УХВАЛА

26 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/6404/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Перепелицін К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 (судді: Сибіга О. М. - головуючий, Пономаренко Є. Ю., Тищенко О. В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 (суддя Привалов А. І.) у справі

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл"

про стягнення 7 896 006,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У квітні 2024 року Київська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" (далі - ТОВ "Парі Рітейл") про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 4 158 908,89 грн.

2. Позовні вимоги з посиланням на положення статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що у період з 01.01.2021 по 31.07.2024 відповідач використовував земельну ділянку площею 0,3252 га, кадастровий номер :85:328:0003? на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва (далі - спірна земельна ділянка) без правовстановлюючих документів на неї.

3. У відзиві на позовну заяву ТОВ "Парі Рітейл" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що згідно з рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" підприємства, які користуються земельними ділянками комунальної власності без оформлення права оренди, мають сплачувати земельний податок у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з положень рішення позивача, товариство неухильно та постійно протягом всього часу з моменту набуття права власності на нерухоме майно сплачувало 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Податковими деклараціями, банківськими виписками, виписками Державної податкової служби підтверджується факт належного та повного внесення плати за користування земельною ділянкою у виді земельного податку.

Також відповідач не погоджувався із здійсненим позивачем розрахунком та нарахуванні суми, заявленої до стягнення. ТОВ "Парі Рітейл" зазначало, що ним сплачувалася плата за землю на загальну суму 11 409 196,43 грн, про що товариство повідомляло позивача, однак вказана сума не була врахована під час формування позовних вимог.

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025, позов задоволено частково стягнуто з ТОВ "Парі Рітейл" на користь Київської міської ради 3 029 783,07 грн безпідставно збережених коштів за користування спірною земельною ділянкою. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

5. Суди попередніх інстанцій погодилися з доводами відповідача щодо безпідставності проведення розрахунку починаючи з 01.01.2021, оскільки враховуючи положення статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації у Державному земельному кадастрі, а відтак, правомірним є нарахування орендної плати з 23.03.2021.

Суди установили, що згідно з інформацією Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві, ТОВ "Парі Рітейл" з 2021 по 2024 роки сплачував податок на землю.

Однак, суди виходили з того, що оскільки відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у виді земельного податку, суми сплаченого ним податку на землю підлягають відрахуванню від сум, нарахованих позивачем за період з 23.03.2021 по 31.07.2024.

Суди попередніх інстанцій також визнали безпідставним нарахування та заявлення до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 та дійшли висновку, що з відповідача підлягає стягненню безпідставно збережені кошти у сумі 3 029 783,07 грн.

6. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, ТОВ "Парі Рітейл" у касаційній скарзі просить їх скасувати в частині стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування спірною земельною ділянкою у сумі 1 318 270,35 грн за період з 01.05.2022 року по 31.12.2022. В цій частині позовних вимог відмовити. У решті судові рішення залишити без змін.

Касаційну скаргу обґрунтовано наявністю підстав для касаційного оскарження судових рішень у справі, передбачених у пунктах 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на застосування норм права без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах та відсутністю висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах з таких підстав.

На думку скаржника, суди першої та апеляційної інстанції неправильно трактували та застосували норму підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, що призвело до невірних висновків судів та безпідставного стягнення з відповідача коштів за період з 01.05.2022 по 31.12.2022.

Так, за змістом вказаної норми за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Верховний Суд у постанові від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23, зазначив, що плата за землю не стягується за весь період, вказаний у підпункті 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, а не лише за той період, коли земельна ділянка перебувала в зоні бойових дій (тоді у вказаній справі позивач не мав би права на звільнення у період з 04.04.2022 року, оскільки саме до 03.04.2022 територія Чернігівської області перебувала в зоні бойових дій (і в даному випадку не є принциповим, що Судом аналізується вказана норма у попередній редакції, визначальним є той факт, що звільнення від плати за землю не обмежується строком перебування землі в зоні бойових дій, а обмежується чітким періодом, вказаним у підпункті 69.14 пункту 69 Перехідних положень Податкового кодексу України - з 01.03.2022 по 31.12.2022, який є однаковим для всіх земельних ділянок, які у 2022 році хоч якийсь період перебували в зоні бойових дій).

Заявник касаційної скарги також зазначає, що судами проігноровано рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" (зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490) стосовно того, що з 01.03.2022 по 31.05.2022 застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.

Отже, протягом 91 дня 2022 року застосовувалась ставка орендної плати 0%, що, у свою чергу, не було враховано судами в частині стягнення плати за землю у розмірі орендної плати за період з 01.05.2022 по 31.12.2022 року.

На думку скаржника, стягнення безпідставно збережених коштів (за наявності на це підстав) відбувається у виді орендної плати, яку власник відповідного майна недоотримав внаслідок не оформлення договору оренди.

З огляду на те, що підстав для стягнення орендних платежів у разі наявності договірних відносин у орендодавця не було, підстави для стягнення таких коштів за той самий період у виді орендної плати у розрізі кондикційних відносин також відсутні, оскільки власник у такому випадку не може стягувати кошти як недоотримані, бо він би їх не отримав у будь-якому випадку і при наявності договору оренди землі (у зв`язку зі звільненням від сплати за землю згідно норм Податкового кодексу України у 2022 році).

У такому випадку, на переконання скаржника, ці кошти не можуть вважатися недоотриманими та такими, що можуть бути стягнуті з фактичного користувача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, заявник касаційної скарги вказує на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування до кондикційних правовідносин норм податкового законодавства, які регулюють порядок звільнення від сплати орендних платежів у визначений період.

Форма плати за землю (зокрема, орендні платежі), яка є предметом регулювання підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України є тотожною із формою стягнення безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Висновки суду касаційної інстанції щодо порядку застосування вказаних норм податкового законодавства в контексті кондикційних правовідносин, наявність яких є підставою для стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, відсутні.

Щодо оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує на порушення норми матеріального та процесуального права та не врахування позиції Верховного Суду у постанові від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23 та у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.

7. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі слід закрити з огляду на таке.

8. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:

- згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2024 № 377575968 з 2014 року ТОВ "Парі Рітейл" є власником нерухомого майна - адміністративної нежитлової будівлі з торгівельними приміщеннями та підземним паркінгом, загальною площею 9951,3 м2, за адресою: м. Київ, вул. Нижній Вал, 51, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 зроблено запис про право власності;

- нерухоме майно товариства розташоване на земельній ділянці площею 0,3252 га, кадастровий номер :85:328:0003 на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва;

- відомості про земельну ділянку кадастровий номер :85:328:0003 внесені до Державного земельного кадастру 23.03.2021;

- згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 23.03.2021 земельна ділянка кадастровий номер :85:328:0003 належить до категорії земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку);

- рішенням Київської міської ради від 02.11.2023 № 7240/7281 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва" передано в оренду ТОВ "Парі Рітейл" на 10 років земельну ділянку 0,3252 га (кадастровий номер :85:328:00030) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Нижній Вал, 51 у Подільському районі міста Києва;

- договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :85:328:00030 ТОВ "Парі Рітейл" не укладено.

Суди установили, що відповідач набувши 13.06.2014 право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку до теперішнього часу не оформив речового права на спірну земельну ділянку.

9. Предметом позову у справі, яка розглядується, є вимоги Київської міської ради про стягнення з ТОВ "Парі Рітейл" грошових коштів за використання спірної земельної ділянки у період з 01.01.2021 по 31.07.2024 без правовстановлюючих документів на неї на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

10. У пунктах 69-71, 75, 78, 90-94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц зі спору, що виник з подібних правовідносин, сформульовано такі висновки щодо застосування положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України та статей 120, 125 Земельного кодексу України:

"69. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

70. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

71. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

75. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

78. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

90. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

91. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

92. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

93. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

94. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України".

11. Суди установили, що позивачем правомірно здійснено розрахунок безпідставно збережених відповідачем грошових коштів, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :85:328:0003.

Водночас, суди дійшли висновку щодо безпідставності проведення розрахунку, починаючи з 01.01.2021, оскільки, враховуючи положення статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі, отже, правомірним є нарахування орендної плати з 23.03.2021.

12. Згідно з інформацією Головного управління Державної податкової служби у м. Києві щодо сплати ТОВ "Парі Рітейл" податку за землю у спірний період відповідач сплатив у 2021 році - 1 508 828,23 грн, 2022 році - 1 207 690,64 грн, 2023 році - 1 039 921,73 грн, 2024 році - 653 259,90 грн.

Однак, суди установили, що ТОВ "Парі Рітейл" у спірний період не був власником та постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, тому сплачені відповідачем суми підлягають відрахуванню від сум, нарахованих позивачем, за період з 23.03.2021 по 31.07.2024.

Ураховуючи проведені відповідачем оплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заборгованості ТОВ "Парі Рітейл" за період 23.03.2021 по 31.07.2024 становить 3 029 783,07 грн.

13. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду в межах оскарження щодо задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 1 318 270,35 грн за період з 01.05.2022 по 31.12.2022, дійшов висновку, що враховуючи положення підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, безпідставним є нарахування та заявлення до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2022 по 30.04.2022.

14. Так, Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, зокрема абзац перший вказаного пункту встановлював наступне:

"За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 за позовом Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум-Еліт" про стягнення заборгованості з орендної плати за землю за 2023 рік за укладеними між сторонами договорами, на яку посилався скаржник, зазначено таке:

"Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України в редакції чинній з 06 травня 2023 року свідчить про те, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23) Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України в редакції чинній з 06 травня 2023 року свідчить про те, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23)".

15. Водночас у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке:

" З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 Податкового кодексу України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України".

16. Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.

Натомість у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій виходили із встановлених обставин стосовно того, що ТОВ ""Парі Рітейл" не сплачуючи в належному обсязі орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, фактично збільшило свої доходи, а Київська міська рада втратила грошові кошти у виді орендної плати, а тому безпідставно збережені кошти підлягають стягненню з відповідача.

При цьому Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

У наведеному випадку норми права щодо яких скаржник вважає відсутнім висновок Верховного Суду є чіткими і їх застосування передбачуваним, а заявник касаційної скарги не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування таких норм для правильного вирішення спору у подібних правовідносинах.

17. Щодо оскарження судових рішення з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України через порушення судами норм матеріального та процесуального права та не врахування позиції Верховного Суду у постанові від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23 та у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24, колегія суддів зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення/цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Крім того посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

18. У справі № 620/5747/23 Верховний Суд постановою від 29.10.2024 предметом позову були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКССИЛ" до Головного управління Державного податкової служби у Черкаській області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку із звільненням позивача від сплати земельного податку за землю, на території Чернігівської області, де велися бойові дії.

У справі № 908/929/24 (постанова Верховного Суду від 25.02.2025, на неврахування якої також посилався скаржник), предметом позову були вимоги Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум-Еліт" заборгованості за договорами оренди землі.

Натомість у справі, яка розглядається, суди установивши обставини щодо не оформлення відповідачем належним чином у встановленому законодавством порядку речового права на спірну земельну ділянку під нерухомим майном товариства, набутим ним у 2014 році, дійшли висновку про наявність підстав для стягнення на користь Київської міської ради безпідставно збережених коштів в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

19. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

20. Оскільки підстав для задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Парі Рітейл" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі № 910/6404/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак