ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.09.2025м. СумиСправа № 920/966/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/966/25

за позовом Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33,

м. Суми, Сумська область, 40000, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ»

(вул. Соборна, буд. 99, м. Павлоград, Павлоградський район,

Дніпропетровська область, 51400, )

про стягнення 186 263 грн 88 коп.,

Суть спору. 01.07.2025 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить стягнути з відповідача на користь позивача 186 263 грн 88 коп. за Договором №226/2 від 12.03.2024 про закупівлю товару за державні кошти, з яких: 170 880 грн 00 коп. попередньої оплати та 15 383 грн 88 коп. неустойки, а також стягнути судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.

Ухвалою суду від 04.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №920/966/25 та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Копія ухвали суду від 04.07.2025 про відкриття провадження у справі №920/966/25 була отримана відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» через його електронний кабінет системи «Електронний суд» 04.07.2025, 15:50, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.35).

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Водночас, відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні аргументованих заперечень щодо позовних вимог в установлений судом строк суду не подав.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин першої четвертої статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

27.02.2024 Сумською обласною прокуратурою оголошено тендер (UA-2024-02-27-012624-a) на закупівлю товару «Дизельне пальне в талонах (скетч-картах)» (ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти) в кількості 4000 літрів очікуваною вартістю 200000,00 грн з ПДВ.

За наслідками розгляду тендерної пропозиції учасника процедури закупівлі, відповідно до протоколу № 43 від 06.03.2024 щодо прийняття рішення уповноваженою особою, яка відповідальна за організацію та проведення процедур закупівель/спрощених закупівель Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» визнано переможцем відкритих торгів з особливостями та ухвалено рішення про укладення договору на суму 200000,00 грн з урахуванням податку на додану вартість.

12.03.2024 між Сумською обласною прокуратурою (далі Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» (далі ТОВ «ТЕНЕГІЯ», Постачальник, Відповідач) був укладений Договір № 226/2 про закупівлю товару за державні кошти (далі Договір № 226/2).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору постачальник зобов`язується у 2024 році в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати замовнику товар: «Дизельне пальне в талонах (скетч-картах)» (ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти) (далі Товар (в талонах)), а замовник прийняти і оплатити такий товар.

Обсяги закупівлі паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 1.5 Договору обсяг ПММ, їх марки та вартісні і цінові показники узгоджуються та зазначаються Сторонами у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1).

У відповідності до п. 2.2 Договору Товар (в талонах), що поставляється згідно з цим Договором, підлягає обміну у власній роздрібній мережі автозаправних станцій або авторизованих станціях партнерів Постачальника (далі роздрібна мережа АЗС Постачальника), які за своїми технічними характеристиками повинні відповідати стандартам (технічним умовам) його Виробника, що визначені в документації на ПММ та технічним вимогам, які встановлені чинними державними стандартами України.

Загальна сума цього Договору визначається на підставі Специфікації (Додаток № 1) та становить 200 000,00 грн, у тому числі ПДВ 33 333,33 грн. (пункт 3.1 Договору).

12.03.2024 Сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору № 226/2, якою виклали пункт 3.1 Договору в новій редакції, шляхом зменшення суми цього Договору та визначивши загальну суму Договору в розмірі 192 000,00 грн, у тому числі ПДВ 32000,00 грн. Також викладено додаток 1 до Договору в новій редакції, інші умови Договору, залишились незмінними.

Відповідно до Специфікації Додатку № 1 до Договору придбано 4000 літрів Дизельного палива Товару (в талонах) на загальну суму 192000,00 грн.

Пунктами 4.1 та 5.9 Договору передбачено, що Замовник сплачує вартість ПММ протягом 7 банківських днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної за наявності бюджетного фінансування. За умовами цього Договору Постачальник зобов`язується безоплатно зберігати ПММ у роздрібній мережі АЗС Постачальника до моменту використання (обміну) усього Товару (в талонах) Замовником шляхом заправки його транспортних засобів.

Згідно з до п.п. 5.1, 5.2 Договору перехід права власності на ПММ від Постачальника до Замовника відбувається в день отримання Замовником від Постачальника Товару (в талонах) і підписання Сторонами видаткової накладної та Акта приймання-передачі ПММ на відповідальне зберігання Постачальнику відповідно до умов цього Договору. Строк поставки ПММ, Товару (в талонах) встановлено до 01.04.2024.

Пунктами 5.10, 5.11 Договору передбачено, що відпуск Постачальником ПММ здійснюється шляхом заправки транспортних засобів Замовника за пред`явленим Товаром (в талонах) номіналом 10 та 20 літрів зі строком дії 12 (дванадцять) календарних місяців (з можливістю одноразового продовження терміну дії ще на 12 (дванадцять) календарних місяців з дати закінчення терміну їх дії), які є підставою для відвантаження ПММ Постачальником, та не залежить від терміну дії Договору.

Заправка транспортних засобів Замовника здійснюється шляхом обміну Товару (в талонах) в роздрібній мережі АЗС Постачальника на ПММ. Наявність Товару (в талонах) у особи, яка звернулася до однієї із АЗС Постачальника, є підтвердженням повноважень такої особи від Замовника на заправку транспортного засобу.

Умовами п.п. 5.13, 5.14 Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійну заправку транспортних засобів Замовника у власній роздрібній мережі АЗС відповідно до режиму (розкладу) їх роботи. Заправка транспортних засобів Замовника здійснюється на підставі Товару (в талонах) в асортименті та кількості, вказаних в них.

Постачальник не має права вимагати від Замовника використання (обміну) усього обсягу ПММ, який зберігається у нього безоплатно згідно пункту 5.9 цього Договору, з метою заправки транспортних засобів Замовника до закінчення терміну дії Товару (в талонах) (п. 5.16 Договору).

Пунктом 6.3.1 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку ПММ, Товару (в талонах) у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що у випадкову відмови Постачальника від надання ПММ, Товару (в талонах) Замовнику або його недопоставки, чи порушення термінів їх надання, Постачальник сплачує Замовнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого ПММ, Товару (в Талонах) за кожний день прострочення поставки.

Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

На виконання умов Договору Відповідачем за видатковою накладною №0002/0000750 від 12.03.2024 (а.с.17), яка підписана представниками сторін, було надано талони Дизельного палива на 4000 літрів загальною вартістю 192000 грн 00 коп. з ПДВ.

У свою чергу, Позивачем за отримані талони (скретч-картки) згідно з видатковою накладною №0002/0000750 від 12.03.2024 було перераховано Відповідачу грошові кошти у розмірі 192 000 грн 00 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №432 від 12.03.2024 (а.с. 17 зворотна сторона).

Водночас, як вказує Позивач 17.02.2025 було фактично припинено виконання зобов`язань по Договору. Автозаправні станції, скретч-карти на заправку в яких було передано відповідачем на виконання умов Договору, зачинено та вони припинили відпуск палива Замовнику по скретч-картам, які є підставою для відвантаження палива з АЗС.

Так, згідно з актом від 17.03.2025, на автозаправній станції ANP № 42, розташованій за адресою: м. Суми, пр.-т. Перемоги, 28 водію відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб Сумської обласної прокуратури було відмовлено у відпуску товару Дизельного палива за скетч картками Постачальника бренду АВІАС через те, що автозаправна станції зачинена та не функціонувала (персонал відсутній, стела з цінами була вимкнута, на дверях розміщено оголошення з текстом: «Заправка не працює») (а.с. 18.

Аналогічна ситуація неможливості здійснити заправку службового автомобіля Сумської обласної прокуратури мала місце: 14.04.2025 на автозаправній станції АВІАС, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Білопільський Шлях, 7 (Акт від 14.04.2025) (а.с.19) та 06.05.2025 на автозаправній станції ANP, що розташована за адресою: м. Суми, пр-т. Михайла Лушпи, 6/2 (Акт від 06.05.2025) (а.с. 20).

Листом від 21.02.2025 № 34-31вих-25 Сумська обласна прокуратура звернулась до ТОВ «ТЕНЕГІЯ» щодо неналежного виконання умов Договору від 12.03.2024 № 226/2.

Листом від 26.02.2025 вих.№26-02/25-5 Відповідач повідомив Позивача, що через постійні обстріли міст та енергетичної системи України, портів України, логістичні зв`язки змінились та продовжують змінюватись, що зменшило кількість доставки пального до місця продажу. Разом з цим, Відповідач вказав, що вживає всі необхідні заходи для виконання зобов`язань за спірним Договором.

Надалі Сумська обласна прокуратура листами від 26.02.2025 за №34-34вих25 та від 07.04.2025 за № 34-47вих-25 повторно зверталась до ТОВ «ТЕНЕГІЯ» з вимогами щодо забезпечення виконання умов укладених договорів на закупівлю паливно-мастильних матеріалів та заправки службових автомобілів.

Поряд з цим, матеріали справи не містять відповіді ТОВ «ТЕНЕГІЯ» на вищевказані претензії та/або виконання їх вимог.

Станом на 01.07.2025 у Позивача залишилися невикористаними талони (скетч-картки) на Дизельне паливо на 3560 літрів (178 шт. талонів (скетч-карт) номіналом 20 літрів кожен) на загальну суму 170 880 грн 00 коп.

Таким чином, в обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між Сторонами Договору не здійснив повної та своєчасної поставки Товару, за який Позивачем була здійснена повна попередня оплата. Внаслідок порушення Відповідачем зобов`язання за Договором про закупівлю товару за державні кошти №226 від 12.03.2024, виконання такого зобов`язання втратило інтерес для Позивача, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Відповідача суму попередньої оплати у розмірі 170 880 грн 00 коп. Окрім цього, Позивачем нараховано Відповідачу 15 383 грн 88 коп. неустойки за неналежне виконання зобов`язань за Договором про закупівлю товару за державні кошти №226 від 12.03.2024.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила № 1442).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу АЗС (абзац 2 пункту 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Враховуючи вказане, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦК України).

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що на виконання умов Договору про закупівлю товару за державні кошти №226 від 12.03.2024 Позивачем 12.03.2024 здійснено оплату (повну оплату вартості) за Товар відповідно до видаткової накладної №0002/0000750 від 12.03.2024 на загальну суму 192 000 грн 00 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 17 зворотна сторона). В свою чергу, Відповідач не спростував доводи Позивача щодо недопоставки Товару на суму 170 880 грн 00 коп.; доказів поставки Товару на суму здійсненої Позивачем оплати в залишковому розмірі 170 880 грн 00 коп. Відповідач також суду не надав.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, Позивач скористався своїм правом на повернення суми попередньої оплати, що передбачено ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю товару за державні кошти №226 від 12.03.2024, підтвердження суми, заявленої до стягнення наявними у матеріалах справи доказами, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 170 880 грн 00 коп.

Щодо стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки .

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що у випадкову відмови Постачальника від надання ПММ, Товару (в талонах) Замовнику або його недопоставки, чи порушення термінів їх надання, Постачальник сплачує Замовнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого ПММ, Товару (в Талонах) за кожний день прострочення поставки.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 15 383 грн 88 коп. неустойки.

Розглянувши та перевіривши розрахунок пені, наведений Позивачем в позовній заяві, суд встановив, що даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним.

Відповідач контррозрахунку пені суду не надав.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку Відповідача строків надання послуг (ненадання послуг), а стягнення пені передбачено умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 15 383 грн 88 коп. неустойки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп. покладається на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» (вул. Соборна, буд. 99, м. Павлоград, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51400, ) про стягнення 186263 грн 88 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» (вул. Соборна, буд. 99, м. Павлоград, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51400, ) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ) кошти, які були сплачені в рахунок попередньої оплати (повної оплати) за Договором про закупівлю товару за державні кошти №226 від 12.03.2024 у розмірі - 170 880 (сто сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят) грн 00 коп. та неустройку в розмірі - 15 383 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят три) грн 88 коп., а також 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.09.2025.

Суддя С.В. Заєць