ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р. Справа №914/1460/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:

прокурор Котовська І.А.

представник позивача Семен І.Р.

представник відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Архібуд від 02.06.2025 (вх. № 01-05/1679/25 від 02.06.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 (суддя Крупник Р.В.)

у справі №914/1460/25

за позовом: Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Львів,

в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Архібуд, м. Львів

про: зобов`язання усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника та ухвали суду першої інстанції.

09.05.2025 Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Архібуд (далі відповідач, ТОВ Архібуд) про:

- зобов`язання відповідача усунути перешкоди державі в особі позивача у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:009:0017 площею 2,8939 га, розташованою за адресою: вул. Довбуша, 15, м. Львів, шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна об`єкта незавершеного будівництва, а саме шляхом демонтажу об`єкта незавершеного будівництва (котловану, бетонного фундаменту, монолітної залізобетонної плити, арматури), який знаходиться на відповідній земельній ділянці;

- усунення перешкоди державі в особі позивача у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:009:0017 площею 2,8939 га шляхом скасування державної реєстрації права власності (з відкриттям розділу) відповідача на нерухоме майно будівлі та споруди площею 722,6 кв. м. (складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: сарай Г-1 площею 9,7 кв. м., сарай Ж-1 площею 61,6 кв. м., теплиця К-1 площею 65,9 кв.м., сарай О-1 площею 61,5 кв. м., ангар Б-1 площею 315 кв.м., сарай Н-1 площею 7,4 кв.м., сарай М-1 площею 118,8 кв.м., сарай З-1 площею 82,7 кв.м.), яке знаходиться на відповідній земельній ділянці та розташоване за адресою: вул. Довбуша, 15, м. Львів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 15553987) із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням прав держави в особі Кабінету Міністрів України, як власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0017 площею 2,8939 га, яка у встановленому законом порядку не виділялась та не могла бути виділена відповідачу для будівництва, шляхом розміщення на такій земельній ділянці нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №914/1460/25.

21.05.2025 Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача будівлі та споруди площею 722,6 кв.м. (складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: сарай Г-1 площею 9,7 кв.м., сарай Ж-1 площею 61,6 кв.м., теплиця К-1 площею 65,9 кв.м., сарай О-1 площею 61,5 кв.м., ангар Б-1 площею 315 кв.м., сарай Н-1 площею 7,4 кв.м., сарай М-1 площею 118,8 кв.м., сарай З-1 площею 82,7 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15553987), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Довбуша, 15.

Заява прокурора обгрунтована тим, що відповідач має можливість вчинити дії, спрямовані на відчуження майнових прав на нерухоме майно, змінити технічні характеристики спірного майна, його ідентифікуючі ознаки із присвоєнням цьому майну нового реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна тощо. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, щодо знесення якого заявлено позов, утруднить чи зробить неможливим захист інтересів держави та виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зумовить необхідність вжиття додаткових заходів та подання ще одного позову з метою відновлення порушених прав держави.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у справі №914/1460/25 заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - будівлі та споруди площею 722,6 кв.м. (складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: сарай Г-1 площею 9,7 кв.м., сарай Ж-1 площею 61,6 кв.м., теплиця К-1 площею 65,9 кв.м., сарай О-1 площею 61,5 кв.м., ангар Б-1 площею 315 кв.м., сарай Н-1 площею 7,4 кв.м., сарай М-1 площею 118,8 кв.м., сарай З-1 площею 82,7 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 15553987), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Довбуша, 15.

Ухвала суду мотивована положеннями ст.ст.136,137 ГПК України та тим, що прокурор у встановленому процесуальним законом порядку довів, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у даній справі існуватиме можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду, а також те, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки прокурор не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. При цьому, судом враховано наявність зв`язку між пропонованим прокурором заходом забезпечення позову і предметом позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ Архібуд подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у справі №914/1460/25 скасувати.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що:

- суд першої інстанції не врахував того, що прокурором у даній справі заявлено вимоги немайнового характеру, а застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно допускається лише у майновому спорі, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду;

- заявником не наведено достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за умови вчинення відповідачем дій.

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ Архібуд залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у справі №914/1460/25 залишити без змін.

Зокрема, прокурор зазначає, що:

- у заяві про забезпечення позову достатньо обгрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав держави;

- вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін;

- накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

- Кабінет Міністрів України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, не спростовує правомірні висновки суду першої інстанції чи наведені прокурором аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не доводить порушення або неправильного застосування судом норм процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 справу №914/1460/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 апеляційну скаргу ТОВ Архібуд залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Архібуд на ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у справі №914/1460/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 19.08.2025.

В судове засідання з`явився прокурор та представник позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення усім учасникам спрви ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 19.08.2025 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас, слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд розглядає вказану заяву з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Водночас, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у даній справі є вимоги прокурора про усунення перешкод державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна відповідача та скасування державної реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно, розташоване на такій земельній ділянці.

Водночас, у відповідача, як власника нерухомого майна, наявна можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи в суді, змінити технічні характеристики та ідентифікуючі ознаки (із присвоєнням нового реєстраційного номера) спірного нерухомого майна, розпорядитися таким на користь третіх осіб, що призведе до неможливості (у випадку задоволення позову) відновити порушене право держави в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду. Вказане свідчить про обгрунтованість доводів прокурора про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову у даній справі.

При цьому, апеляційним судом враховано викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 висновок про те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться в його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Наведеним спростовується твердження скаржника про ненадання прокурором належних доказів на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову.

Вжитий судом захід забезпечення позову (накладення арешту на майно відповідача) стосується виключно предмета позву та є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом позову є вимоги немайнового характеру.

При цьому, обраний прокурором вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Колегія суддів відхиляє як безпідставне покликання апелянта на неможливість застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно в немайнових спорах, оскільки правову позицію щодо співмірності та пов`язаності з предметом позову заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно в спорах щодо самочинно збудованого нерухомого майна викладено Верховним Судом у постановах від 11.01.2023 у cправі № 915/1567/21, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 27.05.2025 у справі № 910/16225/24.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний заявником та задоволений судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є достатнім та співмірними стосовно предмета спору, не призведе до невиправданого обмеження прав та законних інтересів відповідача та інших осіб, які не є учасниками справи, чи до блокування господарської діяльності відповідача, а лише запровадить тимчасові законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод при виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Доводи апелянта не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Архібуд від 02.06.2025 (вх. № 01-05/1679/25 від 02.06.2025) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.05.2025 у справі №914/1460/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови складено 29.08.2025.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.