СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Харків Справа №917/950/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача (в режимі відеоконференції) Коряк І.Ю. (адвокат), ордер ВВ№1045022 від 14.02.2025 року, свідоцтво №920 від 19.02.2009 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2б» (вх.№1464П/1) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.06.2025 року у справі №917/950/25,

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2б», 36003, м. Полтава, вул. Чорновола, 2Б, в особі ліквідатора Мірошниченка Євгена Олександровича, АДРЕСА_1 ,

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,

про стягнення 38249,84 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.06.2025 року у справі №917/950/25 (повний текст складено 10.06.2025 року, суддя Мацко О.С.) закрито провадження у справі.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу рішення Господарського суду Полтавської області від 05.06.2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами щодо відшкодування збитків, завданих безпідставною виплатою заробітної плати, стосуються дій відповідачки під час здійснення нею своїх повноважень саме як посадовою особою головою правління позивача, при цьому наявність в неї трудових відносин з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку не впливає на характер спірних відносин, тим більше, що позивач звертається до відповідачки як до колишнього керівника юридичної особи з вимогами про стягнення збитків, а не як роботодавець з позовом до працівника про стягнення безпідставно набутої заробітної плати.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 року з урахуванням ухвали суду від 25.07.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2б» на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.06.2025 року у справі №917/950/25. Встановлено відповідачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/950/25.

Вказана ухвала була направлена зареєстрованим учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 15.07.2025 року, 25.07.2025 року та представнику відповідача 21.08.2025 року.

22.07.2025 року матеріали справи №917/950/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9296 від 30.07.2025 року), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, у зв`язку з чим просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того відповідач вказує, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, без доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. Звертає увагу на відсутність належних доказів дотримання направлення копії апеляційної скарги відповідачу і на зловживання позивачем процесуальними правами.

Відповідач зазначає, що позовна заява подана саме фізичною особою до фізичної особи, якою не підтверджено набуття статусу суб`єкта господарювання. Також позивачем не доведено, що спір виник між юридичною особою та її посадовою особою за позовом власника (учасника, акціонера) у зв`язку з чим наявна невідповідність суб`єктного складу заявленого позову вимогам ст.ст. 20, 45, 54 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.08.2025 року представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Суд в ухвалах у даній справі повідомляв учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Даний позов подано юридичною особою, яка перебуває в стані припинення за рішенням суду ОСББ «Чорновола 2б» в особі ліквідатора Мірошниченка Є.О., який призначений ліквідатором ОСББ за рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.10.2024 року у справі №917/1067/24, яке набрало законної сили 15.11.2024 року. Відповідачем за даним позовом є фізична особа ОСОБА_1 (колишня голова правління ОСББ). Згідно тексту позовної заяви, сам позивач визначає позов як «позовна заява про стягнення збитків, завданих посадовою особою юридичної особи», та обґрунтовує позов нормами статей 15,16, 22,92, 1166 Цивільного кодексу України, 224, 225 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, мотивував свою позицію тим, що позов у даній справі поданий юридичною особою в особі ліквідатора, який не є власником/акціонером юридичної особи і взагалі не є її учасником, тобто не є похідним та не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства).

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом частин першої третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Пунктом 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції).

Спори у правовідносинах, які стосуються порядку створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку розглядаються господарськими судами, оскільки такі спори виникають при здійсненні права управління юридичною особою, а тому є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи незалежно від суб`єктного складу такого спору.

Подібні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №501/1571/16-ц, від 06.02.2019 року у справі №462/2646/17, від 02.02.2021 року у справі №906/1308/19.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) до юрисдикції господарських судів віднесено також розгляд справ у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

З урахуванням викладеного, оскільки спори у правовідносинах, які стосуються порядку створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, а також спори між головою правління та ОСББ щодо стягнення заробітної плати розглядаються господарськими судами, то колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі також підлягає вирішенню господарським судом, бо між сторонами існували господарські відносини, урегульовані ЦК України та іншими актами господарського і цивільного законодавства, з яких виник спір про право, а також з огляду на наявність норми пункту 12 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що прямо передбачає вирішення такого спору господарським судом.

Вказане спростовує посилання відповідача, що позовна заява подана саме фізичною особою до фізичної особи, якою не підтверджено набуття статусу суб`єкта господарювання і що спір виник між юридичною особою та її посадовою особою за позовом власника (учасника, акціонера) у зв`язку з чим наявна невідповідність суб`єктного складу заявленого позову вимогам ст.ст. 20, 45, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Слід відзначити, що позивачем виступає наразі юридична особа ОСББ в особі призначеного судом ліквідатора, який в силу закону та рішення суду є законним представником такої особи і наділений відповідною правоздатністю.

Щодо заперечень відповідача, колегія суддів вказує наступне.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянтом надано копію опису вкладення у цінний лист, що підтверджує направлення копії апеляційної скарги іншій стороні у справі. При цьому чек «Укрпошта» жодним чином не впливає на належність і відповідність опису вкладення у цінний лист.

Щодо твердження про подання апеляційної скарги без доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, слід вказати таке.

Звертаючись до суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги апелянтом надано чек АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 04.07.2025 року про сплату 3028,00 грн. В призначені платежу вказано: «судовий збір за позовом Чорновола 2б Східний апеляційний господарський суд справа 917/507/25 апеляційна скарга».

Перевіркою системи щодо сплати та зарахування судового збору встановлено, що в провадженні Східного апеляційного господарського суду знаходиться інша справа №917/507/25. У той час до неї додано інший чек АТ КБ «Приватбанк» про сплату судового збору.

Наразі незважаючи на невірне зазначення номеру справи в призначенні платежу не свідчить про те, що судовий збір у даній справі не був сплачений. Так, за справою №917/507/25 наявна сплата судового збору і за даною справою наявна сплата судового збору, а саме сплата згідно чеку АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 04.07.2025 року закріплена за даною справою.

Посилання на те, що позивач неналежним чином користується наданими процесуальними правами наразі не впливає на суть апеляційного провадження і кожний суд самостійно визначає таке порушення та вживає відповідних заходів.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст. 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права та неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись статтями 13, 74, 86, 129, 269, 271, ст.275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорновола 2б» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 05.06.2025 року у справі №917/950/25 скасувати.

Справу №917/950/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.09.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов