ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2583/25

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О. С. перевіривши матеріали

заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

УСТАНОВИЛА:

1. 12.08.2025 до Господарського суду Київської області (далі суд) через канцелярію звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявниця) із заявою від 11.08.2025 (вх. № 880/25 від 12.08.2025) про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється КУзПБ, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

2. Перевіривши подану заяву суд вважає її такою, що не відповідає вимогам КУзПБ з наступних підстав.

2.1. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 КУзПБ у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначаються, зокрема, ім`я боржника, його місце проживання.

Частиною 1 ст. 8 КУзПБ передбачено, що справи про банкрутство (неплатоспроможність) розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, місцем проживання фізичної особи або фізичної особи-підприємця. Зміна боржником зареєстрованого місцезнаходження або місця проживання після подання кредитором або боржником заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не впливає на зміну територіальної підсудності господарського суду.

Згідно з ч. 3 ст. 27 ГПК України передбачено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Як зазначає заявниця, та вказане підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.08.2025 № 1701858, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Водночас звертаючись до суду заявниця зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надала довідки від 14.07.2016 № 3249-2438 та від 22.04.2022 № 3249- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Так, ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) визначає, між іншого, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 02.09.2019 у справі № 753/20939/17, від 01.05.2024 у справі № 297/2195/22, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Відтак суд зазначає, що саме адреса фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи, зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є тією адресою, яка враховується при визначенні підсудності судових справ за участю цієї внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Так, ч. 1 ст. 12 Закону передбачено, що підставою для відкликання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

подала заяву про відмову від довідки (п. 1);

скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення (п. 2);

повернулася до покинутого місця постійного проживання ( п. 3);

виїхала на постійне місце проживання за кордон (п. 4).

Як зазначалося вище, на підтвердження свого місця проживання ОСОБА_1 надала довідки від 14.07.2016 № 3249-2438 та від 22.04.2022 № 3249- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте вказані довідки не можуть братися судом до уваги та бути належними доказами на підтвердження фактичного місця проживання заявниці станом на день звернення до суду (12.08.2025), адже вказані довідки датовані 14.07.2016 та 22.04.2022.

Наданий заявницею скріншот «довідка переселенця» № 3249-2438 із позначкою «документ дійсний» не може бути взятий судом до уваги як належний доказ на підтвердження вказаних обставин, оскільки із його змісту неможливо встановити походження цього документа та його дату, що, у свою чергу, унеможливлює встановлення судом факту дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Ураховуючи зазначене, заявниці необхідно надати докази (довідку, інформацію) на підтвердження того, що на день звернення до суду, вона перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована за вказаній у довідці адресою.

2.2. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 116 КУзПБ у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначається виклад обставин, що стали підставою для звернення до суду.

Частиною 2 ст. 115 КУзПБ визначено, що боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців (п. 2);

у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 3);

наявні ознаки загрози неплатоспроможності (п. 4).

При цьому, як зазначає Верховний Суд у своїй постанові від 18.01.2024 у справі № 911/2308/23 «повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (п. 3 ч. 2 ст. 116 КУзПБ)» - обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо.

Із змісту заяви вбачається, що заявниця лише наводить перелік підстав для звернення до суду, що містяться у ч. 2 ст. 115 КУзПБ та відповідну практику Верховного Суду, без чіткого посилання на відповідний пункт вказаного припису КУзПБ, а також без зазначення конкретних обставин, які вказують на наявність таких підстав.

При цьому, загальне посилання заявниці на наявність заборгованості в сумі 1 112 561,92 грн., яку вона не в змозі погасити з огляду на відсутність необхідних коштів і майна, не є такими обставинами.

Суд також зауважує, що такої підстави для звернення до суду як «існування інших обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності)», на момент подачі заяви, ч. 2 ст. 115 КУзПБ не містить.

Отже, заявницею не дотримано вимог п. 3 ч. 2 ст. 116 КУзПБ.

2.3. Разом із цим, згідно п. 9 ч. 3. ст. 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються копія трудової книжки (за наявності).

Так, із доданих до заяви документів (довідка ОК-5, ОК-7 тощо) убачається, що заявниця у відповідний час була працевлаштована, а тому повинна мати трудову книжку, копію якої, всупереч згаданому вище припису, суду не надала.

2.4. Разом із цим ч. 5 ст. 119 КУзПБ установлено, що в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає про: зобов`язання контролюючого органу, визначеного Податковим кодексом України, надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про доходи боржника та членів його сім`ї і про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону; зобов`язання органу державної прикордонної служби надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки.

У свою чергу, абз. 2 ч. 5 ст. 115 КУзПБ унормовано, що до членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Так, ОСОБА_1 у своїй заяві як членів родини зазначені батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , а також неповнолітній син ОСОБА_6 .

Проте документів останніх, зокрема, копій паспортів та карток платників податків указаних членів сім`ї, а також свідоцтва про народження неповнолітнього сина до заяви долучено не було.

За змістом приписів ч. ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 91 ГПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому суд зауважує, що виходячи зі змісту зазначеного припису ч. 5 ст. 91 ГПК України, відповідність копій вище перелічених документів оригіналам таких документів повинна підтверджуватися підписом особи, в якої ці документи знаходяться.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 117 КУзПБ, ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника до розгляду господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб подати до суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відтак, з метою належної та своєчасної підготовки справи до розгляду в підготовчому засіданні, суд вважає за доцільне зобов`язати заявницю надати копії паспортів та карток платників податків вказаних вище членів сім`ї та свідоцтва про народження неповнолітнього сина.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному КУзПБ для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Частиною 3 ст. 37 КУзПБ передбачено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог КУзПБ.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 ГПК України).

Ураховуючи те, що заявницею подано відповідну заяву без дотримання вимог ст. 116 КУзПБ, суд вважає за необхідне залишити зазначену заяву без руху та надати ОСОБА_1 час для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 12, 76-78, 91, 174, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 30, 37, 113, 115, 116, 117, 119 КУзПБ, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від 11.08.2025 (вх. № 880/25 від 12.08.2025) про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність залишити без руху.

2. Запропонувати заявниці протягом десяти днів з дня отримання ним цієї ухвали виконати належним чином вимоги ст. 116 КУзПБ та надати:

довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи (станом на день звернення до суду із заявою або після), або відомості про її дійсність;

письмові пояснення щодо підстав звернення до суду із заявою, з посиланням на відповідний пункт ч. 2 ст. 115 КУзПБ, а також із зазначенням конкретних обставин, які стали підставою для звернення до суду;

копію трудової книжки або письмові пояснення неможливості її надання;

належним чином завірені копії паспортів та карток платників податків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та свідоцтва про народження ОСОБА_6 .

3. У разі невиконання заявником п. 2 зазначеної ухвали у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 29.08.2025 та окремо від рішення оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, яка подається у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 29.08.2025.