РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2025Справа № 910/7552/25
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (04080, м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 25Б, офіс 203; ідентифікаційний код: 41559270)

до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Митрополита Шептицького, буд. 5; ідентифікаційний код: 26188952)

про стягнення 53519,95 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.06.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» з вимогами до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» про стягнення 53519,95 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 не у повному обсязі оплатив спожиту у листопаді 2021 році електроенергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 53519,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 23.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відкрито провадження у справі №910/7552/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що заявлена до стягнення грошова сума є перевищенням ціни Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, яка виникла у зв`язку з тим, що протягом дії договору між сторонами укладались додаткові угоди, якими збільшувалась вартість електроенергії. Крім того, відповідач вказав на наявність судових рішень між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав - а саме рішення суду у справі №910/3836/22 та у справі №910/3769/22.

10.07.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

30.07.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» (споживач) укладено Договір №317 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію «код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія)» Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 постачання електричної енергії Споживачу здійснюється у строк з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно.

Згідно з п. 5.1 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Загальна вартість цього Договору на момент його укладення становить 775500,00 ( сімсот сімдесят п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), ПДВ 155100,00 грн. ( сто п`ятдесят п`ять тисяч сто гривень 00 копійок), всього з ПДВ 930600,00 грн. ( дев`ятсот тридцять тисяч шістсот гривень 00 копійок) у тому числі: загальний фонд 479615,40 грн. враховуючи ПДВ 79935,90 грн. ; за рахунок відшкодованих коштів 450984,60 грн. враховуючи ПДВ 75164,10 грн. З урахуванням ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання Споживача за цим договором в частині оплати поставленої електричної енергії виникають у 2021 році, та в межах асигнувань, встановлених кошторисом у відповідності до вимог ст. 49 Бюджетного кодексу України, через казначейську службу України м. Київ. Реєстрація бюджетного зобов`язання здійснюється з урахуванням абз. 2 ч. 2.2. наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 р. № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України».

Відповідно до п. 5.2 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника.

Згідно з п. 5.3 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.4 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з дати, вказаної у цьому Договорі, та в цілому до « 31» грудня 2021 року, а в частині взятих на себе зобов`язань Сторонами - до їх повного виконання (п. 13.1 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 не у повному обсязі оплатив спожиту у листопаді 2021 році електроенергію, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 53519,95 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що заявлена до стягнення грошова сума є перевищенням ціни Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, яка виникла у зв`язку з тим, що протягом дії договору між сторонами укладались додаткові угоди, якими збільшувалась вартість електроенергії. Крім того, відповідач вказав на наявність судових рішень між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав - а саме рішення суду у справі №910/3836/22 та у справі №910/3769/22.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (надалі - Правила/ПРРЕЕ).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

18.11.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №10/47 до Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, в якій сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару за Договором №317 від 31.12.2020 р., що не перевищує 10% зміни ціни товару, та не призводить до збільшення суми Договору, та зменшити загальну кількість товару, у зв`язку з чим внести зміни до Договору, зокрема ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) 3,85428 гри. (три гривні 85428 копійок) з ІІДВ за 1 кВт/год., у тому числі тариф на послуги з передачі електричної енергії та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії. Обсяг споживання електричної енергії: 337993,6588 кВт*год.». Ця Додаткова угода набуває чинності з 21.10.2021 і діє протягом строку дії Договору.

10.12.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №11/53 до Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, в якій сторони погодили збільшити ціну за одиницю товару за договором, що не перевищує 10% зміни ціни товару, та не призводить до збільшення суми договору, та зменшити загальну кількість товару, у зв`язку з чим внести зміни до договору, зокрема, ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) 4,20 грн. (чотири гривні 20 копійок) з ПДВ за 1 кВг/год., у тому числі тариф на послуги з передачі електричної енергії та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії. Обсяг споживання електричної енергії: 336314,5767 кВт*год.». Ця Додаткова угода набуває чинності з 11.11.2021 і діє протягом строку дії Договору.

Судом встановлено, що у листопаді 2021 році відповідач спожив електроенергію обсягом 35768,00 кВт*год, що підтверджується інформацією, надаю оператором системи розподілу - ДТЕК «Київські електромережі».

Таким чином, зважаючи на вартість електроенергії, яка погоджена сторонами у додаткових угодах до Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, вартість спожитої відповідачем електроенергії у листопаді 2021 році становить 146103,57 грн.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 5.6 Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 сторони погодили, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк не більше 7 робочих днів з моменту отримання рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії споживачем, що надсилаються споживачу після завершення розрахункового періоду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 29.12.2021 сплатив позивачу грошові кошти у сумі 92583,63 грн (відповідно до платіжної інструкції 1541 від 29.12.2021).

Доказів сплати грошових коштів у сумі 53519,94 грн (146103,57 грн - «мінус» 92583,63 грн) станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Наявність та розмір заборгованості Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» за Договором №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020 (за листопад 2021 року) у сумі 53519,94 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» про стягнення 53519,95 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 53519,94 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач повідомив, що заявлена до стягнення грошова сума є перевищенням ціни Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, яка виникла у зв`язку з тим, що протягом дії договору між сторонами укладались додаткові угоди, якими збільшувалась вартість електроенергії.

З приводу вказаних заперечень суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів визнання недійсними Додаткової угоди №10/47 від 18.11.2021 та Додаткової угоди №11/53 від 10.12.2021.

Водночас, судом враховано, що у ч. 3 ст. 670 Цивільного кодексу України визначено, якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

За наведених обставин суд відхиляє вказані заперечення відповідача.

Що стосується посилань відповідача на судові рішення у справах №910/3836/22 та №910/3769/22, суд зазначає, що спір у справі №910/3836/22 стосувався Договору №256 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021, а не спірного договору - Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, та стосувався іншого періоду - а саме грудня 2021 року, а не листопада 2021 року, як в даній справі.

А спір у справі №910/3769/22 стосувався хоча й Договору №317 про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2020, однак іншого періоду - грудня 2021 року, а не листопада 2021 року.

За таких обставин суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Митрополита Шептицького, буд. 5; ідентифікаційний код: 26188952) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгаз Сіті» (04080, м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 25Б, офіс 203; ідентифікаційний код: 41559270) заборгованість у розмірі 53519 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн 94 коп. та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак