УХВАЛА

25 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/2506/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Колос І. Б. та Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі-Товариство)

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024,

додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 і

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2025

за позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвестпроект"

про стягнення заборгованості у сумі 500 867, 56 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство 12.08.2025 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2025, а справу № 904/2506/24 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2025 для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Булгакова І.В. - головуюча, Колос І. Б. та Малашенкова Т.М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.

Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі було подано у 2024 році, де відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року був визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення 500 867, 56 грн, з яких: 497 953, 31 грн заборгованість за необліковану електричну енергію, 1 918, 34 грн 3% річних, 995, 91 грн інфляційних втрат у зв`язку порушенням відповідачем пункту 8.4.2 ПРРEE, а отже, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн).

Так, згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024, яке залишене без змін постановою апеляційного господарського суду від 19.06.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням господарського суду від 03.12.2024, яке також залишене без змін згаданою постановою апеляційного господарського суду від 19.06.2025 у цій справі, частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвестпроект" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з Товариства 20 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У решті вимог заяви відмовлено.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.

Звертаючись із касаційною скаргою, Товариство зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо питання правильної кваліфікації порушення, передбаченого підпункту 6 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, та становить значний суспільний інтерес для учасників роздрібного ринку електроенергії, а саме операторів системи розподілу, оскільки останні у своїй діяльності постійно мають справу з випадками порушень ПРРЕЕ, а тому перегляд цієї справи Верховним Судом матиме суттєве значення для регламентування подальшої діяльності операторів системи розподілу під час виявлення порушень та сприятиме формуванню сталої судової практики.

На ведене, на думку скаржника, підпадає під дію підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та може бути підставою для перегляду цієї справи в касаційному порядку.

Верховний Суд виходить з того, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

З огляду на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Проте наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже скаржником не наведено обґрунтованих доводів та не надано жодних доказів кількісного та якісного виміру наявності/відсутності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо ж до "виняткового значення" справи, то в цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником.

Натомість аргументи скаржника, наведені у скарзі, обмежуються формальною вказівкою на регулювання діяльності операторів розподілу, а тому не можуть автоматично бути визнані судом такими, що підпадають під дію положення підпункту "в" пункту 2 частини статті 287 ГПК України.

У зв`язку з наведеним Суд вважає, що касаційна скарга також не містить переконливих аргументів, які б свідчили про виняткове значення цієї справи для скаржника.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Разом з тим незгода скаржника із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2025у цій справі, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2025 зі справи № 904/2506/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова