ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року Справа № 915/541/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури, вул. Бузький Бульвар, 15, м. Миколаїв, 54006 ()

електронна адреса:

в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації (Миколаївської районної військової адміністрації), вул. Одеське шосе, 18А, м. Миколаїв, 54036 ()

електронна пошта:

до відповідача Коблівської сільської ради, вул. Одеська, буд. 4, с. Коблеве, Миколаївський район, Миколаївська область, 57453 ()

електронна пошта:

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", вул. Руставелі Шота, 9А, м. Київ, 01601 ()

електронна адреса:

про усунення перешкод у користуванні землями державного лісового фонду шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності та повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від прокуратури: Григорян Е.Р.

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

від третьої особи: представник не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся Перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації (Миколаївської районної військової адміністрації) з позовною заявою до відповідача Коблівської сільської ради, в якій просить суд:

1. Усунути перешкоди Миколаївській районній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.08.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності Коблівської сільської ради на земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташовану в межах території села Рибаківка Миколаївського району Миколаївської області (запис № 43498631).

2. Усунути перешкоди Миколаївській районній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом зобов`язання Коблівської сільської ради повернути державі в особі Миколаївської районної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташовану в межах території села Рибаківка Миколаївського району Миколаївської області.

Прокуратура просить суд стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.06.2024. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання по справі на 20.08.2024.

Підготовче засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 20.08.2024, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.11.2024 призначено підготовче засідання по справі на 19.12.2024.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.12.2024 вирішено розгляд справи здійснити у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Підготовче засідання відкладено на 28.01.2025.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 05.03.2025.

Підготовче засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 05.03.2025, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. у вимушеній відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2025 призначено судове засідання на 06.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання на 13.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2025 повідомлено сторін та третю особу про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Позивач Миколаївська районна державна адміністрація (Миколаївська районна військова адміністрація), відповідач Коблівська сільська рада та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" явку повноважних представників в жодне підготовче / судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів до електронних кабінетів учасників процесу.

08.07.2024 на адресу Господарського суду Миколаївської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № 8184/24 від 08.07.2024), в якій третя особа просить суд розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить їх задовольнити.

29.01.2025 на адресу Господарського суду Миколаївської області від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № 1306/25 від 29.01.2025), в якій позивач просить суд провести розгляд справи без участі представника Миколаївської районної військової адміністрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін та третьої особи.

В судовому засіданні 13.06.2025 судом відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція прокуратури, викладена у позовній заяві.

Підставою позову прокуратурою зазначено порушення вимог законодавства під час використання земель державного лісового фонду.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.06.2014 у справі № 915/1439/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2014, задоволено позов Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 15.11.2007 № 1326, від 26.01.2009 № 73, визнано недійсними договір оренди від 16.11.2007 № 2958, договір купівлі-продажу від 26.01.2009 № 125, державний акт на право власності від 13.02.2009 серії ЯЗ № 140835 та зобов`язано Виробничий кооператив "Прибережний" повернути державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташовану в зону відпочинку "Рибаківка".

Судами підтверджено, що зазначена земельна ділянка належить до земель державної власності державного лісового фонду, перебуває у постійному користуванні державного підприємства "Очаківське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Очаківське ЛМГ"), надання яких у приватну власність забороняється. Земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, є територією з обмеженим режимом господарської діяльності та повинна перебувати виключно у державній та комунальній власності.

На підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 06.06.2014 у справі № 915/1439/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2014, право державної власності на земельну ділянку 12.08.2020 зареєстровано за Миколаївською обласною державною адміністрацією, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 37806064. Отже, судове рішення було виконано - права держави на землі лісогосподарського призначення поновлені.

Натомість опрацюванням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що на підставі клопотання секретаря Коблівської сільської ради від 29.07.2021 № 1304, державним реєстратором Березанської селищної ради Ковалишиним Д.Є. 12.08.2021 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0356, про що вчинено запис № 43498631.

Всупереч встановленої законом заборони, за відсутності рішення власника (розпорядника) - Миколаївської обласної державної адміністрації, вказана земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0356 незаконно вилучена поза волею постійного землекористувача - ДП "Очаківське лісомисливське господарство" (на цей час - ДСГП "Ліси України") із земель лісогосподарського призначення державної власності та безпідставно зареєстрована за Коблівською сільською радою як земля комунальної власності із зміною цільового призначення - землі житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови). За такого Коблівська сільська рада не набула у законний спосіб право комунальної власності на спірну земельну ділянку, як то передбачено ст. 328 ЦК України.

Прокуратура зазначає, що спірна земельна ділянка, будучи землею лісогосподарського призначення, яка входить у прибережну захисну смугу Чорного моря, та надана у постійне користування ДП "Очаківське лісомисливське господарство", не може належати до комунальної власності, тому порушення прав держави щодо цієї ділянки не пов`язані із позбавленням володіння та підлягають захисту шляхом заявлення вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (негаторний позов).

Оскільки спірна ділянка державного лісового фонду на цей час розташована в межах села Рибаківка Миколаївського району, її власником (розпорядником) з 22.12.2021 є Миколаївська районна державна адміністрація.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 13, 14, 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 3, 55-57, 59, 60, 84, 116, 117, 122, 141, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 1, 11 Лісового кодексу України, ст.ст. 15, 16, 17, 21, 317, 319, 321, 324, 328, 373, 386, 391 ЦК України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст.ст. 20, 53, 75, 119, 162- 164, 173 ГПК України та судовою практикою.

2.2. Правова позиція позивача.

Позивачем не подано суду заяв, клопотань. пояснень тощо.

2.3. Правова позиція відповідача Коблівської сільської ради.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

2.4. Правова позиція третьої особи.

Третя особа не скористалась наданим ст. 168 ГПК України правом на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Третя особа в заяві (вх. №8184/24 від 08.07.2024) зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить їх задовольнити.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до акту на право користування землею Миколаївському ЛІСГОСПЗАГУ Миколаївського району Миколаївської області відведено в постійне користування 307,40 гектарів із загальної площі відведених земель за станом на 15.11.1963 в межах Тузлівського солоного озера, с.г. артілі ім. Ілліча, Чорного моря та радгоспу «Примор`я». Акт на право користування землею виданий 15.11.1964.

В 2013 Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Березанської районної державної адміністрації та Виробничого кооперативу "Прибрежний", про визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 15.11.2007 № 1326 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.11.2007 № 2958, укладеного між відповідачами; визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської районної державної адміністрації від 26.01.2009 № 73 "Про продаж земельної ділянки для несільськогосподарського призначення"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2009 № 125, укладеного між відповідачами; визнання недійсним державного акту від 13.02.2009 серія ЯЗ № 140835 на право власності на земельну ділянку; зобов`язання відподвідача-2 повернути земельну ділянку площею 0,995 га, розташовану в зоні відпочинку "Рибаківка", квартал п`ятий, 23 (кадастровий номер: :09:000:0356), грошовою оцінкою 260545 грн., державі в особі позивача.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.06.2014 у справі № 915/1439/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2014, позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.11.2007 № 1326 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду".

Визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 16.11.2007 № 2958, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Виробничим кооперативом "Прибрежний".

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 26.01.2009 № 73 "Про продаж земельної ділянки для несільськогосподарського призначення".

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2009 № 125, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Виробничим кооперативом "Прибрежний".

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 13.02.2009 серія ЯЗ № 140835, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07.

Зобов`язано Виробничий кооператив "Прибрежний" повернути державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку, площею 0,995 га, розташовану в зоні відпочинку "Рибаківка", квартал 5, № 23, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, кадастровий номер: :09:000:0356.

Стягнуто з Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 4 588, 00 грн.

Стягнуто з Виробничого кооперативу "Прибрежний" до Державного бюджету України судовий збір в сумі 6 357, 90 грн.

Судовим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.06.2014 у справі № 915/1439/13 встановлено, зокрема, що:

- станом на 15.11.2007 спірна земельна ділянка державної форми власності з категорією - землі лісогосподарського призначення, площею 0, 995 га, розташована в зоні відпочинку "Рибаківка", квартал 5, № 23, за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, кадастровий номер :09:000:0356 належала на праві постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ";

- спірна земельна ділянка державної форми власності з категорією - землі лісогосподарського призначення, площею 0,995 га, розташована в зоні відпочинку "Рибаківка", квартал 5, № 23, за межами населеного пункту.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 у справі № 915/1439/1 встановлено, зокрема, що спірна земельна ділянка розташована на березі лиману, вона відноситься до земель водного фонду, а відтак, не зважаючи на відсутність проектів землеустрою щодо встановлення розмірів і меж прибережної смуги лиману, земельна ділянка надана ВК "Прибрежний" всупереч вимогам ст. 84 Земельного кодексу України, згідно із якою землі водного фонду не можуть передаватись у власність, що підтверджує правомірність прийнятого судового рішення.

Відповідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з інформаційної довідки № 378191390 від 13.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.06.2014 по справі № 915/1439/13 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0356 площею 0,9956 га за Миколаївською обласною державною адміністрацією, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 37806064 від 12.08.2020.

Отже, судове рішення по справі № 915/1439/13 в частині повернення земельної ділянки у державну власність виконано.

В подальшому 12.08.2021 право власності Миколаївської обласної державної адміністрації на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0356 припинено та проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за Коблівською сільською радою (комунальна власність), про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 43498631.

Підставою реєстрації зазначено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ІХ від 28.04.2021.

Так, судом встановлено, що 29.07.2021 Коблівська сільська рада звернулась із клопотанням № 1304 до керівника Центру надання адміністративних послуг Березанської селищної ради, в якому просила провести перереєстрацію земельних ділянок з державної власності відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ згідно доданого переліку.

Додатком до клопотання є перелік земельних ділянок для переведення з державної власності в комунальну, до якого, зокрема, входить земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0356 (порядковий номер в переліку 78). Земельна ділянка згідно Переліку розташована в с. Рибаківка.

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 10-14-0.2-486/2-22 від 31.01.2022, наданої на запит прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0356 увійшла до меж села Рибаківка, Березанського району, Миколаївської області. Межі села Рибаківка встановлено згідно проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Рибаківка Березанського району Миколаївської області, затвердженого рішенням Миколаївської районної Ради від 22.12.2021 № 9.

За інформацією Миколаївської обласної державної адміністрації від 06.01.2022 № 05-67/45/5-22, наданої на запит прокуратури, інформація про видання головою Березанської райдержадміністрації розпоряджень про припинення права постійного користування Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0356 або її вилучення із постійного користування цього підприємства, а також зміну цільового призначення цих земельних ділянок в період з 2014 по 2021 роки в облдержадміністрації відсутня.

Розпоряджень з аналогічних питань головою Миколаївської облдержадміністрації не видавались.

Відповідно до інформації Миколаївської районної державної адміністрації № 312/02-19-22 від 23.02.2022 Миколаївська районна державна адміністрація є правонаступником повноважень, прав та обов`язків Березанської районної державної адміністрації. З моменту прийняття публічно-владних повноважень Миколаївською райдержадміністрацією не розглядалось питання щодо передачі земельних ділянок до комунальної власності Коблівської сільської ради.

Відповідно до інформації філії «Південний лісовий офіс» Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», наданої в листі № 264 від 19.04.2023, філією «Миколаївське лісове господарство» ДП «Ліси України» не приймалось будь-яке рішення щодо вилучення, добровільної відмови або припинення права користування земельними ділянками.

Відповідно до інформації Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв), наданої в листі № 242 від 25.04.2023, земельна ділянка, зокрема, з кадастровим номером :09:000:0356, належала до земель державного лісового фонду згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 року. Філією «Миколаївське лісове господарство » ДП «Ліси України» не приймались будь-які рішення щодо вилучення, добровільної відмови або припинення права користування земельними ділянками. Управління не надавало погодження на зміну цільового призначення, добровільної відмови, згоди на вилучення. відведення вищевказаних ділянок у приватну чи комунальну власність, будь-яким фізичним та юридичним особам.

Відповідно до інформації Коблівської сільської ради, наданої в листі № 615 від 28.04.2023, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстрація права комунальної власності Коблівської сільської ради, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0356 здійснена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-1Х від 28.04.2021.

На підтвердження обставин правонаступництва Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» суду подано наступні докази:

- наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 804 від 26.10.2022 «Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яким, зокрема, створено Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України», з місцезнаходженням за адресою: 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а;

- наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 987 від 04.11.2022 «Про припинення Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення», яким, зокрема, припинено Державне підприємство «Миколаївське лісове господарство», шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

4.2. Склад та цільове призначення земель.

Відповідно до ст. 18 ЗК України (тут і далі в редакції від 24.07.2021) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Україна за межами її території може мати на праві державної власності земельні ділянки, правовий режим яких визначається законодавством відповідної країни.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо:

земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;

земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності, віднесених до категорій земель житлової та громадської забудови, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також земельних ділянок (крім земельних ділянок, розташованих на територіях, об`єктах природно-заповідного фонду), на яких розташовані будівлі, споруди, що є у приватній власності землекористувача, який використовує земельні ділянки на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, може здійснюватися землекористувачем. У такому разі зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою.

Зміна землекористувачем цільового призначення земельної ділянки державної, комунальної власності, наданої йому в користування (крім постійного користування) без проведення земельних торгів для провадження певної діяльності, не повинна призводити до провадження ним на такій земельній ділянці іншої діяльності (крім випадків розташування на земельній ділянці будівель, споруд, що перебувають у власності землекористувача).

Відповідно до абз. 4 ч. 7 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій, а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, - з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЛК України (тут і далі в редакції від 08.08.2021) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 5 розділу VIII "Прикінцевих положень" Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до абз. 1, 4 ч. 3 ст. 60 ЗК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ВК України (тут і далі в редакції від 24.07.2021) землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей,

4.3. Повноваження щодо розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до ст. 80 ЗК України (тут і далі в редакції від 24.07.2021) суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідно до ч. 8 ст. 122 ЗК України Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

4.4. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЗК України (в редакції від 24.07.2021) передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 ЗК України (в редакції від 24.07.2021) до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

28.04.2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, яким, зокрема розділ Х "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 24.

Так, відповідно до ч. 1-4 п. 24 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.

4.5. Державна реєстрація прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі в редакції станом на 01.07.2021) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії здійснюються в день реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до п. 9, 13 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

- судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

- рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

4.6. Правове регулювання негаторного позову.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. У такому разі, позовну вимогу про повернення земельної ділянки можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанови ВС від 05.10.2022 у справі № 557/303/21, від 04.04.2024 у справі № 317/372/22, постанова ВП ВС від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21).

4.7. Право на мирне володіння майном.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди мають застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права, що передбачають й інші критерії, які мають бути дотримані суб`єктами публічного права під час втручання у право власності.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції (далі - Перший протокол) та утворюють "трискладовий тест", за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.

У статті 1 Першого Протоколу містяться три норми: 1) кожна особа має право мирно володіти своїм майном; 2) позбавлення власності є допустимим винятково в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; 3) держава має повноваження вводити у дію закони, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном: а) відповідно до загальних інтересів; б) для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

ЄСПЛ наголошує на тому, що зазначені норми не є окремими, а друга і третя норми стосуються лише конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном.

Зокрема, втручання у здійснення права на мирне володіння майном у розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу також повинно переслідувати мету у суспільному інтересі (рішення ЄСПЛ у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine).

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden").

Щодо першого припису ЄСПЛ у пунктах 63-64 рішення у справі "Маркс проти Белгії" (Marckx v. Belgium) зауважив, що, визнаючи право на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності. Держава сама визначає "необхідність" відповідного закону, а наявність "спільного інтересу" може спонукати державу до "здійснення контролю за використанням власності", включаючи розпорядження та спадкування.

ЄСПЛ визначає найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу законність будь-якого втручання державного органу у право на мирне володіння майном, тобто його відповідність національному законодавству та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" ("East/West Alliance Limited v. Ukraine).

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.

Контроль за дотриманням конвенційних гарантій здійснюється ЄСПЛ, який застосовує норми Конвенції відповідно до базових принципів (методів) тлумачення, до яких відносять "принцип автономного тлумачення понять", "принцип еволюційного (динамічного) тлумачення", "принцип європейського консенсусу", "принцип розсуду держави", "принцип ефективного тлумачення" та "принцип пропорційності та балансу інтересів".

Достатньо докладно стандарт верховенства права та пропорційність як його складова частина висвітлені у практиці ЄСПЛ.

Так, у рішенні у справі "Фрессо і Руар проти Франції" (Fressoz and Roire V. France) ЄСПЛ зазначає, що "необхідність" будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Відсутність такого мотивування - прояв свавілля держави.

У цьому рішенні ЄСПЛ вказав на неприпустимість свавільного втручання держави у права людини без нагальної на то потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження.

Вирішувати питання про пропорційність чи непропорційність обмеження прав людини має суд, адже судова влада - політично нейтральна гілка влади, покликана урівноважувати інші гілки влади у цьому напрямі.

ЄСПЛ вказав на необхідність перевіряти передбачення обмеження прав людини у національному законі, визначати наявність обставини для його застосування та вирішувати питання співмірності. У сукупності це утворює трискладовий тест на пропорційність.

Обмеження прав має передбачатись національним законом. Такий закон повинен існувати на момент введення такого обмеження.

Обмеження прав у такому разі повинно прямо передбачатись у законі, а зміст закону повинен буди доведений до відома громадянам.

Закон має відповідати критеріям якості - обмеження прав повинно бути зрозумілим для кожного.

Обмеження прав повинно відповідати легітимній меті. Така мета зумовлена потребою захистити певні найбільш важливі для держави блага та принципи.

Втручання у права має відповідати вимогам співмірності.

Співмірність означає, що характер та обсяг втручання держави у права має бути не самоціллю, а засобом для захисту необхідного суспільного блага. Таке тлумачення не повинно бути самоціллю, воно має бути необхідним - безальтернативним та достатнім - а не надмірним.

Співмірність є найбільш складним критерієм для вирахування та встановлення. Обмеження прав часто є законним і відповідає легітимній меті, але характер такого обмеження є надмірним.

Таким чином, можна зазначити, що лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи. В одному випадку обмеження є пропорційним, а в іншому - те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Судовим рішенням по справі № 915/1439/13, яке набрало законної сили, встановлено, що земельна ділянка площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташована в межах території Рибаківскої сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населеного пункту), належить до земель лісового фонду державної власності та перебуває у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" (правонаступник - ДСГП "Ліси України").

Враховуючи, що земельна ділянка перебувала за межами населеного пункту, відповідно розпорядження вказаною земельною ділянкою в силу приписів ч. 5 ст. 122 ЗК України здійснювала Миколаївська обласна державна адміністрація.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 31.01.2022 № 10-14-0.2-486/2-22 земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0356 увійшла до меж села Рибаківка, Березанського району Миколаївської області. Межі села встановлено згідно проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Рибаківка Березанського району Миколаївської області, затвердженого рішенням Миколаївської районної ради від 22.12.2021 № 9.

Враховуючи, що земельна ділянка, починаючи з 22.12.2021, перебуває в межах території села Рибаківка, тобто в межах населеного пункту, відповідно розпорядження вказаною земельною ділянкою з 22.12.2021 в силу приписів ч. 3 ст. 122 ЗК України здійснює районна державна адміністрація, тобто позивач Миколаївська районна державна (військова) адміністрація.

Матеріалами справи також підтверджено, що розпоряджень (рішень) про припинення права постійного користування земельною ділянкою або вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки не приймалось.

Судом встановлено, що 28.04.2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, яким, зокрема, розділ Х "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 24.

На підставі вищевказаного Закону та клопотання секретаря Коблівської сільської ради № 1304 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356 за територіальною громадою в особі Коблівської сільської ради, тобто змінено державну форму власності на комунальну.

Проте, судом встановлено, що на законодавчому рівні на час зміни права власності з державної на комунальну була встановлена пряма заборона на перехід права власності із державної на комунальну на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств (ч. 2 ст. 117 ЗК України, п.п. "а" абз. 1 п. 24 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України).

Таким чином, усупереч встановленої законом прямої заборони, за відсутності рішення власника (розпорядника) Миколаївської обласної державної адміністрації (на час спірних правовідносин), вказана земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0356 незаконно вилучена поза волею постійного землекористувача ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (на цей час - ДСГП «Ліси України») із земель лісогосподарського призначення державної власності та безпідставно зареєстрована за Коблівською сільською радою як земля комунальної власності зі зміною цільового призначення - землі житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови).

Враховуючи вищевикладене, відповідач Коблівська сільська рада не мала правових підстав для набуття права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку (ст. 328 ЦК України, ч. 2 ст. 117 ЗК України, п.п. "а" абз. 1 п. 24 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України), у зв`язку з чим державна реєстрація права комунальної власності Коблівської сільської ради на земельну ділянку державного лісового фонду з кадастровим номером :09:000:0356 (запис № 43498631 від 12.08.2021) підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню належному власнику - державі.

Позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 4 844, 80 грн. слід відшкодувати Миколаївській обласній прокуратурі з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди Миколаївській районній державній адміністрації, вул. Одеське шосе, 18А, м. Миколаїв, 54036 () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.08.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності Коблівської сільської ради, вул. Одеська, буд. 4, с. Коблеве, Миколаївський район, Миколаївська область, 57453 () на земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташовану в межах території села Рибаківка Миколаївського району Миколаївської області (запис № 43498631).

3. Усунути перешкоди Миколаївській районній державній адміністрації, вул. Одеське шосе, 18А, м. Миколаїв, 54036 () у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом зобов`язання Коблівської сільської ради, вул. Одеська, буд. 4, с. Коблеве, Миколаївський район, Миколаївська область, 57453 () повернути державі в особі Миколаївської районної державної адміністрації, вул. Одеське шосе, 18А, м. Миколаїв, 54036 () земельну ділянку площею 0,9956 га з кадастровим номером :09:000:0356, розташовану в межах території села Рибаківка Миколаївського району Миколаївської області.

4. Стягнути з відповідача Коблівської сільської ради, вул. Одеська, буд. 4, с. Коблеве, Миколаївський район, Миколаївська область, 57453 () на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001 () на р/р UA0000340, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172:

- 4 844, 80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири грн. 80 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

5. Накази видати прокуратурі після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 01.09.2025

Суддя Е.М. Олейняш