ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/2192/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Натафарм", м. Харків
до Дочірнього підприємства "Сляпчук", м. Харків
про стягнення 71590,85 грн.
за участю представників:

позивача - Феленко С.О.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Натафарм" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Сляпчук" про стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 60120,00 грн., сплаченої за Договором № 01/05-1 від 01.05.2024, 3% річних у розмірі 1889,72 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9581,13 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 12422,40 грн, з яких витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.05.2024 між Приватним підприємством «НАТАФАРМ» (Замовник/Позивач) та Дочірнім підприємством «СЛЯПЧУК» (Виконавець/Відповідач) було укладено Договір про виконання послуг № 01/05-1 (надалі - Договір).

Відповідно п. 1.1. Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати послуги з механічної обробки металевих виробів, наданих Замовником, згідно конструкторської документації, наданої Замовником, на ротор пресу ПР 41-26-32, відповідно до умов цього договору та Специфікацій, що є невід`ємними частинами цього договору. Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплати.

Згідно п. 1.2. Договору, фактичний об`єм виконаних робіт, послуг, найменування, одиниця виміру, загальна вартість, порядок оплати, вартість, терміни та умови виконання за цим договором визначаються у Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно п. 2.1. Договору, загальна сума цього договору (тобто загальна вартість робіт, виконаних за цим договором) визначається на підставі фактично виконаних робіт і витрачених матеріалів, використовуваних у виробництві та узгодженою на них вартістю, відповідно до Специфікацій до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.2., 2.3. Договору, оплата вартості робіт буде здійснюватися в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця в порядку, передбаченому в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору. Моментом сплати коштів на рахунок Виконавця вважається момент зарахування коштів на рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору, строки виконання робіт вказуються у Специфікаціях, і можуть бути змінені тільки за письмовою згодою Сторін. Об`єм робіт вказується у Специфікаціях, і може бути змінений тільки за письмовою згодою Сторін.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору, виконавець зобов`язаний виконати роботи суворо по кресленням Замовника та рекомендованого технічного регламенту, в строки передбачені п. 3.1. даного договору.

Згідно п. 4.3.1. Договору Замовник зобов`язаний оплатити роботи згідно Специфікацій в строки передбачені п. 2.2. даного договору.

Також, сторони зазначили у п. 5.3. та 5.4. Договору про те, що ризик випадкової втрати матеріалів Замовника з моменту передачі їх Виконавцю і до моменту отримання готового виробу за актом приймання-передачі Замовнику, несе Виконавець. Право власності на наданий матеріал належить Замовникові. Ризик випадкової втрати або псування матеріалу з моменту його передачі несе Виконавець.

Пунктом 5.6. Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим Договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинною, якщо доведе, що вжила всіх заходів, які залежать від неї, для належного виконання зобов`язання.

Згідно п. 9.1., 9.2. Договору, даний договір набирає сили з дати його підписання уповноваженими представниками Виконавця та Замовника і діє до 31.12.2025 року. Припинення договору не є підставою ні для однієї із Сторін для відмови від виконання взаєморозрахунків.

Відповідно п. 10.4. Договору, цей договір може бути змінений або розірваний за згодою Сторін. Про намір розірвати договір, Сторона зобов`язана повідомити іншу сторону не менш ніж за тридцять календарних днів.

Сторонами була підписана 01.05.2024 Специфікація № 1 до Договору, згідно із умовами якої загальна сума за цією специфікацією становить 60000,01 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 10000,00 грн. Термін виконання робіт: 35 календарних днів з дати отримання попередньої оплати, з правом дострокової поставки. Умови оплати: попередня оплата 70% вартості виконаних робіт з дати підписання договору. Дана специфікація є невід`ємною частиною Договору, і діє до повного її виконання.

Так, на виконання умов вказаного Договору та Специфікації № 1 до Договору, Виконавцем - Дочірнім підприємством «СЛЯПЧУК» було виставлено рахунок на оплату № 13 від 01.05.2024 на суму 60120,00 гривень з ПДВ. Замовником ПП «НАТАФАРМ» вказаний рахунок було сплачено в повному обсязі на суму 60120,00 грн. Факт сплати вказаних грошових коштів на користь Виконавця підтверджується платіжною інструкцією № 500 від 01.05.2024 та Актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.05.2024 - 31.12.2024, складеним між ДП «СЛЯПЧУК» і ПП «НАТАФАРМ» за Договором 01/05-1 від 01.05.2024.

Позивач також в обґрунтування своїх доводів надав до суду додаткові докази -документи щодо організації перевезення вантажу від позивача до відповідача для проведення робіт/послуг за Договором № 01/05-1 від 01.05.2024, а саме: рахунок-фактура №Т-4 від 30.04.2024; калькуляція до акту виконаних робіт; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №61780-2024 від 30.04.2024.

В свою чергу, ДП «СЛЯПЧУК» після отримання попередньої оплати, як стверджує позивач, свої зобов`язання за Договором щодо послуги з механічної обробки металевих виробів так і не здійснив, що свідчить про невиконання умов вказаного Договору зі сторони Виконавця.

29.05.2025 позивач - ПП «НАТАФАРМ» цінним листом з описом вкладення № 958 та № 940 направив на адреси відповідача - ДП «СЛЯПЧУК» вимогу від 28.05.2025 про повернення попередньої оплати, в якій вимагав невідкладно, але не пізніше з (трьох) банківських днів з дати отримання цієї вимоги, повернути на розрахунковий рахунок ПП «НАТАФАРМ» суму попередньої оплати в розмірі 60120,00 грн.

Вказану вимогу відповідачем отримано 02.06.2025, що підтверджується трекінгом № 940, проте, як стверджує позивач, попередня оплата за Договором в розмірі 60120,00 грн позивачу не повернуто, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 60120,00 грн передоплати за договором від 01.05.2024 № 01/05-1, 3% річних у розмірі 1889,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 9581,13 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за Договором від 01.05.2024 № 01/05-1 по теперішній час не виконав. При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу попередньої оплати у розмірі 60120,00 грн та докази виконання послуг за Договором.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як передбачено частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Доказів повернення позивачу суми попередньої оплати матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що відповідні роботи, передбачені Договором, у передбачений Договором строк відповідачем не були виконані.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Згідно з частиною 2 статті 598 Цивільного кодексу України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, враховуючи наведене слід дійти висновку, що відмова Замовника від договору підряду відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення авансового платежу.

З огляду на вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 60120,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1889,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 9581,13 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 918/631/19, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

За змістом статей 509, 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідні висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018р. у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц.

В статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2025 позивач - ПП «НАТАФАРМ» цінними листами з описом вкладення № 958 та № 940 направило на адреси відповідача - ДП «СЛЯПЧУК» вимогу від 28.05.2025 про повернення попередньої оплати, в якій вимагав невідкладно, але не пізніше з (трьох) банківських днів з дати отримання цієї вимоги, повернути на розрахунковий рахунок ПП «НАТАФАРМ» суму попередньої оплати в розмірі 60120,00 грн.

Вказану вимогу відповідачем отримано 02.06.2025, що підтверджується трекінгом № 940, проте попередня оплата за Договором в розмірі 60120,00 грн позивачу не була повернута.

Враховуючи, що Виконавцем не виконанні зобов`язання за Договором та факт отримання Виконавцем вимоги про повернення попередньої оплати Замовнику, у відповідача (виконавця) виник обов`язок повернути позивачу (замовнику) суму попередньої оплати, в зв`язку із чим таке невиконання може бути підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Як зазначено вище, вимога позивача про повернення попередньої оплати, була отримана відповідачем 02.06.2025, в якій встановлений строк повернення коштів невідкладно, але не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати отримання цієї вимоги, тобто до 05.06.2025 включно. Отже, прострочення почалося з 06.06.2025. Позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати за період, що передує цьому моменту, що є безпідставним.

Ураховуючи викладене, здійснивши розрахунки збитків від інфляції та 3% річних, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 480,96 грн суми збитків від інфляції за період з 06.06.2025 - 23.06.2025 та 88,94 грн. 3% річних за період з 06.06.2025 - 23.06.2025.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Сляпчук" (61052, м. Харків, провулок Сімферопольський, буд. 6, ) на користь Приватного підприємства "Натафарм" (61096, м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, буд. 148 В, кв. 42, ) суму попередньої оплати у розмірі 60120,00 грн; 3% річних у розмірі 88,94 грн; інфляційні втрати в розмірі 480,96 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2053,55 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Приватне підприємство "Натафарм" (61096, м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, буд. 148 В, кв. 42, ).

Відповідач: Дочірнє підприємство "Сляпчук" (61052, м. Харків, провулок Сімферопольський, буд. 6, ).

Повне рішення складено "01" вересня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова