ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Дніпро Справа № 904/4715/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Скриннікова Н.С.) від 27.12.2024р. у справі № 904/4715/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК КРАЙТ" ()

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" ()

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 89 895,12 грн , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК КРАЙТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" про стягнення заборгованості за поставлений товар за договором поставки № 161 від 17.06.2024 року в сумі 58 494, 19 грн., інфляційних втрат в сумі 877,41 грн.; 10% річних в сумі 1 201,19 грн.; пені в сумі 3 123,10 грн.; штрафу в сумі 6 488, 29 грн; процентів в сумі 19 710,94 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024р. у справі № 904/4715/24:

- задоволено позов частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК КРАЙТ" інфляційні втрати в сумі 877,41 грн.; 10% річних в сумі 1 201,19 грн.; пеню в сумі 3 123,10 грн.; штраф в сумі 6 488, 29 грн; проценти в сумі 19 710,94 грн.; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.;

- відмовлено у інших позовних вимогах.

Рішення суду мотивовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань зі сплати за поставлений товар згідно з договором поставки № 161 від 17.06.2024 року; штрафні санкції заявлено та задоволено на підставі умов договору. У вимогах щодо сплати основного боргу відмовлено у зв`язку з його оплатою відповідачем після звернення з позовом до суду. У задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд відмовив.

До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024р. у справі № 904/4715/24 в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ "ТВК КРАЙТ" у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 19 710, 94 грн.; в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від "27" грудня 2024 року у справі № 904/4715/24 змінити шляхом часткового задоволення позову шляхом зменшення розміру пені, штрафу, 10% річних та інфляції на 90 % та закрити провадження щодо позовної вимоги про стягнення основної суми боргу; стягнути судові витрати в розмірі 8 633, 60грн.

Апеляційна скарга мотивована тими обставинами, що рішення місцевого господарського суду в частині стягнення судом з відповідача 10 % річних за статтею 625 ЦК України та одночасного стягнення за пунктом 3.8 договору "процентів за користування чужими грошовими коштами" призвело до невірного застосування норм матеріального права. Сторони у справі не обумовлювали відстрочення (розстрочення) розрахунків за поставлений товар, тобто товарний кредит.

У суду першої інстанції не було підстав вважати доведеним факт здійснення оплати по Договору через товарний кредит, застосовувати ст. 536 ЦК України та стягувати з відповідача двічі проценти, а саме 10 річних за статтею 625 ЦК України та одночасно стягнення за пунктом 3.8 договору "процентів за користування чужими грошовими коштами".

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України та необґрунтовано відмовив відповідачеві у розгляді заяви про зменшення розміру пені, штрафу, 10% річних та інфляційних втрат. Відповідач посилається, що погасив наявну заборгованість; прострочення виконання зобов`язання є незначним; позивач заявив про стягнення всі можливі види відповідальності, що в загальному розмірі становить більше половини основного боргу відповідача, який ним повністю сплачений.

Також, відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд повинен був закрити провадження у зв`язку з його оплатою після подання позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а не відмовляти у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що Договором поставки №161 від 17.06.2024 р. було передбачено продаж товару в кредит з відстроченням платежу, і правове регулювання таких правовідносин прямо передбачене саме частиною 1 ст. 694 ЦК України. Так, п. 3.4. Договору передбачено, що оплата товару повинна здійснюватися покупцем постачальнику на умовах повної післяплати, а згідно з п. 3.5. Договору, якщо товар буде поставлено на умовах післяплати (повної чи часткової) з відстроченням (розстроченням) розрахунків на визначений в Договорі строк, це вважатиметься - товарним кредитом в розумінні ПКУ і ст. 694 ЦК України.

Проценти нараховані згідно ч. 1 ст. 536 , ч. 5 ст. 694 ЦК України не є пенею, в розумінні ст. 549 ЦК України, а також не є процентами річних , які боржник зобов`язаний сплатити з сумою боргу в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також позивач зазначає, що оскільки проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, суд не має правових підстав для їх зменшення.

Щодо зменшення решти штрафних санкцій, то відповідачем не доведено, що він діяв добросовісно та вживав заходів щодо сплати заборгованості; матеріали справи не містять доказів неможливості сплати відповідачем штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі, а також доказів того, що сплата цих санкцій може істотно вплинути на можливість функціонування підприємства відповідача.

Позивач посилається, що апеляційну скаргу підписано та подано до суду через Електронний суд неуповноваженою особою.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено в у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 17.06.2024 між ТОВ "ТВК КРАЙТ" (Постачальник) та ТОВ "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" (Покупець) укладено Договір поставки №161.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що в порядку і на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю будівельні матеріали та інші товарно-матеріальні цінності (далі іменується - "Товар"), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти Товар та оплатити його вартість. Загальна кількість Товару, яка поставляється за цим Договором складається з сумарної кількості Товару, яку Постачальник поставив, а Покупець прийняв протягом строку дії даного Договору згідно Видаткової (-их) накладної (-их).

Згідно п. 1.2. найменування, асортимент, кількість, ціна одиниці Товару й загальна ціна партії Товару, зазначаються у Видатковій накладній, яка має силу специфікації, підписуються повноважними представниками Сторін й є невід`ємною частиною даного Договору. Партією Товару є загальна кількість Товару в асортименті, зазначеному в окремій Видатковій накладній.

Згідно п. 2.1. Договору товар поставляється Покупцеві партіями. Базис поставки Товару EXW склад Постачальника (згідно Інкотермс у редакції 2020 року), що перебуває за адресою: Україна, Полтавська обл. м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 51а або за згодою сторін СРТ, Україна, Полтавська обл., склад Покупця (згідно Інкотермс у редакції 2020 року). В видатковій накладній або іншому додатку до цього Договору Сторонами може бути визначено інше місце та умови поставки.

Пунктом 2.2.3. Договору передбачено, що приймання-передача Товару оформлюється видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками Сторін.

Згідно п. 2.5. Договору датою передачі Товару (партії Товару) від Постачальника Покупцю є дата підписання Покупцем (представником Покупця) видаткової накладної (дата, зазначена в Видатковій накладній), відповідно до якої зазначена партія Товару передається Покупцю.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що ціна одиниці товару й загальна ціна товару вказуються в видатковій (-их) накладній (-их). Ціною партії товару є загальна ціна товару в асортименті, зазначеному в видатковій накладній.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що оплата товару повинна здійснюватися покупцем постачальнику в наступному порядку: на умовах повної післяплати, яка сплачується в розмірі 100% ціни товару (окремої партії товару) протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання покупцем товару (окремої партії товару).

За пунктом 3.5. Договору, якщо товар буде поставлено на умовах післяплати (повної чи часткової) з відстроченням (розстроченням) розрахунків на визначений в Договорі строк, це вважатиметься - товарним кредитом в розумінні ПКУ і ст. 694 ЦКУ.

Згідно п. 3.6. Договору покупець здійснює оплату ціни товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника у безготівковій формі.

Відповідно до п. 3.7. Договору датою оплати товару вважається дата надходження коштів на рахунок постачальника. Зобов`язання покупця по оплаті ціни поставленого товару будуть вважатися виконаними належним чином з моменту зарахування на банківський рахунок постачальника суми коштів, що покриває ціну такого товару у повному обсязі.

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нарахувати покупцю проценти за користування товарним кредитом (відповідно до вимог ст. 536, ч. 3 ст. 692, ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України). Початком нарахування процентів за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли покупець мав здійснити але не здійснив належну оплату отриманого товару згідно з умовами цього Договору. Якщо покупець після отримання товару прострочить оплату товару до 10 днів, на прострочену суму нараховуються проценти у розмірі 0,15 % за кожен день прострочення, а при простроченні більш ніж на десять днів на прострочену суму заборгованості нараховується процент у розмірі 0,5 %, за кожен день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно п. 3.9. Договору покупець зобов`язаний, здійснюючи оплату за товар, зазначати в призначенні платежу конкретне зобов`язання, тобто номер і дату Договору поставки, у рамках якого здійснюється оплата, номер і дату рахунку (при сплаті попередньої оплати) або Видаткової накладної, по якій був отриманий оплачуваний товар. Якщо покупець при платежі не виконає зазначеної умови, постачальник має право сам, на свій розсуд, визначити - у виконання якого договору, рахунку, видаткової накладної зарахувати кошти, що надійшли від покупця в рахунок оплати.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за Товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення оплати такого платежу по день оплати заборгованості включно. У разі прострочення платежу понад 20 (двадцять) календарних днів, крім нарахованої пені, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, у випадку несвоєчасної оплати Товару Покупець за прострочення грошового зобов`язання на вимогу Постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми.

На виконання умов Договору ТОВ "ТВК КРАЙТ" (Позивач) поставило ТОВ "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" (Відповідачу) товар загальною вартістю 246 947, 98 грн, що підтверджується видатковими накладними, наявними у матеріалах справи (том 1, арк.с. 52 149).

Видаткові накладні сторонами були підписані в електронній формі за допомогою системи електронного документообігу M.E.Doc.

Відповідач здійснив часткову оплату на суму 188 453,79 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, наявними у матеріалах справи.

Сторонами було підписано Акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2024 - 23.08.2024 в електронній формі за допомогою системи електронного документообігу M.E.Doc. В Акті звіряння взаємних розрахунків зазначено підтверджену заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 58 494, 19 грн.

На адресу відповідача була направлена вимога-претензія №456 від 04.09.2024 р. про сплату заборгованості в сумі 58494,19 грн. в термін до 10.09.2024 (том 1, арк.с.179-180).

Повторно на адресу відповідача була направлена вимога-претензія №495 від 03.10.2024 р. про сплату заборгованості в сумі 58494,19 грн. в термін до 10.10.2024 (том 1, арк.с. 181-182).

Відповіді на вищевказані претензії матеріали справи не містять.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором в частині оплати поставленого товару у сумі 58 494, 19 грн., позивач просить суд стягнути основний борг, проценти та штрафні санкції, нараховані у зв`язку з простроченням оплати за поставлений товар.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем допущено порушення строків оплати за поставлений товар, що не заперечується самим відповідачем.

Заявлений позивачем до стягнення основний борг сумі 58 494, 19 грн. було сплачено відповідачем 11.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 71 від 11.11.2024, тобто після звернення позивача з позовом (24.10.2024).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Сплата боргу після подання позовної заяви є підставою для закриття провадження у вказаній частині вимог.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки станом на дату подання позову вони були правомірно заявлені.

Вказане порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення основного боргу, з прийняттям у цій частині нового рішення про закриття провадження.

Щодо заявлених у справі процентів, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, у випадку несвоєчасної оплати Товару Покупець за прострочення грошового зобов`язання на вимогу Постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу, а в частині 5 цієї статті визначено, що у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 цього Кодексу.

Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання.

Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Як встановлено вище, пунктом 3.8. Договору передбачено, що в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нарахувати покупцю проценти за користування товарним кредитом (відповідно до вимог ст. 536, ч. 3 ст. 692, ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України). Початком нарахування процентів за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли покупець мав здійснити але не здійснив належну оплату отриманого товару згідно з умовами цього Договору. Якщо покупець після отримання товару прострочить оплату товару до 10 днів, на прострочену суму нараховуються проценти у розмірі 0,15 % за кожен день прострочення, а при простроченні більш ніж на десять днів на прострочену суму заборгованості нараховується процент у розмірі 0,5 %, за кожен день прострочення від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини 5 статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника.

Сума, визначена сторонами як плата за користування товарним кредитом, є, по-перше, грошовою сумою; по-друге, її розмір визначений договором, тобто цей розмір є наперед відомим; по-третє, підлягає сплаті у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, в 3.8. договору сторони передбачили саме проценти за користування товарним кредитом, які відповідно до частини 5 статті 694 ЦК України нараховуються на прострочену покупцем суму оплати отриманого товару.

У свою чергу, у п. 4.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за Товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення оплати такого платежу по день оплати заборгованості включно. У разі прострочення платежу понад 20 (двадцять) календарних днів, крім нарахованої пені, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості.

Ураховуючи наведені вище висновки щодо комплексного застосування норм статті 536, частини 2 статті 625 та частини 5 статті 694 ЦК України, а також достовірно встановлений судами факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару на строк більше 20 календарних днів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування постачальником (кредитором) процентів за користування товарним кредитом в сумі 19 710,94 грн., інфляційних втрат в сумі 877,41 грн., 10% річних в сумі 1 201,19 грн., пені в сумі 3 123,10 грн. та штрафу в сумі 6 488, 29 грн.

Скаржник не наводить в апеляційній скарзі заперечень щодо розрахунків вказаних складових.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій.

У суді першої інстанції відповідач подав заяву про зменшення на 90% розміру пені, штрафу, 10% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем обґрунтовуючи тим, що заборгованість перед позивачем погашена, період прострочення був незначним, поведінка відповідача була добросовісною, а вимоги про стягнення пені, процентів, 10% річних та інфляції є несправедливими. Аналогічні доводи відповідач викладає і у апеляційній скарзі.

За положенням частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Аналіз наведеної норми законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Матеріали справи не містять доказів того, що заявлені штраф, пеня та відсотки річних є значними для відповідача та їх стягнення буде надмірним тягарем.

Так, заявлені 10% річних в сумі 1 201,19 грн., пеня в сумі 3 123,10 грн. та штраф в сумі 6 488, 29 грн. є співмірними до суми основного боргу 58 494, 19 грн. Тоді як надмірне зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

Також судом враховано ті обставини, що хоча відповідач і здійснював часткову оплату боргу, проте прострочення мало місце.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, а тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Те ж саме стосується і процентів за користування товарним кредитом, які за своєю правовою природою є боргом, тобто не відносяться до штрафних санкцій.

Свобода договору є одним з основоположних принципів цивільного права. У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Під час укладення договору сторони були вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначили умови, порядок розрахунків і платежів, відповідальність за неналежне виконання зобов`язань. Отже, відповідач, укладаючи договір, погодився на всі його умови та зобов`язаний їх дотримуватись.

За викладеного, є правомірними висновки суду першої інстанції про відсутність виключних підстав для зменшення штрафних санкцій.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з залишенням без розгляду відзиву на позовну заяву. Такий відзив було подано з порушенням строку встановленого судом, поважних причин неможливості своєчасного подання відзиву відповідач не наводив.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо підписання апеляційної скарги неуповноваженою особою. Так, до скарги було додано ордер АЕ №1350105, який уповноважує адвоката Сергєєву М.Ш. представляти інтереси відповідача у Центральному апеляційному господарському суді.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 60 ГПК України ордер є достатнім документом для підтвердження повноважень адвоката на представництво.

Доводи позивача, що повноваження адвоката обмежуються предметом договору визначеним в п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги №94 від 06.12.2024 р. не заслуговують на увагу, оскільки в такий договір могли вноситись зміни, або до нього могли укладатись додаткові угоди.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу з прийняттям у цій частині нового рішення про закриття провадження; в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судовий збір за подання позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за виключенням суми судового збору у сумі 1 576,24 грн пропорційно сплаченого за вимогою про стягнення основного боргу, провадження за якою закрито.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає віднесенню на апелянта, оскільки він є винним у виникненні спору (несвоєчасна оплата боргу), тоді як судове рішення підлягає скасуванню з процесуальних підстав, не пов`язаних з неправомірністю вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024р. у справі № 904/4715/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2024р. у справі № 904/4715/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 58 494,19 грн. та розподілу судового збору.

Прийняти у цій частині нове рішення про закриття провадження.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХКОМПЛЕКТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК КРАЙТ" судовий збір за подання позову у розмірі 846,16 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов