УХВАЛА

м. Київ

01.09.2025Справа № 910/7635/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічний центр "Анкомтех" до Фізичної особи-підприємця Скриль Олега Борисовича про стягнення 138 580,25 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 138 580,25 грн., з яких 121 046,22 грн. основного боргу, 14 656,65 грн. інфляційних втрат та 2 877,38 грн. 3% річних за актами надання послуг за період серпня-вересня 2024 року на підставі статей 526, 530, 625, 626, 629, 638, 639, 640, 642 Цивільного кодексу України та статей 174, 180, 181, 184, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

02.07.2025 року до суду від відповідача та позивача надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди у справі № 910/7635/25, яку передано судді Чебикіній С.О. 08.07.2025 року у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні.

14.08.2025 року до суду від позивача надійшло клопотання, у якому останній просив суд при затвердженні мирової угоди, укладеної між сторонами 01.07.2025 року, вважати помилковим зазначене сторонами в абзаці 1 пункту 1 цієї угоди пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та врахувати, що замість пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України сторони в абзаці 1 пункту 1 цієї угоди мали на увазі інфляційні витрати, яке передано судді Чебикіній С.О. 01.09.2025 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Розглянувши подану сторонами на затвердження мирову угоду, суд вирішив відмовити у її затвердженні, враховуючи наступне.

Так, положеннями частини 1 статті 192 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

У постанові від 17.02.2020 року у справі № 911/615/15 Верховний Суд зазначив, що мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін. Таким чином, сторонам надано можливість комплексно врегулювати відносини між собою в тому числі не обмежуючись обсягом вимог, що були заявлені у позові. До основних завдань та переваг мирової угоди належать процесуальна економія, спрощення роботи суду, можливість сторонам самостійно врегулювати основні питання пов`язані із захистом порушених прав, за умови комплексного врахування інтересів всіх сторін. В такий спосіб мирова угода є однією з форм прояву свободи (диспозитивності) в реалізації сторонами господарського процесу своїх прав, що проявляється в укладенні між ними угоди про заміну зобов`язання, на підставі якого й виник спір, іншим зобов`язанням з метою врегулювання такого спору.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 року у справі № 910/32312/15 зазначив, що господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Укладення мирової угоди, як способу реалізації процесуальних прав, є правом сторони, яке, в свою чергу згідно процесуального Закону неможливо реалізувати якщо такі дії суперечать законодавству або це призводить до порушення чиїх - небудь прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, в силу приписів пункту 7 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Таким чином, оскільки закриття провадження у справі у даному випадку є наслідком затвердження судом мирової угоди, процесуальні дії щодо затвердження судом мирової угоди та закриття у зв`язку з цим провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку і не можуть розглядатися окремо одна від одної.

Для встановлення обставин щодо закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди сторін, необхідно дотримуватися вимог статті 192 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, дослідити умови мирової угоди на предмет того, чи відповідають ці умови закону, чи не порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, чи не є вони невиконуваними, а також чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють, оскільки порушення будь-якої з наведених вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, відсутністю передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.

Дослідивши зміст поданої до суду мирової угоди від 01.07.2025 року судом встановлено, що сторони у мировій угоді, зокрема, узгодили наступне:

« 1. Відповідач визнає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 133 046,22 гривень (сто тридцять три тисячі сорок шість гривень 22 копійки), з них основного боргу - 121 046,22 гривень (сто двадцять одна тисяча сорок шість гривень 22 копійки), пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 12 000,00 гривень (дванадцять тисяч гривень 00 копійки).

Загальна сума заборгованості за Договором, яка підлягає перерахуванню Відповідачем на користь Позивача, згідно із умовами даної Мирової угоди, станом на дату її укладання становить 133 046,22 гривень (сто тридцять три тисячі сорок шість гривень 22 копійки).

3. Загальна сума грошового зобов`язання (заборгованості) Відповідача перед Позивачем станом на дату укладання Мирової угоди складає: 136 074,22 гривень (сто тридцять шість тисяч сімдесят чотири гривні 22 копійки), з яких: 133 046,22 гривень (сто тридцять три тисячі сорок шість гривень 22 копійки) - сума богу; 3 028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) - судовий збір.

6. Позивач відмовляється від стягнення з Відповідача інфляційних витрат на суму боргу - 2 656,65 гривень (дві тисячі шістсот п`ятдесят шість гривень 65 копійок), та 3% річних від в простроченої суми - 2 877,38 гривень (дві тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 38 копійок). Позивач не матиме претензій у майбутньому стосовно даних штрафних санкцій.».

Частиною 5 статті 192 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Однак, позивачем в позовній заяві не було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача пені, крім того сума основного боргу заявлена позивачем до стягнення з відповідача складає 121 046,22 грн., в той час, як сторони в тексті мирової угоди узгодили суму боргу у розмірі 133 046,22 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що умови мирової угоди сторонами викладені не чітко та двозначно, не відповідають позовним вимогам, мирова угода остаточно не вирішує спір між сторонами та може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, здійснивши оцінку змісту поданої сторонами мирової угоди від 01.07.2025 року та предмету позову у даній справі, суд не вбачає правових підстав для затвердження поданої сторонами мирової угоди від 01.07.2025 року у даній редакції, оскільки вона не відповідає вимогам статті 192 Господарського процесуального кодексу України та є невиконуваною.

Керуючись статтями 192, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В затвердженні мирової угоди від 01.07.2025 року укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технічний центр "Анкомтех" та Фізичною особою-підприємцем Скриль Олегом Борисовичем у справі № 910/7635/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Чебикіна