ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Справа № 924/216/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Верещук А.В.

за участю представників сторін:

позивача: Чорного І.Т., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги, серія АІ № 1812498 від 03.02.2025

відповідача : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025, повний текст якого складено 03.06.2025 та на додаткове рішення від 04.06.2025, повний текст якого складено 06.06.2025 у справі №924/216/25 (суддя Кочергіна В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.Нафта"

про стягнення 1 012 971,09 грн пені, 1 125 734,42 грн збитків, 48 555,05 грн річних

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія" м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.Нафта" м. Хмельницький про стягнення 1012971,09 грн пені, 1125734,42 грн збитків, 48555,05 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 20.06.2022 між ТОВ "Завод "Енергія" та ТОВ "К.Нафта" було укладено Договір №45 НП поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого відповідач повинен був здійснити оплату за відповідну партію нафтопродуктів авансом, тобто здійснити попередню оплату в розмірі 100% від вартості замовленої партії нафтопродуктів протягом 1 робочого дня з дати виставлення позивачем відповідного рахунку-фактури. У зв`язку із порушенням строків оплати визначених умовами Договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1012971,09 грн пені, нарахованої відповідно до п. 5.2 Договору, 1125734,42 грн збитків, нарахованих згідно з п. 5.7 Договору, а також 48555,05 грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 у справі №924/216/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "К.Нафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія" 421731,21 грн (чотириста двадцять одна тисяча сімсот тридцять одна гривня 21 копійка) пені, 48555,05 грн 3% річних, 10703,58 грн витрат по оплаті судового збору. В решті суми у позові відмовлено.

В обґрунтування рішення суд з посиланням на ст.ст. 11, 202, 530, 549, 551, 610, 612, 629, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 265 ГК України, умови договору, суд перевіривши розрахунок пені вказав, що вважає арифметично вірним розрахунок у сумі 843462,42 грн, решта пені нарахована необґрунтовано. При цьому з посиланням на ст.ст. 216, 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, прийшов до висновку про можливість зменшення заявленої пені на 50%.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 530, 612, 625 ЦК України вважає, що нарахування 3% річних у сумі 48555,05 грн є правомірним, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, суд з посиланням на ст.ст. 217, 218, 224, 225 ГК України, ст.ст. 22, 614 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) прийшов до висновку, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку з між протиправною поведінкою та шкодою, наявність шкоди. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення 1125734,42 грн збитків необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №924/216/25 заяву представника ТОВ "Завод "Енергія" адвоката Чорного І.Т. (вх.№05-08/1577/25 від 27.05.2025) про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 39525,00 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "К.Нафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія" 16118,30 грн витрат на правничу допомогу. В решті суми витрат на правничу допомогу відмовлено.

В обґрунтування додаткового рішення суд з посиланням на ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, докази надані в підтвердження понесених витрат на правову допомогу дійшов висновку, що заявлені ТОВ "Завод Енергія" до відшкодування витрати у сумі 39525,00грн є підтвердженими та співмірними із складністю цієї справи та, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (40,78% від обґрунтовано заявленої суми) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у сумі 16118,30грн (40,78% від заявленої суми 2187260,56грн). В решті суми витрат на правничу допомогу належить відмовити.

Не погодившись із винесеним рішенням та додатковим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 року по справі № 924/216/25 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2025 року по справі №924/216/25. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «К.НАФТА» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»: пеню в сумі 1012971,09 грн, збитки в сумі 1125734,42 грн, 3 (три) відсотки річних в сумі 48555,05 грн та здійснити розподіл судових витрат і покласти їх на відповідача.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції здійснивши перерахунок пені, не обґрунтував її розміру, що є порушенням ст. 236 ГПК України. Також не погоджується із зменшенням нарахованої пені на 50%. Зауважує, що відповідач не надав суду, а суд першої інстанції відповідно не дослідив, жодного доказу, які б стосувалися матеріального стану відповідача, наявністю чи відсутністю у відповідача можливості виконати взяті на себе зобов`язання за договором № 45 НП в повному обсязі і своєчасно, наявністю у відповідача найманих працівників та їх кількості тощо, отже суд зменшив суму штрафних санкцій за відсутності доказів щодо майнового стану відповідача. Крім того, не погоджується із відмовою у стягненні збитків. Вказує, що ним було надано до суду першої інстанції розрахунок суми додаткових витрат позивача (збитків), що пов`язані із коливанням курсу гривні до євро і контракти на закупівлю нафтопродуктів за кордоном з валютою платежу: євро.

Проте, в супереч приписів ст. 79 ГПК України суд першої інстанції проігнорував такі докази, при тому що відповідач на підтвердження власних заперечень щодо того, що ним не було завдано збитків позивачу, не надав жодного доказу, крім платіжних документів, які як раз і свідчать про факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

Щодо причинно-наслідкового зв`язку щодо протиправної поведінки відповідача та збитками позивача - то він прямий.

Зауважує, що у разі, якщо б відповідач здійснював розрахунки за поставлені нафтопродукти відповідно до умов договору № 45 НП, подальша зміна курсу гривні до євро в принципі не впливала б на взаємовідносини сторін за договором, однак розрахунок відповідача за поставлений товар із затримкою призводить до того, що позивач має витрачати власні додаткові кошти на компенсацію курсової різниці.

Враховуючи вищенаведене, керуючись приписами ст. ст. 275, 277 ГПК України, приймаючи до уваги те, що додаткове рішення від 04.06.2025 у цій справі є похідним від рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 (повний текст якого було складено та надіслано сторонам 03.06.2025), зважаючи на те, що суд першої інстанції порушив приписи ст. ст. 79, 86 ГПК України, не застосував до відносин сторін норму матеріального права, що підлягала застосуванню - ст. 217 ГК України, та застосував норму матеріального права, що не підлягає застосуванню - закон України «Про захист прав споживачів», фактично вказуючи на те, що відповідач є споживачем.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

В судове засідання відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений заздалегідь та належним чином, ухвалу надіслано до його електронного кабінету.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення та додаткового рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить її задоволити.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні та додатковому рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення та додаткового рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

20.06.2022 між ТОВ "Завод Енергія" (Постачальник) та ТОВ "К. Нафта" (Покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів №45НП.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 Договору, Постачальник зобов`язується поставляти Покупцеві нафтопродукти, Товар, а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар на умовах цього Договору.

Найменування товару, кількість, а також ціна на кожну партію товару вказується в рахунку-фактурі, який виставляється Постачальником Покупцеві та є невід`ємною частиною цього Договору. Вартість доставки входить до вартості товару.

Партія товару вважається погодженою за кількістю та ціною з моменту виконання Покупцем п. 4.3 Договору.

Кожна партія товару оформлюється рахунком, видатковою, товарно-транспортною, які передаються Покупцеві разом з товаром. Податкова накладна реєструється в електронному вигляді, та передається засобами електронного зв`язку.

Згідно з п. 3.1 Договору, товар поставляється згідно виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.6 Договору, загальна ціна цього Договору визначається загальною кількістю отриманого товару Покупцем впродовж всього терміну дії Договору.

Ціна товару є договірною i узгоджується Сторонами на кожну партію окремо.

Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100% вартості замовленого Товару протягом одного робочого дня з дати виставлення рахунку-фактури. У разі прострочення оплати більше, ніж на 1 (один) робочий день, ціна товару i рахунок-фактура вважаються недійсними.

Ціна своєчасно оплаченого товару згідно з п. 4.3 Договору є фіксованою і зміні та коригуванню не підлягає.

Розрахунки між сторонами проводяться в безготівковій формі. Фактом оплати є фактичне надходження коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно з п.п. 5.2, 5.7, 5.8, 5.10 Договору, за прострочення строків оплати визначеної п. 4.3 Договору понад один робочий день, Покупець сплачує Постачальнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої партії товару за кожен день прострочення платежу.

У разі невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні упущену вигоду, збитки та санкції, що застосовуватимуться з боку третіх осіб у зв`язку з такими порушеннями, згідно наданих та документально підтверджених розрахунків таких збитків.

Сплата стороною визначених цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої сторони збитки, завдані порушенням Договору у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої сторони штрафні санкції у повному обсязі.

Штрафні санкції за порушення Договору нараховуються за весь період прострочки, тобто до моменту повного виконання стороною своїх зобов`язань за Договором, з урахуванням п. 7.2 Договору.

Сторони домовились, що до стягнення заборгованості, неустойки та збитків за цим Договором, застосовується термін позовної давності у п`ять років.

Договір підписаний директорами сторін та скріплений відтиском печаток товариств.

Додатковою угодою №1 до Договору від 20.06.2022 змінено адресу місцезнаходження Постачальника (29006, м. Хмельницький, вул. Довженка, 4/8).

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату №105 від 06.07.2022 на суму 1378943,13грн з ПДВ; №110 від 08.07.2022 на суму 1162764,72грн з ПДВ; №111 від 11.07.2022 на суму 1432993,22грн з ПДВ; №127 від 18.07.2022 на суму 1001075,74грн з ПДВ; №138 від 21.07.2022 на суму 1356605,79грн з ПДВ; №184 від 28.09.2022 на суму 857228,54грн з ПДВ; №402 від 23.02.2023 на суму 178518,00грн; №427 від 16.03.2023 на суму 78000,00грн з ПДВ; №428 від 17.03.2023 на суму 409500,00грн; №470 від 31.03.2023 на суму 273000,00грн; №469 від 31.03.2023 на суму 159979,50грн; №532 від 28.04.2023 на суму 73600,00грн; №531 від 28.04.2023 на суму 294400,00грн; №547 від 05.05.2023 на суму 343356,00грн; №546 від 05.05.2023 на суму 242181,00грн; №659 від 26.06.2023 на суму 210000,00грн; №683 від 29.06.2023 на суму 990186,00грн; №688 від 30.06.2023 на суму 939000,00грн; №692 від 30.06.2023 на суму 332500,00грн.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних: від 31.03.2023 на суму 273000,00грн; від 28.04.2023 на суму 294400,00грн; від 28.04.2023 на суму 73600,00грн; від 05.05.2023 на суму 242181,00грн; від 05.05.2023 на суму 343356,00грн; від 26.06.2023 на суму 210000,00грн; від 29.06.2023 на суму 990186,00грн; від 30.06.2023 на суму 939000,00грн; від 30.06.2023 на суму 332500,00грн; від 06.07.2022 на суму 1378943,13грн з ПДВ; від 08.07.2022 на суму 1162764,72грн з ПДВ; від 11.07.2022 на суму 1432993,22грн з ПДВ; від 18.07.2022 на суму 1001075,74грн з ПДВ; від 22.07.2022 на суму 1356605,79грн з ПДВ; від 28.09.2022 на суму 857228,54грн з ПДВ; від 08.03.2023 на суму 87438,00грн з ПДВ; від 08.03.2025 на суму 91080,00грн з ПДВ; від 16.03.2023 на суму 78000,00грн з ПДВ; від 17.03.2023 на суму 117000,00грн з ПДВ; від 18.03.2023 на суму 292500,00грн з ПДВ; від 31.03.2023 на суму 159979,50грн з ПДВ.

Видаткові накладні підписані директорами сторін без поправок та зауважень, а також скріплені відтиском печаток товариств.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

Позивачем надсилалась відповідачу вимога про сплату штрафних санкцій та нарахувань.

Відповідач розрахувався за отримане пальне, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями №93 від 02.08.2022 на суму 500000,00грн; №99 від 03.08.2022 на суму 175000,00грн; №37450569 від 03.10.2022 на суму 150000,00грн; №104 від 04.08.2022 на суму 220000,00грн; №102 від 04.08.2022 на суму 400000,00грн; №37450574 від 04.10.2022 на суму 65000,00грн; №110 від 05.08.2022 на суму 120000,00грн; №37450576 від 05.10.2022 на суму 35000,00грн; №37450582 від 06.10.2022 на суму 120000,00грн; №37450581 від 06.10.2022 на суму 207203,00грн; №233 від 07.09.2022 на суму 100000,00грн; №237 від 08.09.2022 на суму 100000,00грн; №119 від 10.08.2022 на суму 100000,00грн; №120 від 10.08.2022 на суму 100000,00грн; №41 від 11.07.2022 на суму 650000,00грн; №37450593 від 11.10.2022 на суму 200000,00грн; №127 від 12.08.2022 на суму 100000,00грн; №129 від 12.08.2022 на суму 100000,00грн; №254 від 13.09.2022 на суму 51000,00грн; №47 від 15.07.2022 на суму 75000,00грн; №46 від 1507.2022 на суму 82515,00грн; №139 від 15.08.2022 на суму 100000,00грн; №141 від 16.08.2022 на суму 109867,60грн; №156 від 18.08.2022 на суму 46000,00грн; №159 від 19.08.2022 на суму 54000,00грн; №269 від 19.09.2022 на суму 100000,00грн; №62 від 21.07.2022 на суму 100000,00грн; №64 від 22.07.2022 на суму 300000,00грн; №164 від 22.08.2022 на суму 100000,00грн; №279 від 22.09.2022 на суму 200000,00грн; №164 від 22.08.2022 на суму 100000,00грн; №37450632 від 24.10.2022 на суму 75000,00грн; №187 від 25.08.2022 на суму 100000,00грн; №37450552 від 27.09.2022 на суму 120000,00грн; №37450555 від 28.09.2022 на суму 86000,00грн; №37450557 від 28.09.2022 на суму 194000,00грн; №203 від 31.08.2022 на суму 100000,00грн.

В матеріалах справи також наявні повідомлення про зарахування коштів.

Позивачем до матеріалів справи долучено довідку про заборгованість відповідача станом на 20.01.2025.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару, визначених п. 4.3 Договору від 20.06.2022, позивачем заявлено до стягнення 1012971,09грн пені, нарахованої відповідно до п. 5.2 Договору, а також 1125734,42грн збитків, нарахованих згідно з п. 5.7 Договору та 48555,05грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч. 1, 6, 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 4.3 Договору визначено, що Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100% вартості замовленого Товару протягом одного робочого дня з дати виставлення рахунку-фактури. У разі прострочення оплати більше, ніж на 1 (один) робочий день, ціна товару i рахунок-фактура вважаються недійсними.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач розрахувався з позивачем за отриманий товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Факт оплати відповідачем товару відображений у позовній заяві, а також не заперечується представником позивача в судових засіданнях.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1012971,09грн пені, нарахованої відповідно до п. 5.2 Договору від 20.06.2022, слід вказати таке.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем здійснено виконання зобов`язань щодо оплати отриманого товару з порушенням строків, визначених п. 4.3 Договору від 20.06.2022.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктами 5.2, 5.10 Договору, сторони погодили, що за прострочення строків оплати визначеної п. 4.3 Договору понад один робочий день, Покупець сплачує Постачальнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленої партії товару за кожен день прострочення платежу.

Штрафні санкції за порушення Договору нараховуються за весь період прострочки, тобто до моменту повного виконання стороною своїх зобов`язань за Договором, з урахуванням п. 7.2 Договору.

Сторони домовились, що до стягнення заборгованості, неустойки та збитків за цим Договором, застосовується термін позовної давності у п`ять років.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми 1012971,09грн пені: за період з 06.07.2022 по 01.08.2022 по видатковій накладній №ДП-2022084 від 06.07.2022; за період з 08.07.2022 по 04.08.2022 по видатковій накладній №ДП-2022087 від 08.07.2022; за період з 11.07.2022 по 12.09.2022 по видатковій накладній №ДП-2022103 від 11.07.2022; за період з 18.07.2022 по 05.10.2022 по видатковій накладній №ДП-2022114 від 18.07.2022; за період з 22.07.2022 по 16.02.2023 по видатковій накладній №ДП-2022122 від 22.07.2022; за період з 28.09.2022 по 27.02.2023 по видатковій накладній №ДП-2022149 від 28.09.2022; за період з 08.03.2023 по 14.03.2023 по видатковій накладній №20230139 від 08.03.2023; за період з 08.03.2023 по 21.03.2023 по видатковій накладній №20230140 від 08.03.2023; за період з 16.03.2023 по 16.03.2023 по видатковій накладній №20230148 від 16.03.2023; за період з 17.03.2023 по 21.03.2023 по видатковій накладній №20230150 від 17.03.2023; за період з 18.03.2023 по 01.05.2023 по видатковій накладній №20230159 від 18.03.2023; за період з 31.03.2023 по 03.05.2023 по видатковій накладній №20230177 від 31.03.2023; за період з 31.03.2023 по 07.05.2023 по видатковій накладній №20230178 від 31.03.2023; за період з 28.04.2023 по 28.05.2023 по видатковій накладній №20230222 від 28.04.2023; за період з 28.04.2023 по 01.06.2023 по видатковій накладній №20230221 від 28.04.2023; за період з 05.05.2023 по 07.06.2023 по видатковій накладній №20230227 від 05.05.2023; за період з 05.05.2023 по 20.07.2023 по видатковій накладній №20230226 від 05.05.2023; за період з 26.06.2023 по 03.08.2023 по видатковій накладній №20230305 від 26.06.2023; за період з 29.06.2023 по 27.07.2023 по видатковій накладній №20230324 від 29.06.2023; за період з 30.06.2023 по 27.08.2023 по видатковій накладній №20230329 від 30.06.2023; за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 по видатковій накладній №20230335 від 30.06.2023, погоджується із судом першої інстанції, що арифметично вірним є нарахування пені за заявлені періоди у сумі 843462,42грн. Решта заявленої до стягнення пені нарахована необґрунтовано.

При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи скаржника про необґрунтованість судом першої інстанції вказаної суми пені у розмірі 843462,42грн, оскільки судом першої інстанції до матеріалів справи було долучено здійснений детальний власний розрахунок такої суми пені.

Щодо зменшення пені суд апеляційної інстанції вказує таке.

Так, відповідач у відзиві на позов (вх.№05-22/2327/25 від 25.03.2025) просить суд зменшити штрафні санкції на 90%.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Разом з тим, слід звернути увагу, що частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України.

Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц).

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.

Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення пені та штрафу.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Суд зазначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19).

Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо.

Усі вищезазначені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір пені врахував доводи які викладені відповідачем у своєму клопотанні про зменшення штрафних санкцій (яке міститься у відзиві на позов) а саме, що відповідач не мав умислу не своєчасно виконати договірні зобов`язання, а діяв в рамках умов Договору та чинного законодавства України. Проте у разі задоволення позову без зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач опиниться у критичному фінансовому стані, що призведе до його банкрутства. Це в свою чергу спричинить неможливість виконання інших договірних зобов`язань, зокрема постачання стратегічно важливих товарів для підприємств на території України, що, у свою чергу, може завдати шкоди виробничим процесам контрагентів та негативно вплинути на економічну стабільність у відповідних секторах. Банкрутство відповідача також матиме низку юридичних наслідків, включаючи ініціювання нових судових процесів з боку контрагентів через невиконання договорів та стягнення гарантійних забезпечень. Це може призвести до накладення додаткових фінансових санкцій, примусового стягнення майна, арешту рахунків і втрати активів, що взагалі зруйнує можливість відновлення діяльності підприємства. Окрім цього, банкрутство матиме серйозні соціально-економічні наслідки. Наймані працівники відповідача втратять робочі місця та єдине джерело доходу, що може спричинити зростання рівня безробіття в регіоні. Втрата кваліфікованих кадрів та зниження купівельної спроможності населення може негативно позначитися на місцевій економіці та створити додаткове навантаження на соціальні служби. Таким чином, непропорційне застосування штрафних санкцій та відсутність гнучкого підходу до вирішення спору можуть мати комплексні негативні наслідки не лише для самого відповідача, а й для його контрагентів, працівників та економічного середовища загалом в країні.

Разом з тим, суд взяв уваги, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Отже, справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Також, суд першої інстанції вказав, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. Реалізуючи свої дискреційні повноваження суд у відповідному рішенні визначає конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності.

Наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд в даному конкретному випадку врахував, що відповідачем добровільно погашено заборгованість перед позивачем за отримане пальне, у зв`язку з несвоєчасною оплатою якої, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції, заборгованість з оплати існувала протягом нетривалого періоду.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, характер господарської діяльності, її суспільне значення, а також сумлінне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати товару, установив наявність достатніх підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення пені та застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду.

Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене, враховуючи погашення основного боргу в повному обсязі, але з порушенням строків, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін та верховенства права, обґрунтованим, розумним та справедливим суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом про зменшення розміру правомірно заявленої до стягнення пені у сумі 843462,42грн на 50%.

Крім того, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував, також, майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 50%, а не на 90%, як просив відповідач.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 48555,05грн 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід вказати таке.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми 48555,05грн 3% річних, нарахованих за період прострочення з 28.04.2023 по 01.06.2023 по видатковій накладній №20230221 від 28.04.2023; за період з 05.05.2023 по 07.06.2023 по видатковій накладній №20230227 від 05.05.2023; за період з 05.05.2023 по 20.07.2023 по видатковій накладній №20230226 від 05.05.2023; за період з 26.06.2023 по 03.08.2023 по видатковій накладній №20230305 від 26.06.2023; за період з 29.06.2023 по 27.07.2023 по видатковій накладній №20230324 від 29.06.2023; за період з 30.06.2023 по 27.08.2023 по видатковій накладній №20230329 від 30.06.2023; за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 по видатковій накладній №20230335 від 30.06.2023, враховуючи визначені позивачем періоди нарахування та зважаючи на проведені відповідачем оплати, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що нарахування є правомірними, арифметично вірними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Детальний розрахунок 3% річних було долучено судом першої інстанції до матеріалів справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1125734,42грн збитків, нарахованих згідно з п. 5.7 Договору, судом апеляційної інстанції враховується таке.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 вказаної статті збитками є втрати, яких особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються, зокрема, такий вид господарської санкцій як відшкодування збитків.

При цьому, ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За положенням статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Відповідно до ч. 5 ст. 225 Господарського кодексу України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності.

При цьому, позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Крім того, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

Колегія суддів зауважує, що доводи позивача викладені як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції відносно того, що у зв`язку з простроченням оплати товару з боку відповідача, позивач поніс збитки у вигляді реальних втрат від коливання курсу валюти в сторону збільшення, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що отримані від відповідача кошти спрямовувались саме на закупівлю іноземної валюти або ж на оплату договорів, укладених в іноземній валюті.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що позовні вимоги щодо стягнення 1125734,42грн збитків необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Щодо додаткового рішення, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

27.05.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Чорного І.Т. надійшла заява (вх.№05-08/1577/25) про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 39525,00грн. До заяви додано докази, в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Як убачається із матеріалів справи, представник позивача у позовній заяві від 06.03.2025 зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі не більше 40000,00грн за розгляд справи в суді першої інстанції, не більше 20000,00грн за підготовку апеляційної скарги та розгляд в суді апеляційної інстанції, а також не більше 20000,00грн (за умови дистанційної участі представника позивача в судових засіданнях в режимі відеоконференції) за підготовку касаційної скарги та розгляд в суді касаційної інстанції.

В судовому засіданні в суді першої інстанції 22.05.2025 до ухвалення судом рішення у справі, представником позивача було зроблено заяву про те, що стороною протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі буде подано докази на підтвердження розміру витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом даної справи, що передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до вимог статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, згідно з пунктом третім частини першої, судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

В підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 39525,00грн позивачем надано належним чином завірені копії Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №0881 від 21.11.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери" в особі партнера Чорного І.Т. (Адвокатське об`єднання) та ТОВ "Завод Енергія" (Клієнт), в особі директора Болейко В.В.; Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №15 від 17.03.2025; Додатку до Акту №15 від 17.03.2025; Додатку до Акту №27 від 09.05.2025; Додатку до Акту №31 від 09.05.2025; Детального опису робіт станом на 22.05.2025; Загальних умов надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери"; Рахунку на оплату №5 від 03.02.2025; Рахунку на оплату №22 від 02.04.2025; Рахунку на оплату №13 від 03.03.2025; Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №27 від 09.05.2025; Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №31 від 09.05.2025; Ордера серія АІ№18124986 від 03.02.2025; Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1517 від 30.07.2003.

Згідно долученого до матеріалів справи Детального опису робіт станом на 22.05.2025, представником позивача надано Клієнту наступні послуги:

1. Ознайомлення та опрацювання наданих документів щодо постачання нафтопродуктів за договором №45НМ та щодо стягнення збитків та пені (1год.) - 4250,00грн;

2. Підготовка позовної заяви щодо стягнення збитків та пені у зв`язку із порушенням умов договору №45НП, обрахунок пені (3год.) - 12750,00грн;

3. Обрахунок збитків та 3% річних до позову по договору №45НП (2,3год.) - 9775,00грн;

4. Відкоригована вимога до ТОВ "К. Нафта", переформатовані додатки на підпис директору (0,2год.) - 850,00грн;

5. Підготовка клопотання до суду про розгляд справи в режимі відеоконференції (0,2год.) - 850,00грн;

6. Пошук та опрацювання судової практики, на яку посилався відповідач. Підготовка відповіді на відзив по спору з ТОВ "К. Нафта" (2,6год.) - 11050,00грн. Загалом представником позивача надано послуг у розмірі 39525,00грн.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як убачається із матеріалів справи, 21.11.2024 між Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери" в особі партнера Чорного І.Т. (Адвокатське об`єднання) та ТОВ "Завод Енергія" (Клієнт), в особі директора Болейко В.В. було укладено Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №0881.

Відповідно до п.п. 1.1 Договору, на замовлення Клієнта, Адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову (професійну правничу) допомогу (юридичні послуги) на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити такі послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Згідно з п. 4 Договору, Клієнт зобов`язується оплачувати Адвокатському об`єднанню гонорари та витрати, відповідно до Загальних умов надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери".

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025 (п. 5.1).

Договір підписаний від Адвокатського об`єднання - адвокатом Чорним І.Т. та від Клієнта - директором ТОВ "Завод Енергія" Болейко В.В.

Відповідно до долучених позивачем Загальних умов надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери" (які є невід`ємною частиною Договору про надання правової допомоги від 21.11.2024 №0881), сторони погодили, що за надання послуг за Договором Клієнт сплачуватиме погодинний гонорар, зокрема, партнер/адвокат - 4250,00 (за 1 годину).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Надання ТОВ "Завод Енергія" адвокатських послуг у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/216/25 адвокатом Чорним І.Т. підтверджується Договором про надання правової (професійної правничої) допомоги №0881 від 21.11.2024, укладеним між Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери" в особі партнера Чорного І.Т. (Адвокатське об`єднання) та ТОВ "Завод Енергія" (Клієнт), в особі директора Болейко В.В.; Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №15 від 17.03.2025; Додатком до Акту №15 від 17.03.2025; Додатком до Акту №27 від 09.05.2025; Додатком до Акту №31 від 09.05.2025; Детальним описом робіт станом на 22.05.2025; Загальними умовами надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням "Головань і партнери"; Рахунком на оплату №5 від 03.02.2025; Рахунком на оплату №22 від 02.04.2025; Рахунком на оплату №13 від 03.03.2025; Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №27 від 09.05.2025; Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №31 від 09.05.2025; Ордером серія АІ№18124986 від 03.02.2025; Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №1517 від 30.07.2003.

Колегія суддів зауважує, що як убачається із матеріалів справи, позовна заява від 05.03.2025 та долучений розрахунок штрафних санкцій та інфляційних нарахувань; заява від 10.03.2025 про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції; клопотання від 02.04.2025 про витребування доказів; відповідь на відзив від 02.04.2025; клопотання про долучення доказів від 22.05.2025; клопотання від 22.05.2025 про стягнення судових витрат у даній справі підписані електронним цифровим підписом представника позивача адвоката Чорного І.Т. та подані до суду через систему "Електронний суд".

Крім цього, представник позивача адвокат Чорний І.Т. приймав участь в підготовчих засіданнях у справі 02.04.2025, 21.04.2025, а також в судових засіданнях 05.05.2025 та 22.05.2025 (в режимі відеоконференції).

Таким чином, позивачем згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено надання йому послуг правової допомоги під час розгляду справи №924/216/25 у Господарському суді Хмельницької області.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджєуться із місцевим господарським судом, що заявлені ТОВ "Завод Енергія" до відшкодування витрати у сумі 39525,00грн є підтвердженими та співмірними із складністю цієї справи та, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (40,78% від обгрунтовано заявленої суми) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у сумі 16118,30грн (40,78% від заявленої суми 2187260,56грн). В решті суми витрат на правничу допомогу слід відмовити.

За наведеного, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 та додаткове рішення від 04.06.2025 у даній справі прийняті з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Енергія" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 та на додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №924/216/25 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 22.05.2025 та додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 04.06.2025 у справі №924/216/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу № 924/216/25 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "04" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.