ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 369/340/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія»

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг»

про визнання нерухомого майна предметом іпотеки

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Бойченко С.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Брижатий С.В.;

від відповідача: Нурищенко С.В.,

від третьої особи: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг» (далі третя особа), в якому просить суд:

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» право іпотеки на нежитлове приміщення №34 загальною площею 58,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ., пов. 17, що було передано в іпотеку на підставі Іпотечного договору від 21.11.2008, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за №1978 як належне ОСОБА_1 на праві власності відповідно до Договору майнових прав на нежитлове приміщення, серія та номер: 16/12/08-Б-О, виданий 16.12.2008, видавник: ДП «Дніпровський круг».

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання за позивачем права іпотеки на нежитлове приміщення №34 загальною площею 58,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ., пов. 17 (далі - спірне майно), яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний Банк «Арма» (далі - ТОВ «КБ «Арма»), правонаступником якого є позивач, та третьою особою, в якості забезпечення виконання кредитного договору №14/01/980-KL/190 від 22.12.2006, тоді як право власності на це майно на теперішній час зареєстроване за відповідачем.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідач заперечує щодо задоволення позову та, зокрема, зазначає, що позивачем не доведено, що предмет іпотеки та спірне приміщення є одним і тим же об`єктом нерухомості. Відповідач є добросовісним набувачем нерухомого майна, який як інвестор повністю виконав свої грошові зобов`язання за договором №16-1/12/08-Б-О від 16.12.2008.

Згідно п.1.1. договору іпотеки майнові права третьої особи на предмет іпотеки, підтверджувались договором №2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладений 18.05.2007 між третьою особою та Відкритим акціонерним товариством «Будівельна компанія «Дніпроінвестбуд» (далі - підрядник, ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд»), відповідно до п.1.3. якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику. Проте рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2009 в справі №17/284, яке набрало законної сили, визнано недійсним вказаний вище договір підряду у капітальному будівництві №2/06 від 18.05.2007, відповідно третя особа втратила право власності на предмет іпотеки.

Оскільки договір підряду у капітальному будівництві №2/06 від 18.05.2007 є недійсним з моменту його вчинення, третя особа не має майнових прав на приміщення, будівництво яких не завершено, що становлять предмет іпотеки, і відповідно не набуде права власності на ці приміщення після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в майбутньому, а тому іпотека цих майнових прав відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України вважається припиненою.

Крім того, при укладенні іпотечного договору, положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не містили положень про те, що майнові права на незавершене будівництвом приміщення могли виступати предметом іпотеки, також предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а не земельна ділянка, на якій виконується будівництво, як це передбачено ч.2 ст.16 Закону України «Про іпотеку».

Посилання на сертифікат відповідності, як на наявність майнових прав та підставу поширення іпотеки є недоречними, оскілки сертифікат не містить відомостей про прийняття в експлуатацію нежитлових приміщень, зокрема і тих, що перелічені в іпотечному договору, а також взагалі приміщень на 17-му поверсі, адже будинок згідно сертифікату зданий в кількості 16 поверхів.

Єдиною ознакою, яка пов`язує предмет іпотеки з третьою особою (іпотекодавцем) є дозвіл на виконання будівельних робіт видоного Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.03.2005 за № 15/04- 03.

Натомість, відповідно до п.4. акта готовності об`єкта до експлуатації від 24.05.2018, яким введено в експлуатацію багатоквартирний будинок, в якому розташовано спірне приміщення, будівництво здійснювалось на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Державною архітектурнобудівельною інспекцією України 22.12.2008 за №1132/04-03/08.

На підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, що виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.05.2005 за № 15/04-03 будувався інший багатоповерховий житловий будинок, а саме: будинок по вул. Білогородська, 51, корпус 5.

Крім того, в проектній документації «Проект. Житловий будинок №2. Фрагмент №1. Коригування проектних рішень житлового будинку №2 житлового комплексу по вул. Білогородській, 51 в м. Боярка Києва-Святошинського району» (який внесено в акт готовності об`єкта до експлуатації №1 від 21.05.2018), первісному технічному паспорті виготовленому 25.12.2009 відсутня нумерація приміщень з позначкою літери «а».

Згідно відповіді особи, яка скала висновок, на який посилається позивач, відсутня проектна та технічна документація, в якій відображена нумерація квартир та приміщень в 16-ти поверховому багатоквартирний житловий будинок, якому була присвоєна адреса: м. Боярка, вул. Білогородська, буд. 51, корп. 6.

Відповідач вважає, що до висновку, щодо відповідності поштових та проектних адрес, на який посилається позивач, є неналежним та недостовірним доказом, адже суперечить наявній проектній та технічний документації і особа, яка складала цей висновок, в іншому офіційному документі, стверджує, що така документація (інформація з якої мала б відображатися у висновку), відсутня.

Також додана до позовної заяви копії довідки, відповідно до якої станом на 30.10.2008 нежитлове приміщення з будівельним номером 11а, площею 58,3 кв.м. було вільним, не підтверджує доводи позивача щодо наявності переходу до останнього прав іпотекодавця, передачу в іпотеку саме спірного приміщення, яке належить відповідачу, крім цього, копія довідки не містить ні дату її складання, ні вихідний номер, тобто в документі відсутні обов`язкові реквізити, передбачені правилами діловодства.

На момент придбання спірного приміщення відповідачем, як і на момент реєстрації права власності на нього, в реєстрі не тільки була відсутня інформація про іпотеку спірного приміщення №34 та його складових частин: приміщення № CDVІІІ (52,3 кв.м.) та приміщення № CDLІX (4,9 кв.м.), але і запис про внесення в реєстр інформації про іпотеку нежитлового приміщення №11а, майнові права на яке було предметом іпотеки.

3. Стислий виклад позиції третьої особи

Третя особа правом на надання пояснень не скористалась.

4. Процесуальні дії в справі

У січні 2022 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, за участю третьої особи, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2024 у справі №369/340/22 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.05.2024 у справі №369/340/22 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2024 у справі №369/340/22 залишено без змін.

Постановою Верховного суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.03.2025 у справі №369/340/22 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2024 та постанову Київського апеляційного суду від 20.05.2024 скасовано, провадження у справі №369/340/22 закрито та роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Верховного суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 у справі №369/340/22 справу передано для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

21.04.2025 матеріали справи №369/340/22 надійшли до Господарського суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025 матеріали справи передано судді Антоновій В.М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

06.05.2025 від позивача надійшла заява про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2025 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви, з підстав викладених в ухвалу суду.

12.05.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №369/340/22, її розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.07.2025.

20.06.2025 від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2025 задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

15.07.2025 від представника позивача надійшла заява про перенесення розгляду справи, в зв`язку із його зайнятість в іншому судовому провадженні.

У підготовче засідання 15.07.2025 з`явився представник відповідача, інші учасники справи в засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.07.2025 відкладено підготовче засідання у справі №369/340/22 на 05.08.2025.

05.08.2025 в підготовче засідання з`явилися представники сторін, третя особа в засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, протокольною ухвалою оголосив перерву в засіданні до 12.08.2025.

У підготовче засідання 12.08.2025 з`явилися представники сторін, третя особа в засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У засіданні представником відповідача заявлено клопотання про витребування в позивача для огляду в судовому засіданні оригіналів документів, доданих до позовної заяви.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою від 12.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.2025 та зобов`язано позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, доданих до позовної заяви.

У судове засідання 19.08.2025 з`явилися представники сторін, третя особа в засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В засіданні представником позивача не надано оригінали документів, доданих до позовної заяви та заявлено клопотання про відкладення розгляду справи і витребування оригіналів документів долучених до матеріалів справи у відповідача. Суд, з урахуванням думки представника відповідача, протокольними ухвалами відмовив в задоволені вказаних клопотань позивача. Також представником позивача в засіданні заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засідання для підготовки до судових дебатів. Судом протокольною ухвалою оголошено перерву в засіданні до 21.08.2025.

21.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із його хворобою, доказів чого до клопотання не додано.

У судове засідання 21.08.2025 з`явився представник відповідача, інші учасники справи в засідання не з`явилися. Суд протокольною ухвалою відклав судове засідання на 26.08.2025.

26.08.2025 з`явилися представники сторін, третя особа в засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи у встановлені законодавством строки реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 26.08.2025 надав пояснення по суті позовних вимог та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті заперечень та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 26.08.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22.12.2006 між ТОВ «КБ «Арма» та третьою особою укладено кредитний договір №14/01/980-KL/190 (далі кредитний договір), за умовами якого ТОВ «КБ «Арма» надало третій особі кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості у сумі 9 000 000,00 грн на строк до 22.01.2007 зі сплатою 25% річних за користування кредитним коштами.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави основних засобів третьої особи, договір застави цінних паперів (безпроцентні цільові облігації) емітента третьої особи та договір резервування об`єкта нерухомості, укладений з третьою особою .

Згідно з актом державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 23.11.2007 в експлуатацію прийнято об`єкт «ІІ черга житлового комплексу в місті Боярка по вулиці Білогородській, 51, Києво-Святошинського району, Київської області».

Рішенням виконкому Боярської міської ради від 04.03.2008 №31/19 ІІ чергзі житлового комплексу в місті Боярка по вулиці Білогородській, 51, надано юридичну адресу: вулиця Білогороська, 51, корус 5 багатоповерховому будинку.

21.11.2008 між ТОВ КБ «Арма» (іпотекодержатель) та третьою особою (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на житлові та нежитлові приміщення згідно з переліком, визначеним у пункті 1.1. іпотечного договору, які розташовані у 16-поверховому житловому трьох-секційному будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, 51, будівництво яких не завершено, зокрема нежитлове приміщення на 17-ому поверсі за №11а, площею 82,8 кв. м.

Вказаний договір іпотеки 21.11.2008 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за №1978 (далі договір іпотеки).

Згідно із п.1.1. договору іпотеки майнові права третьої особи на вказані вище приміщення, будівництво яких не завершено, підтверджувались договором №2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладений 18.05.2007 між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд», відповідно до п.1.3. якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику.

Будівництво приміщень здійснюється ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» (підрядником) відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт», що виданий третій особі Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації 25.03.2005 за № 15/04-03.

Також третьою особою надало ТОВ КБ «Арма» довідку за вих. №б/н від б/д, за змістом якої станом на 30.10.2008 нежитлове приміщення з будівельним номером 11а, площею 58,3 кв.м. вільне.

21.11.2008 приватним нотаріуса Кара В.В. внесено реєстраційний запис у Державний реєстр іпотек, з порядковим номером 8217586 про обтяження на підставі посвідченого ним іпотечного договору від 21.10.2008 №1978, об`єкт обтяження: майнові права на нежитлове приміщення, будівництво якого не завершене, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51.

16.12.2008 між третьою особою та ОСОБА_2 укладено договір №16-1/12/08-Б-О, відповідно до п.2.1. якого останній купив майнові права на суму 128 260, 00 грн на нежитлове приміщення №34, площею 58,3 кв. м у житловому комплексі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогородська (умовний номер будинку - 51). При отримнні грошових коштів від ОСОБА_2 , в якості оплати майнових прав на нежиле приміщення в третьої особи виникають боргові зобов`язання перед ним, які погашаються з передачею ОСОБА_2 по закінченню будівництва житлового комплексі документів для оформлення права власності на нежиле приміщення.

ОСОБА_2 сплачено третій особі вартість майнових прав за вказаним вище договором на загальну суму 128 260, 00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (т.1 а.с.132-133).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 у справі №17/284 за позовом ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» до третьої особи визнано недійсним договір №2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладений 18.05.2007 між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд».

У вказаній справі судом встановлено, що предметом договору є здійснення ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» будівництва третьої черги жилого комплексу, проте договір не відповідає законодавству, чинному на момент його укладення, а саме відсутність у сторін договору будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій здійснюється будівництво, що є порушенням ст.875 ЦК України та ст.22 Закону України «Про основи містобудування».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2010 в справі №2-5253/10 зобов`язано приватного нотаріуса Кара В.В. виключити з Державного реєстру іпотек запис з порядковим номером 8217586 про обтяження на підставі посвідченого ним іпотечного договору від 21.10.2008 № 1978 майнових прав на приміщення у житловому будинку за адресою: за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, 51, будівництво яких не завершено.

08.08.2013 між ТОВ «КБ «Арма» та позивачем укладено біржову угоду договір купівлі-продажу №3-167, за умовами якої до останнього, зокрема перейшли майнові права за вказаним вище кредитним договором.

06.09.2013 між ТОВ «КБ «Арма» та позивачем укладено договір відступлення права за вказаним вище іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8079.

Рішенням Боярської міської ради №32/1075 від 27.07.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» в оренду терміном на 1 (один) рік земельної ділянки площею 0,5 га кадастровий номер :01:054:5008 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Боярка по вул. Білогородська, 51, корпус (6), передано комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» в оренду терміном на 1 (один) рік вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в м. Боярка по вул. Білогородська, 51, корпус (6), з правом передачі земельної ділянки без зміни цільового призначення в суборенду третій особі.

10.05.2018 між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір №10-2-05/2018, відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_2 відступив на користь відповідача усі свої права і обов`язки за договором №16-1/12/08-Б-О від 16.12.2008 укладеним з третьою особою, а відповідач приймає на себе зазначене право вимоги.

Відповідно до п.4 акта готовності об`єкта до експлуатації від 24.05.2018 у (т.1 а.с. 237-239), введено в експлуатацію житловий будинок « 2 житлового комплексу розташованого по вулиці Білогородська, 51 в місті Боярка, Києва-Святошинського району, Київської області, будівництво якого здійснювалось у період з квітня 2009 року по травень 2013 року на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт, виданому Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 22.12.2008 за № 1132/04-03/08.

05.06.2018 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області видано сертифікат КС №39, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта «Житлового будинку №2 житлового комплексу» нове будівництво, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51, кількість поверхів - 16, замовником якого є третя особа.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.06.2018 №37/14 «Про надання адреси багатоквартирному житловому будинку: місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51, корпус 6, ДП «Дніпровський круг» вирішено надати адресу багатоквартирному житловому будинку місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51, корпус 6, згідно сертифікату серії КС №39 від 05.06.2018, яким Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу), який виданий на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 23.05.2018.

19.09.2019 генеральним проектувальником ФОП Зотова Т.М. видано висновок щодо відповідності поштових та проектних адрес, відповідно до якого в 16-ти поверховому трьохсекційному житловому будинку №2, який знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська 51, корпус 6, нежитловому приміщенню з будівельним номером 11а, розташованому на 17-ому поверсі в будівельному під`їзді 9, загальною площею 58,30 кв. м відповідають два окремі приміщення з номерами: СDLVIII площею 53,20 кв. м та СDLІХ площею 58,1 кв. м, розташовані в фактичному 3 під`їзді.

02.04.2020, в зв`язку із змінами в проектній документації об`єкта, між відповідачем та третьою особою укладено додаткову угоду №01/20 до договору №16-1/12/08-Б-О від 16.12.2008, відповідно до якої погоджено характеристики нежитлового приміщення, а саме: під`їзд 3, поверх 17, номер нежитлового приміщення 34, загальною площею 58,1 кв. м зі складовими частинами приміщення СDLVIII площею 53,20 кв. м та приміщення СDLІХ площею 58,1 кв. м.

Також 02.04.2020 між відповідачем та третьою особою підписано акт приймання передачі нежитлового приміщення за договором № 16-1/12/08-Б-О від 16.12.2008.

22.04.2020 відповідачем зареєстровано право власності на нежитлові приміщення СDLVIII та СDLІХ загальною площею 58,1 кв. м, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51, корпус 6, приміщення 34 (номер інформаційної довідки 273002474 від 02.09.2021).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №290389578 від 15.12.2021, на підставі іпотечного договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5664527 від 06.09.2013 було внесено запис про іпотеку №2403405 групи житлових приміщень(без зазначення площі та інших характеристик), №№ квартир (будівельний) 407а, 408а, 409а, 410а, 330а, 365а, 294а, 398а,- 237а, 381а, 387а, 224а, 262а, 272а, 277а, 282а, 287а, 292а, 297а, 302а, 307а, 317а,- 233а, 234а, 235а, 236а, 312а, 10а, 11а, 12а, 13а, 14а, 15а, 16а, 17а, 18а, 19а, 11а, 12а, 1а, 2а, 3а, 4а, 5а, 6а, 7а, 8а, 9а, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, будинок 51, квартира 407а.

Запис про внесення в реєстр інформації про іпотеку нежитлового приміщення №11а відсутній.

Листом за вих.№01/02 від 09.02.2022 генеральний проектувальник ФОП Зотова Т.М. повідомила представника відповідача, що в останньої відсутня проектна на технічна документація, в якій відображена нумерація квартир та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2023 року в справі №2-5253/10, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2010 скасовано, провадження в справі закрито, роз`яснено, що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 у справі №2-5253/10, яке набрало законної сили 22.11.2023, в задоволенні позову відмовлено, судом встановлено, що фактично іпотека за вказаним вище договором у даному випадку не виникла.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

За змістом ст.4 ГПК України підтверджується, що процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, позивач просить суд визнати за ним право іпотеки на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 ., пов. 17, що, на його думку, було передано йому іпотеку на підставі іпотечного договору від 21.11.2008 за №1978 та яке наразі належить ОСОБА_1 на праві власності.

21.11.2008 між ТОВ КБ «Арма» (іпотекодержатель), правонаступником якого є позивач, та третьою особою (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. та внесений в реєстр за №1978, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на житлові та нежитлові приміщення згідно з переліком, визначеним у пункті 1.1. договору іпотеки, які розташовані у 16-поверховому житловому трьох-секційному будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, 51, будівництво яких не завершено, зокрема нежитлове приміщення на 17-ому поверсі за №11а, площею 82,8 кв. м.

Ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі в редакції чинній станом на час укладення договору іпотеки), встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.

Отже, станом на момент укладання договору іпотеки істотною умовою договору іпотеки об`єкту незавершеного будівництва була передача в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.

Доказів передачі в іпотеку прав на земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Білогороська, 51, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва майнові права на який передані в іпотеку, матеріали справи не містять та позивачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду таких доказів не надано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладення договору іпотеки третя особа взагалі мала будь-яке право розпоряджатися чи взагалі користуватися земельною ділянкою на якій здійснювалось будівництво багатоповерхового будинку.

Також згідно із п.1.1. договору іпотеки майнові права третьої особи на вказані вище приміщення, будівництво яких не завершено, підтверджувались договором №2/06 підряду у капітальному будівництві, який укладений 18.05.2007 між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд», відповідно до п.1.3. якого право власності на об`єкт будівництва до моменту введення його в експлуатацію належить підряднику.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2009 в справі №17/284, встановлено відсутність у сторін договору будівельного підряду № 2/06 від 18.05.2007, укладеного між третьою особою та ВАТ «БК «Дніпроінвестбуд» будь-яких прав щодо користування земельною ділянкою, на якій здійснювалось будівництво, що стало підставою для визнання недійсним вказаного договору підряду.

Окрім того, рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 у справі №2-5253/10, яке набрало законної сили 22.11.2023, судом встановлено, що іпотека за вказаним вище договором іпотеки в даному випадку не виникла.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для повторного доказування зазначених обставин, адже їх існування підтверджують остаточні судові рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів, оскільки переоцінка даних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 у справі №2-5253/10, яке набрало законної сили 22.11.2023, що є недопустимим.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 904/3368/18.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 904/3368/18).

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. (Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20).

Під час вирішення судом питання про наявність підстав для визнати за позивачем права іпотеки на спірне майно, оскільки, як встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2023 у справі №2-5253/10, яке набрало законної сили 22.11.2023, іпотека за вказаним вище іпотечним договором у даному випадку не виникла, позивачем не доведено та матеріали справи не місять доказів порушення його прав, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України в мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі РуїсТоріха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення в судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг» про визнання нерухомого майна предметом іпотеки відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 29.08.2025.

Суддя В.М. Антонова