ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Справа № 915/967/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», Люстдорфська дорога, 140-В, м. Одеса, 65114,

представник позивача: адвокат Молодецький Ростислав Анатолійович

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ», вул. Набережна, 64, с.Галицинове, Вітовський р-н, Миколаївська обл., 57286,

представник відповідача: Заричанський Олександр Вікторович

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

про: стягнення 50 864,56 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» звернулося до Господарського суду Миколаївської області зі сформованою в системі «Електронний суд» позовною заявою б/н від 18.06.2025 (вх. № 9183/25 від 18.06.2025), в якій, з урахуванням заяви б/н від 30.06.2025 (вх. № 9784/25 від 30.06.2025) про усунення недоліків, просить суд:

1. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ» () на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» (, місцезнаходження: 65114, Одеська обл., місто Одеса, Люстдорфська дорога, 140-В) 50 864,56 гривень з яких: 3% річних - 11,559.04 грн. та інфляційні нарахування на суму заборгованості - 39 305,52 грн.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ» () на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» (, місцезнаходження: 65114, Одеська обл., місто Одеса, Люстдорфська дорога, 140-В) судові витрати (7629,68 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 грн. сплаченого судового збору)

В обґрунтування позову товариство зазначає, що між ТОВ "СЦ "МЕТАЛУРГ" як покупцем та ТОВ «КСІМЕКС ЕЛЕКТРО» як постачальником був укладений Договір поставки товарів № №8310Р4443 від 08.02.2022. Згідно із видатковими накладними №КЭ000000616 від 08.02.2022 року та №КЭ000000734 від 15.02.2022 року, складеними та підписаними сторонами, відповідачем було отримано від позивача товар, який відповідає узгодженій Специфікації. Поставка була здійснена у повному обсязі, а претензій щодо якості та/або кількості від покупця заявлено не було. Однак, порушуючи власні зобов`язання з оплати поставленого товару, відповідач не оплатив поставлений товар.

У зв`язку з цими обставинами, позивач вимушений був звернутися 21.02.2023 до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом про стягнення належних йому сум за Договором за поставлений товар та штрафних санкцій. Позивач зазначає, що за наслідком судового розгляду рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2023 по справі № 915/320/23 позов було задоволено частково, було встановлено правомірне стягнення основної суми боргу, нарахування сум штрафних санкцій, інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 відсотків річних станом на 21.02.2023. Добровільно відповідач рішення суду не виконав та після передання Наказу до примусового виконання рішення також не було виконане, що підтверджується відомостями про виконавче провадження та банківською довідкою.

З огляду на ігнорування відповідачем заявлених вимог та неотриманням позивачем коштів навіть після судового розгляду та відкриття виконавчого провадження, суттєвих інфляційних процесів в економіці, ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» вимушене знову звертатись до суду задля відновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків підприємству, у тому числі інфляційних втрат, пені, 3 відсотків річних без урахування грошових сум, вже присуджених за Рішенням від 24.10.2023 року по справі № 915/320/23 внаслідок чого подано цю позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 526, 530, 598, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Ухвалено провести розгляд справи поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Так, копії ухвали було надіслано позивачу та відповідачу в електронні кабінети в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронних кабінетів сторін 02.07.2025 о 13:48, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2025 у справі № 915/967/25 позивач та відповідач отримали 02.07.2025.

16.07.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ» надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив б/н від 16.07.2025 (вх. № 10541/25 від 16.07.2025), в якому відповідач зазначає про невизнання позовних вимог про стягнення ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» грошових коштів за договором поставки №8310Р4443 від 08.02.2022, в повному обсязі та просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» відмовити.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, ґрунтуються, зокрема, на тому, що неможливість наразі виконання, зобов`язання з погашення заборгованості по договору поставки №8310Р4443 від 08.02.2022., згідно рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/320/23 від 02.10.2023 року, обумовлена відсутністю коштів на поточному рахунку підприємства. Відповідач, посилаючись на наявність накладеного арешту на грошові кошті на суму 36 845 123,41 грн та рішення про опис майна у податкову заставу, зазначає про те, що залишається не вирішеною проблема з блокування рахунків ТОВ «МГЗ», та надходження коштів на рахунки ТОВ «СЦ «Металург» для можливості виконання судових рішень (наказів) про стягнення з ТОВ «СЦ «Металург» заборгованості, за не виконані грошові зобов`язання по договорам перед контрагентами, що виникли без вини ТОВ «СЦ «Металург».

З урахуванням викладеного Відповідач просить суд проаналізувати всі фактичні обставини справи виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, та враховувати баланс інтересів обох сторін, а також обставини не надання Позивачем жодних доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань.

Відповідач вважає, що з урахуванням майнових інтересів обох сторін, стягнення грошових коштів у загальній сумі 50 864,56 грн., після вже винесеного рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/320/23 від 02.10.2023р., не повинно мати на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника

За приписами ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Водночас, згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказана справа розглядалась судом у розумний строк.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

08.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО», як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ», як Покупцем, був укладений Договір поставки № 8310Р4443 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах визначених даним Договором та Специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити електрообладнання та запасні частини, іменовані в подальшому Товар.

За умовами п. 2.2 Договору оплата Товару з ПДВ в розмірі 100 % його вартості здійснюється Покупцем протягом 10 календарних днів з дати поставки товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість Товару оплачується без ПДВ.

Постачання Товару здійснюється, на умовах СРТ - склад перевізник м. Миколаїв (у відповідності з Інкотермс 2020р.); виконанням постачальником зобов`язання з постачання вважається дата поставки Товару на склад в м. Миколаїв (п.п. 3.1-3.2 Договору).

За умовами п. 3.6 Договору датою постачання є дата підписання представником Покупця видаткової накладної (п. 3.6 договору).

Сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печатками та закінчується 31.12.2023 (п.п. 9.1, 9.2 Договору).

Сторонами до договору укладено специфікацію від 08.02.2022 № 1, в якій погоджено поставку товару, з оплатою товару з ПДВ у розмірі 100 відсотків вартості його, протягом 30 днів з дати поставки товару на підставі виставленого рахунку постачальника, якщо на дату оплати видаткова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. За відсутності зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, вартість товару сплачеться без ПДВ (п.п. 1-3 специфікації від 08.02.2022 № 1 до договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами Договору позивачем було поставлено відповідачу, а останнім прийнято у власність товар на загальну суму 175 136,93 грн, що вбачається з підписаних обома сторонами без буд-яких зауважень та заперечень видаткових накладних:

- № КЭ000000616 від 08.02.2022 на суму 38 977,50 грн;

- № КЭ000000734 від 15.02.2022 на суму 136 159,43 грн.

Позивач у позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором, що стало підставою для нарахування та звернення до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, матеріали справи свідчать також про те, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.10.2023 у справі № 915/320/23 було частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ксімекс-Електро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург»; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" (57286, Миколаївська область, Вітовський р-н, с.Галицинове, вул.Набережна, буд.64, ідентифікаційний код 42976670) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ксімекс Електро" (65114, м.Одеса, Люстдорфська дорога, 140-В, ідентифікаційний код 32574250) грошові кошти у загальній сумі 252098 грн. 56 коп., із яких: 175136 грн. 93 коп. - основний борг; 32835 грн. 45 коп. - пеня; 5463 грн. 66 коп. - 3 % річних, 38662 грн. 52 коп. - сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 3781 грн. 48 коп. та грошові кошти в сумі 25209 грн. 85 коп. - на відшкодування витрат з оплати професійно правничої допомоги; в іншій частині позову відмовлено.

Вказаним рішенням, зокрема, було встановлено наступне.

«Сторонами у справі укладено договір поставки від 08.02.2021 №8310Р4443 (далі - договір), у відповідності до умов якого ТОВ "Ксімекс - Електро" (постачальник) в порядку і на умовах визначених цим договором та специфікаціями до нього, зобов`язався поставити, а ТОВ "Сервісний центр "Металург" (покупець) прийняти та оплатити електрообладнання та запасні частини, іменовані в подальшому товар, номенклатура, одиниця виміру, кількість, ціна товару вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2 договору).

…

На виконання умов договору позивачем поставлено ТОВ "Сервісний центр "Металург" погоджений у специфікації № 1 товар, що підтверджується: видатковими накладними від 08.02.2022 № КЭ000000616 на суму 38977 грн. 50 коп. з ПДВ; від 15.02.2022 № КЭ000000734 на суму 136159 грн. 43 коп. з ПДВ; скріпленою печатками сторін та підписаною уповноваженими представниками сторін; податкові накладні від 08.02.2022 № 544, від 15.02.2022 № 816, які зареєстровані позивачем в ЄРПН.

…

Ураховуючи викладене, суд визнає, що вимога про стягнення з відповідача оплати за товар в сумі 175136 грн. 93 коп., поставлений на підставі укладеного між сторонами у справі договору, є обґрунтованою і підлягає задоволенню тому, що ТОВ "Сервісний центр

"Металург" не виконано зобов`язання за договором щодо оплати позивачу поставленого товару.

Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахувань на суму основного боргу: пені, 3 % річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

…

… кінцевий строк оплати за видатковими накладними: від 08.02.2022 № КЭ000000616 становить 10.03.2022 (включно), у сумі 38977 грн. 50 коп.; від 15.02.2022 № КЭ000000734 становить 17.03.2022 (включно) у сумі 135139 грн. 42 коп.

Розрахунок пені, 3 % річних та суми, на яку збільшився основний борг позивач здійснив з 10.03.2022, за накладною від 08.02.2022 № КЭ000000616; з 15.02.2022 за накладною від 15.02.2022 № КЭ000000734, передчасно, отже розмір пені у сумі 40310 грн. 83 коп., 3 % річних у сумі 6692 грн. 24 коп.., та суму, на яку збільшився основний борг у розмірі 43817 грн. 14 коп. є безпідставно завищеним, а тому за розрахунком суду здійсненого (по кожній накладній окремо) за допомогою програми "ipLEX" стягненню підлягає 32835 грн. 45 коп. (7133 грн. 41 коп. + 25702 грн. 04 коп.) - пеня; 5463 грн. 66 коп. (1233 грн. 39 коп. + 4230 грн. 27 коп.) - 3 % річних, 38662 грн. 52 коп. (9690 грн. 74 коп. + 28971 грн. 78 коп.) - сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів. В частині безпідставно нарахованих сум слід відмовити».

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.10.2023 у справі № 915/320/23 набрало законної сили 24.10.2023.

Суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від у 03.07.2018 у справі № 917/1345/17: преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом; преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 910/28079/14 зазначено, що не встановлено залежності звільнення від доказування обставин справи від підстав і предмета позову у справах, подібності правовідносин тощо.

Таким чином, оскільки факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки №8310Р4443 від 08.02.2021 на загальну суму 175 136,93 грн (по видатковим накладним № КЭ000000616 від 08.02.2022 на суму 38977,50 грн та № КЭ000000734 від 15.02.2022 на суму 136159,43 грн), а також наявність обставин прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.10.2023 у справі № 915/320/23, яке набрало законної сили, то вказані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Предметом даного позову у господарській справі № 915/967/25 виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено зокрема, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cаме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №910/5587/19.

Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

На підставі наведеного, відповідно до ст.625 ЦК України позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, відповідно, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Так, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача:

- інфляційні втрати на суму 39 305,52 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 175 136,93 грн за період з березня 2023 року по травень 2025 року;

- 3 % річних на суму 11 559,04 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 175 136,93 грн за період з 31.03.2023 по 11.06.2025.

При цьому, суд зауважує, що позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок позовних вимог, заявлених у справі № 915/320/23, зі змісту якого вбачається, що у межах вказаної справи позивачем заявлялися до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2022 року по лютий 2023 року, а також 3 % річних за період з 10.03.2022 по 30.03.2023.

Щодо вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач за первісним позовом правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом інфляційні втрати та 3% річних.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та процентів річних позивачем виконано правильно, а, отже позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на наявність у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, як підставу для звільнення від відповідальності.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

В матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» за його зверненням форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання підприємством зобов`язань за Договором, шляхом видачі відповідного сертифіката.

При цьому, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде недостатньо.

Зокрема, з цього приводу в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «... Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

При цьому, відповідно до законодавства відсутність коштів у відповідача та зупинення ним господарської діяльності не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

За таких обставин, суд відхиляє як необґрунтовані і безпідставні посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» не надано суду доказів на підтвердження того, що обставини на які відповідач посилається у відзиві (повномасштабного вторгнення російських військових формувань на територію України, блокування рахунків відповідача та зупинення здійснення видаткових операцій) були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене вище, та те, що позивач довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а відтак наявність права на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, а відповідач вказаного не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Так, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР «МЕТАЛУРГ» (57286, Україна, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., село Галицинове, вулиця набережна, будинок, 64; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСІМЕКС-ЕЛЕКТРО» (65114, Україна, Одеська обл., місто Одеса, Люстдорфська Дорога, будинок, 140в; ) інфляційні втрати у розмірі 39 305,52 грн, 3 % річних у розмірі 11 559,04 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 05.09.2025.

Суддя Н.О. Семенчук