ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" серпня 2025 р.Справа № 924/344/25

м. Хмельницький

Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши заяву ТОВ "Бест Лізинг" про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", м. Київ

до відповідачів:

товариства з обмеженою відповідальністю "Роад Теам", м. Хмельницький

товариства з обмеженою відповідальністю "Віар Україна", м. Хмельницький

товариства з обмеженою відповідальністю "Топ-Монтаж", м. Хмельницький

фізичної особи-підприємця Олійника Віктора Володимировича, м. Хмельницький

про стягнення 537 989,49 грн.,

представники сторін: не викликались;

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2025 року частково задоволено позов у справі №924/344/25.

26.08.2025 року до суду від ТОВ "Бест Лізинг" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якому позивач просить стягнути з відповідачів 17 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Суд враховує, що згідно ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Оскільки заява стосується ухвалення судового рішення про розподіл судових витрат, вона розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ТОВ "Бест Лізинг" про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про відмову в прийнятті додаткового рішення з наступних мотивів.

Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України встановлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з положеннями статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Частинами першою, другою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зокрема, відповідно до положень частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Наведені вище норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Аналіз частини четвертої статті 129 ГПК України дає підстави зробити висновок, що питання про стягнення / визначення / розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони, на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Водночас склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у вирішенні заяви сторони. Так, у частині третій статті 126 та частині восьмій статті 129 ГПК України визначено особливості доказування розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

У позовній заяві зазначено, що позивач очікує понести 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 221 ГПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивачем в ході розгляду спору не заявлялось про подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення.

Разом з тим, пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз положень частин третьої - четвертої статті 244 ГПК України дає підстави дійти висновку, що у разі якщо при ухваленні судового рішення за результатами розгляду справи (вирішення спору по суті) не було вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою сторони в тому самому складі ухвалити додаткове судове рішення. Заява сторони про ухвалення додаткового рішення має бути розглянута протягом десяти днів із дня надходження.

У разі якщо така заява підлягає задоволенню, суд ухвалює додаткове рішення (постанову). У випадку якщо суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення та вона не підлягає задоволенню, то суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення (така ж позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 11.06.2024 року у справі №916/3278/21, від 03.04.2024 року у справі №905/1840/21, від 21.02.2024 року у справі №910/9714/22).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи слідує, що позовну заяву від 01.04.2025 року подано представником ТОВ "Бест Лізинг" на підставі ордеру серії АА №1559131 від 31.03.2025 року, виданого згідно договору про надання правової допомоги від 02.01.2025 року, адвокатом Картавенком Олегом Володимировичем.

В подальшому, представництво позивача в під час розгляду справи в суді здійснював Головний юрисконсульт по роботі з проблемними активами ТОВ "Бест Лізинг" Прусов Владислав Миколайович.

Так, поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31.10.2019 № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1235/22.

При цьому зміст положень частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України кореспондується зі змістом положень частини четвертої статті 126, частини сьомої статті 127 та частини шостої статті 129 ГПК України.

Доказів наявності у Прусова В.М. статусу адвоката матеріали справи не містять та судом не здобуто, з чого оплата його участі у даній справі не може включатись до витрат, понесених позивачем на правову допомогу.

З приводу подання позовної заяви адвокатом Картавенком О.В. суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу розміру понесених витрат на правову допомогу адвоката Картавенка О.В. Наданий із заявою про ухвалення додаткового судового рішення договір №25-03/25 про надання правової допомоги, який укладений із Адвокатським об єднанням "Лекс-Юей" в особі керуючого партнера Ванжі О.А., жодним чином не підтверджує понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позаяк у суду відсутні докази будь-якої участі адвокатів АО "Лекс-Юей" у розгляді даної справи. Суд також враховує, що згідно ордеру №1559131 від 31.03.2025 року адвокат Картавенко О.В. діє на підставі договору про надання правової від 02.01.2025 року, а не 25.03.2025 року.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

За положеннями ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено вище, у випадку, якщо суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення та вона не підлягає задоволенню, то суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

З вищевикладеного, з огляду на відсутність доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд відмовляє ТОВ "Бест Лізинг" в прийнятті додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №924/344/25.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

відмовити ТОВ "Бест Лізинг" в прийнятті додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №924/344/25.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.В. Музика