ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" серпня 2025 р. Справа № 924/1351/20 (924/873/25)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши заяву Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів №924/1351/20-444 від 25.08.2025 про забезпечення позову у справі

за позовом Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м. Хмельницький

до ОСОБА_1 , м. Хмельницький

ОСОБА_2 , м. Хмельницький

про - визнання недійсними договорів дарування, укладених 25.06.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М., зареєстрованих за номерами 663, 664;

- визнання за Колективним підприємством „Агрофірма „Проскурів права власності на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040

в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів

встановив:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.01.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, введено процедуру розпорядження майном строком на 170 календарних днів, розпорядником майна колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів призначено арбітражного керуючого Рудого Андрія Миколайовича.

Ухвалою суду від 26.10.2022 припинено процедуру розпорядження майном боржника - Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Рудого Андрія Миколайовича; затверджено план санації Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, схвалений зборами кредиторів Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів відповідно до протоколу від 07.09.2022 №10; введено процедуру санації Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів строком до 31 грудня 2025 року, який у разі стягнення дебіторської заборгованості на користь боржника може бути скорочений шляхом внесення змін до плану санації, або провадження у справі може бути закрито достроково з огляду на повне погашення усіх вимог кредиторів; керуючим санацією Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів призначено арбітражного керуючого Рудого Андрія Миколайовича.

26.08.2025 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, укладених 25.06.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М., зареєстрованих за номерами 663, 664; визнання за Колективним підприємством „Агрофірма „Проскурів права власності на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів.

Ухвалою суду від 28.08.2025 відкрито провадження у справі №924/1351/20 (924/873/25), постановлено дану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно з позовом КП „Агрофірма „Проскурів подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: накласти арешт на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774; заборонити вчиняти реєстраційні дії стосовно земельних ділянок :28:001:0792, :28:002:0774; накласти арешт на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Спірні правочини є договорами дарування емфітевзисів земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774.

Позивач зазначає, що підставою для звернення з позовом у даній справі про визнання недійсними договорів дарування емфітевзисів стало невжиття судом заходів забезпечення щодо вище вказаних земельних ділянок у справі №924/869/20 (для забезпечення позову у справі №924/1351/20 (924/914/20), за результатами розгляду якої було витребувано вказані земельні ділянки) та у справі №924/1351/20 (924/926/23), в якій визнано недійсними договори емфітевзису зазначених земельних ділянок.

Вказує, що саме відсутність арештів земельних ділянок зумовила можливість незаконного встановлення їх емфітевзису. Відтак, витребувавши земельні ділянки, КП „Агрофірма „Проскурів не досягнуло повного відновлення прав, адже права користування ними позивач позбавлений.

Звертає увагу, що згідно положень ч. 2 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Таким чином, зазначає, що наразі відсутні жодні перешкоди для чергового необґрунтованого затягування розгляду справи, внаслідок відчуження емфітевзису, що зумовить необхідність залучення відповідних співвідповідачів. Відсутні перешкоди і для відчуження комплексу будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Позивач вважає, що єдиним і ефективним засобом забезпечення позову є заборона відповідачу відчужувати речове право емфітевзису іншим особам та накладення арешту на це речове право. Зазначає, що такий спосіб є обґрунтований враховуючи, що після вступу судового рішення про витребування земельних ділянок, товариствами, бенефіціарними власниками та керівниками виконавчих органів яких є члени родини Будзінських, в т.ч. і відповідачами у цій справі, вчинялися різного роду дії про створення перешкод у виконанні такого рішення (оформлення права емфітевзису, неодноразовий поділ земельних ділянок, продаж, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу на земельних ділянках, фактично належних позивачу).

Вказує, що передбачити наступні незаконні юридичні дії відповідачів чи членів їх родини по створенні нових ефективних перешкод у виконанні рішення суду, у разі його задоволення, неможливо у разі вжиття інших видів заходів забезпечення такого позову.

У поданій заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову без повідомлення та виклику сторін.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд враховує таке.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК України).

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у cправі №908/964/21 (908/2696/21).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19, від 28.10.2019 у справі №916/1845/19, від 10.09.2020 у справі №922/3502/19, від 12.08.2021р. у справі №908/309/21).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.11.2023 у справі №921/333/23, від 13.07.2022 у справі №904/4710/21.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (відповідні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, №904/1417/19 від 26.09.2019, від 20.07.2021 у справі №910/21).

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду у постанові від 14.05.2024 у справі №924/1351/20 (924/1227/23)).

Згідно з п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Арешт майна - це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, та заборона на відчуження майна - перешкода у вільному розпорядженні майном. Арешт майна та заборона відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, які за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном. (Постанова Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19).

Верховний Суд у постанові від 14.05.2024 у справі №924/1351/20 (924/1227/23) наголосив на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом заявлених позовних вимог у межах справи №924/1351/20 (924/873/25) є вимога КП „Агрофірма „Проскурів про визнання недійсними договорів дарування, укладених 25.06.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М., зареєстрованих за номерами 663, 664 та визнання за Колективним підприємством „Агрофірма „Проскурів права власності на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Спірні правочини дарування емфітевзисів стосуються земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на речове право емфітевзису спірних земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, заборони вчинення реєстраційних дій стосовно вказаних земельних ділянок та накладення арешту на спірний комплекс будівель, позивач зазначає, що поданий позов у справі №924/1351/20 (924/873/25) зумовлений неможливістю остаточно відновити свої права на земельні ділянки незважаючи на позитивні судові рішення у справі №924/1351/20 (924/914/20), яким витребувано на користь КП „Агрофірма „Проскурів вище вказані земельні ділянки та у справі №924/1351/20 (924/926/23), в якій визнано недійсними договори емфітевзису зазначених земельних ділянок, оскільки суди відмовляли у відповідних забезпеченнях щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, наслідком чого стало набуття іншими особами, які є пов`язаними, речових прав на земельні ділянки.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідки №387765614 та №387766231 від 22.07.2024) правокористувачем земельних ділянок з кадастровими номерами :28:001:0792 та :28:002:0774 є ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 25.06.2024 №663 та №664, посвідчених приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Очеретною О.М.

Оспорювані договори дарування емфітевзисів були укладенні 25.06.2024, тобто в день постановлення Північно-західним апеляційним господарським судом постанови про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у справі 924/1351/20 (924/926/23) та відповідно набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі, яким договори емфітевзису від 14.12.2021 визнані недійсними.

Також судом береться до уваги, що договори емфітевзисів вище вказаних земельних ділянок від 14.12.2021 укладені між ТОВ "Технопарк Проскурів" та ОСОБА_1 під час перегляду в апеляційному порядку судового рішення у справі №924/1351/20 (924/914/20), яким витребувано земельні ділянки із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774 від ТОВ "Технопарк Проскурів" на користь Агрофірми "Проскурів". Зазначені обставини встановлені у рішенні Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2024 у справі №924/1351/20 (924/926/23), яким визнані недійсними договори про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 14.12.2021 №1738 та №1737.

Відмовляючи у задоволенні заяви КП „Агрофірма „Проскурів про забезпечення позову у справі №924/1351/20 (924/926/23) суд, враховуючи, зокрема, положення ч. ч. 1, 2 ст. 411 ЦК України вказав, що у випадку відчуження права користування земельними ділянками, переважне право на його придбання має власник - КП „Агрофірма „Проскурів.

Укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.06.2024 договорів дарування емфітевзисів земельних ділянки з кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774 стало підставою для звернення КП „Агрофірма „Проскурів з позовом про визнання їх недійсними, посилаючись на неможливість остаточно відновити свої права на вказані земельні ділянки.

Таким чином, після прийняття судовим рішенням (до набрання законної сили) у справі №924/1351/20 (924/914/20), яким витребувано земельні ділянки із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774 на користь Агрофірми "Проскурів", ТОВ "Технопарк Проскурів" уклав з ОСОБА_1 договори емфітевзисів вище вказаних земельних ділянок від 14.12.2021, а в подальшому в день набрання законної сили судовим рішенням у справі 924/1351/20 (924/926/23), яким визнані недійсними договори емфітевзисів земельних ділянок від 14.12.2021, користувачем таких земельних ділянок став ОСОБА_2 на підставі договорів дарування, які є предметом спору у даній справі.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. 136 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 14.05.2020 у справі №922/2277/19, від 14.05.2024 у справі №924/1351/20 (924/1227/23).

Враховуючи, що предметом позовних вимог КП „Агрофірма „Проскурів у справі №924/1351/20 (924/873/25) є визнання недійсними договорів дарування емфітевзисів земельних ділянки з кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, укладених 25.06.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також визнання за КП „Агрофірма „Проскурів права власності на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, який розташований на земельній ділянці з кадастровим №:28:002:0774, заявлені позивачем заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, заборони вчинення реєстраційних дій стосовно вказаних земельних ділянок та накладення арешту на спірний комплекс будівель безпосередньо стосуються предмета спору за цим позовом.

При цьому, сама по собі відсутність на теперішній час будь-яких доказів, які би підтверджували наміри ОСОБА_1 здійснити відчуження належного їй на праві власності нерухомого майна (комплексу будівель), не спростовує наявності в останньої потенційної можливості відчуження спірного комплексу будівель в будь-який час, якщо не вжити заявлені заходи забезпечення позову. Тим більше, що в разі фактичного вчинення правочину щодо відчуження спірної будівлі нівелюється передбачена статтею 136 ГПК України превентивна мета вжиття таких заходів - запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту, або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. (Подібний висновок міститься у постанові Верховного суду від 27.05.2025 у справі №910/16225/24).

Судом враховується викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 висновок про те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться в його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Можливе відчуження речового права емфітевзису земельних ділянок з кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774 та комплексу будівель до закінчення розгляду позову позивача про визнання недійсними договорів дарування емфітевзисів земельних ділянки та визнання за КП „Агрофірма „Проскурів права власності на спірний комплекс будівель призведе до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити права позивача в межах одного судового провадження без нових звернень позивача до суду.

Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, заборони вчинення реєстраційних дій стосовно вказаних земельних ділянок та накладення арешту на спірний комплекс будівель може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі №924/1351/20 (924/873/25) в разі задоволення такого позову.

З огляду на викладене, врахувавши предмет і підстави позову у справі, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774, заборони вчинення реєстраційних дій стосовно вказаних земельних ділянок та накладення арешту на спірний комплекс будівель, такі заходи відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку з предметом позовних вимог та можуть забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів №924/1351/20-444 від 25.08.2025 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову у справі №924/1351/20 (924/873/25), а саме:

- накласти арешт на речове право емфітевзису земельних ділянок із кадастровими номерами :28:001:0792, :28:002:0774;

- заборонити вчиняти реєстраційні дії стосовно земельних ділянок :28:001:0792, :28:002:0774;

- накласти арешт на комплекс будівель для зберігання розсади та саджанців за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, буд. 11-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Ухвала є виконавчим документом і підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України „Про виконавче провадження.

Стягувачем за даною ухвалою є Колективне підприємство „Агрофірма „Проскурів (29008, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257,).

Боржниками за даною ухвалою є:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала набрала законної сили: 28.08.2025 року.

Дата видачі ухвали: 28.08.2025 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання по 28.08.2028 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Суддя О.Є. Танасюк