ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

03.09.2025м. ДніпроСправа № 904/4947/25

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАТИБОР-ІНВЕСТ", м. Дніпро

про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки

Суддя Золотарьова Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАТИБОР-ІНВЕСТ", в якому просить суд стягнути грошові кошти у розмірі 73 288,57 грн набуті без достатньої правової підстави, внаслідок несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :03:263:0113 (архівні кадастрові номери :03:263:0109 та :03:263:0112) та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за адресою: вул. Сімферопольська, 3 (актуальний кадастровий номер :03:263:0113, архівні кадастрові номери :03:263:0109 та :03:263:0112), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки від 19.06.2025 року № 0324.

За наслідками обстеження земельної ділянки за кадастровим номером :03:263:0113 встановлено: «Доступ до земельних ділянок з кадастровими номерами : :03:263:0113 та :03:263:0088 обмежений. Земельні ділянки огороджені спільним металевим парканом з хвірткою, який знаходиться поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :03:263:0113 та охоплює в межах огорожі земельну ділянку з кадастровим номером :03:263:0110, площею 0,0015 га, і несформовану земельну ділянку, площею 0,0014 га. На території земельних ділянок розміщено капітальну будівлю незавершеного будівництва (наразі візуально наявні 9 поверхів). Здійснити всебічне обстеження земельних ділянок не виявилось можливим, оскільки державного інспектора не було допущено на територію. Огляд здійснено за межами земельних ділянок. На момент обстеження на земельній ділянці будівельні або будь-які інші роботи не здійснювались. Покриття земельних ділянок бетон; вздовж огорожі поросла трава та дерева. Площа земельної ділянки з кадастровим номером :03:263:0113 становить 0,0192 га.»

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 3 також розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:263:0088, загальною площею 0,0558, форма власності приватна, вид цільового призначення 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.09.2018 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД№941493, виданий 11.07.2008, видавник: Управління земельних ресурсів у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, Власник : Товариство з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» ().

Згідно з даними з Державного земельного кадастру дата державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:263:0113 30.04.2024.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 16.06.2025 № НВ-025 земельна ділянка з кадастровим номером :03:263:0113 створена в результаті об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:263:0109, :03:263:0112, які перенесено до архівного шару.

Відповідно до листа від 17.07.2025 № 34949/5/04-36-04-05-12 головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ТОВ «РАТИБОР-ІНВЕСТ» не декларує податкові забов`язання на земельну ділянку з кадастровим номером :03:263:0113, архівні кадастрові номери :03:263:0109 та :03:263:0112.

Відтак, ТОВ «РАТИБОР-ІНВЕСТ» з 2022 року по теперішній час користується земельною ділянкою з кадастровим номером :03:263:0113, архівні кадастрові номери :03:263:0107 та :03:263:0115, на якій знаходяться належні йому на праві власності об`єкти нерухомості, тобто відповідачем безпідставно збережено кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у розмірі 73 288,57 грн.

Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» (), а саме: незавершене будівництво, житловий будинок з приміщеннями терговельно-розважального призначення та автопаркінгом, реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна 101 та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» (), в межах суми стягнення в розмірі 73 288 грн. 57 коп., до набрання рішенням по справі законної сили.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є вимога Дніпровської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «РАТИБОР-ІНВЕСТ» коштів набутих без достатньої правової підстави, внаслідок несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 73 288,57 грн.

Заявник вважає, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову, об`єкти, розміщені на земельній ділянці можуть бути відчужені на користь третіх осіб. Зазначає, що метою таких дій може бути, зокрема штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи, а також, з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, можливо вчинення перешкод в подальшому виконанні судового рішення шляхом зміни власника будівель та споруд. Допускає, що грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідача, що в подальшому, за умови задоволення позовної заяви, може ускладнити виконання рішення суду. Відтак, зауважує, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі та не виключається, що для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Заявник вважає, що обраний захід забезпечення позову: зумовить неможливість затягування розгляду справи шляхом залучення до участі по справі нових учасників; не порушує права відповідача та інших осіб; є пропорційним, обґрунтованим, співмірним та адекватним до пред`явлених позовних вимог; є збалансованим відносно інтересів учасників судового процесу; зумовить ефективне поновлення порушених прав внаслідок задоволення позову. Зазначає, що забезпечення позову в зазначеній справі не може призвести до збитків для відповідача або третіх осіб, оскільки його вжиття фактично не може бути наслідком обмеження в роботі. Вважає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення. Вказує, що забезпечення позову направлене на охорону прав та інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. Звертає увагу, що у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі нерухоме майно буде реалізовано, а кошти з рахунків виведені, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. На думку заявника, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності з частиною 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом ( частини 3 ст. 13 ГПК України ).

Верховний Суд звертав увагу, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Водночас, накладення арешту на майно не має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує, що обраний заявником вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав майбутнього відповідача, оскільки майно фактично залишиться у володінні та користуванні титульного власника (майбутнього відповідача), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

За таких обставин, з метою забезпечення реального захисту порушених прав та інтересів позивача у майбутньому, заява Дніпровської міської ради підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У частині 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, та спрямовані на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення у даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені Дніпровською міською радою заходи забезпечення позову обґрунтованими, адекватними та співмірними із позовними вимогами та такими, що забезпечують збалансованість інтересів сторін.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234,235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» (), а саме: незавершене будівницитво, житловий будинок з приміщеннями терговельно-розважального призначення та автопаркінгом, реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна 101 та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» (), в межах суми стягнення в розмірі 73 288 грн. 57 коп., до набрання рішенням по справі законної сили.

Стягувач Дніпровська міська рада (ідентифікаційний код 26510514; просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР-ІНВЕСТ» (49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 1А; ідентифікаційний код 34059895).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Закону України "Про виконавче провадження".

Дата набрання ухвалою законної сили - 03.09.2025.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки - до 04.09.2028.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Я.С. Золотарьова