95 грн.

Положенням статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповановажений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, де зазначено таке: «значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічна насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Отже, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік становитиме 13 248 555,05 грн (12 044 140,95 грн/1,1).

Розрахунок орендної ставки за користування відповідачем земельною ділянкою позивач здійснив у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен день оренди відповідного місяця згідно з додатками 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2020 рік" від 12.12.2019 №456/8029, рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 №24/24, рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 №3704/3745, рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 №5828/5869.

Згідно наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку за період з 22.10.2020 по 23.07.2023 розмір орендної плати, за вирахуванням здійснених відповідачем сплат в рахунок земельного податку на загальну суму 1 048 513,72 грн, становить 3 288 888,46 грн. (4 337 402,18 грн (загальна сума, яка підлягає сплаті за користування земельною ділянкою за спірний період) - 1 048 513,72 грн (загальна сума здійснених відповідачем сплат за спірних період).

Як убачається з листа Державної податкової служби України Головного управління державної податкової служби України від 26.05.2025 №15632/5/26-15-19-08-05 обліковується інформація щодо сплачених сум по земельному податку з юридичних осіб відповідачем по Головному управлінню державної податкової служби у місті Києві за період з 22.10.2020 по 23.07.2023, а саме:

- 22.10.2020 по 31.12.2020:

971,30 грн - земельний податок за жовтень 2020 року (номер платіжної інструкції 4243 від 30.11.2020);

30 110,35 грн - земельний податок за листопад 2020 року (номер платіжної інструкції 4260 від 23.12.2020);

- 01.01.2021 по 31.12.2021:

30 110,35 грн - земельний податок за грудень 2020 року (номер платіжної інструкції 4452 від 27.01.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за січень 2021 року (номер платіжної інструкції 4470 від 24.02.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за лютий 2021 року (номер платіжної інструкції 4543 від 30.03.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за березень 2021 року (номер платіжної інструкції 4681 від 27.04.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за квітень 2021 року (номер платіжної інструкції 4758 від 26.05.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за травень 2021 року (номер платіжної інструкції 4936 від 25.06.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за червень 2021 року (номер платіжної інструкції 4970 від 28.07.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за липень 2021 року (номер платіжної інструкції 5183 від 30.08.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за серпні 2021 року (номер платіжної інструкції 5269 від 28.09.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за вересні 2021 року (номер платіжної інструкції 5363 від 26.10.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за жовтень 2021 року (номер платіжної інструкції 5456 від 25.11.2021);

30 110,35 грн - земельний податок за листопад 2021 року (номер платіжної інструкції 5556 від 29.12.2021);

- З 01.01.2022 по 31.12.2022:

30 110,38 грн - земельний податок за грудень 2021 року (номер платіжної інструкції 5664 від 27.01.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за січень 2022 року (номер платіжної інструкції 5782 від 04.04.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за січень 2022 року (номер платіжної інструкції 5916 від 16.06.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за березень 2022 року (номер платіжної інструкції 5952 від 22.06.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за квітень 2022 року (номер платіжної інструкції 5980 від 01.07.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за квітень 2022 року (номер платіжної інструкції 6024 від 11.07.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за червень 2022 року (номер платіжної інструкції 6247 від 27.07.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за липень 2022 року (номер платіжної інструкції 6335 від 25.08.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за серпень 2022 року (номер платіжної інструкції 6404 від 23.09.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за вересень 2022 року (номер платіжної інструкції 6542 від 20.10.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за жовтень 2022 року (номер платіжної інструкції 6648 від 29.11.2022);

33 121,39 грн - земельний податок за листопад 2022 року (номер платіжної інструкції 6750 від 26.12.2022);

- з 01.01.2023 по 23.07.2023:

33 121,36 грн - земельний податок за грудень 2022 року (номер платіжної інструкції 6851 від 30.01.2023);

38 090,14 грн - земельний податок за січень 2023 року (номер платіжної інструкції 6960 від 28.02.2023);

38 090,14 грн - земельний податок за лютий 2023 року (номер платіжної інструкції 6999 від 29.03.2023);

38 090,14 грн - земельний податок за березень 2023 року (номер платіжної інструкції 225 від 26.04.2023);

38 090,14 грн - земельний податок за квітень 2023 року (номер платіжної інструкції 24/05/20237209 від 24.05.2023);

38 090,14 грн - земельний податок за травень 2023 року (номер платіжної інструкції 28/06/20237324 від 28.06.2023).

Отже, відповідачем було сплачено за спірний період суму земельного податку за користування спірною земельною ділянкою 1 010 423,58 грн.

02.07.2025 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначає, що з урахуванням отриманих нових даних з Державного земельного кадастру щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки ним уточнено розрахунок суми заборгованості за спірний період, а тому вважає доцільним зменшити її розмір з 3 288 888,46 грн до 3 288 840,97 грн. В якості розрахунку позивач надав суду зведену таблицю, в якій відображені:

загальна сума яка підлягає сплаті 4 337 354,69 грн;

відомості про здійснені відповідачем оплати за спірний період 1 048 513,72 грн;

залишок суми, яка підлягає сплаті 3 288 840,97 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи відповідачем за спірний період було здійснено оплати земельного податку на загальну суму 1 010 423,58 грн, що підтверджується листом Державної податкової служби України Головного управління державної податкової служби України від 26.05.2025 №15632/5/26-15-19-08-05, а не 1 048 513,72 грн, як наводить у своєму розрахунку позивач.

Крім того, суд звертає увагу на таке, позивачем здійснено нарахування суми за користування земельною ділянкою за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, в той час, як рішенням позивача від 09.12.2021 №3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема рішенням позивача від 13.09.2022 №5449/5490) орендна плата за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 не нараховувалася, а тому підстави для нарахування суми за користування земельною ділянкою за цей період відсутні.

З урахуванням викладеного вище загальний розмір безпідставно збережених коштів за спірний період (з 22.10.2020 по 23.07.2023) слід розраховувати наступним чином:

280 371,81 грн. - сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 22.10.2020 по 31.12.2020 (12 044 140,95 грн * 12%/366 * 71 день);

1 445 296,91 грн - сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 (12 044 140,95 грн * 12%);

256 985,67 грн - сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 (13 248 555,05 грн * 12%/365 * 59 днів);

932 117,51 грн - сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 01.06.2022 по 31.12.2022 (13 248 555,05 грн * 12%/365 * 214 днів);

1 021 859,36 грн - сума нарахувань за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2023 по 23.07.2023 (15 236 056,58 * 12%/365 * 204 дні),

а всього 3 936 631,26 грн.

Отже, за розрахунком суду розмір суми, яка підлягає сплаті за користування земельною ділянкою за спірний період складає 2 926 207,68 грн (3 936 631,26 грн (загальний розмір безпідставно збережених коштів за спірний період) - 1 010 423,58 грн (загальна сума здійснених відповідачем сплат земельного податку за спірний період)).

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи часткове доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.07.2025, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 2 926 207,68 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 0,2270 га за кадастровим номером :85:289:0008.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законо України «Про судовий збір» (надалі -Закон).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Згідно пп.1 п.2 ч.1 ч.2 ст.4 Закону ставка судового збору за подання до господарського позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ч.3 ст.4 Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як свідчать матеріали справи первісно ціна позову складала 3 288 888,46 грн, 1,5% від якої є 49 333,33 грн, а з урахуванням застосування коефіцієнту 0,8 - 39 466,66 грн.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено 39 466,66 грн судового збору.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив зменшити суму стягнення з 3 288 888,46 грн до 3 288 840,97 грн, фактично на 47,49 грн.

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог складатиме 39 466,09 грн (3 288 840,97 грн * 1,5% * 0,8).

Розмір задоволених позовних вимог, від загальної суми, складає 88,973827153%:

(2 926 207,68 грн / 3 288 840,97 грн).

Враховуючи зазначене розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог складатиме 35 114,49 грн (39 466,09 грн * 88,973827153%).

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКІЛА ГОЛД» (01032, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 126/23, кімната 220, ідентифікаційний код 40504261) на користь Київської міської ради (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 22883141) 2 926 207 (два мільйона дев`ятсот двадцять шість тисяч двісті сім гривень) 68 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та 35 114 (тридцять п`ять тисяч сто чотирнадцять гривень) 49 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 04.09.2025.

Суддя Я.А.Карабань