ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р. Справа№ 910/12358/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025

у справі № 910/12358/24 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 221 290,30 грн.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» (далі - позивач, ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн») звернулось до Господарського із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - відповідач, «Укрнафта», скаржник) з вимогою про стягнення заборгованості за договором № С-28/03/22-5 від 28.03.2022 у сумі 221 290,30 грн, з яких: 199 272, 42 грн - основний борг, 8 537,88 грн. - 3% річних, 13 480 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної і повної сплати коштів за поставлену електричну енергію у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 221 290,30 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/12358/24 позов задоволено повністю.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів повної оплати боргу відповідач не надав, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 199 272, 42 грн. визнається судом першої інстанції обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 8 537,88 грн. 3% річних та 13 480 грн. інфляційних втрат, судом першої інстанції задоволено вказані вимоги в межах поданого розрахунку, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі 910/12358/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

14.04.2025 Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (через систему «Електронний суд») звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі № 910/12358/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта, Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте внаслідок не повного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи. Викладені судом у рішенні висновки, не відповідають встановленим обставинам справи, а оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025, матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» по справі № 910/12358/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі № 910/12358/24 залишено без руху та надано скаржникові строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

29.04.2025 від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (через систему «Електронний суд») до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/12358/24 за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

01.05.2025 Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (через систему «Електронний суд») звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі № 910/12358/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта, справа є нескладною і необхідність надання правової допомоги на заявлену вартість відсутня. Дана справа є ідентичною до інших справ, що розглядались та розглядаються судами за аналогічними позовами (910/19482/23, 910/19992/23, 910/8570/24, 910/19091/23 та інш), в яких змінюється лише сума заборгованості та номери договорів.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.05.2025, матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» по справі № 910/12358/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі № 910/12358/24 за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи, об`єднано апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 в одне провадження

21.05.2025 через систему «Електронний суд» позивачем був поданий відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржувані рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що Господарський суд міста Києва, під час ухвалення оскаржуваних рішень, правильно, застосував норми матеріального права, відсутні порушення положень процесуального права, належним чином врахував практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Укрнафта» та скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 28.03.2022 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) було укладено договір № С-28/03/22-5 про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до умов п. 5.6 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Порядок розрахунку регламентується в Додатках 2, 3 до договору. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п. 5.12. договору розрахунковий період є періодом звірки остаточних обсягів поставленої електричної енергії, розрахунків за договором, за наслідками чого сторонами складається Акт передачі-прийому електричної енергії та Акт звірки, у яких фіксується фактичний обсяг та ціна фактично спожитої електричної енергії, що була поставлена споживачу протягом розрахункового місяця.

Пунктом 13.6 договору, сторони погодили, що усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Додатком № 2 до договору сторони погодили договірну ціну та умови оплати.

Згідно вказаного додатку до договору сторони визначили наступні умови оплати:

авансові платежі 3 рази на місяць:

- до 28 числа місяця попереднього розрахунковому - 35 % від заявленого обсягу;

- до 08 числа розрахункового періоду - 35 % від заявленого обсягу;

- до 18 числа розрахункового періоду - 30 % від заявленого обсягу.

Постачальник направляє Споживачу у спосіб, передбачений Договором для направлення Акту передачі-прийому електричної енергії, рахунки на оплату авансових платежів у наступні строки:

- До 21 числа місяця, що передує розрахунковому - на оплату 35 % від заявленого обсягу;

- До 01 числа розрахункового місяця - на оплату 35 % від заявленого обсягу;

- До 10 числа розрахункового місяця - на оплату 30 % від заявленого обсягу.

До 15 числа (включно) місяця, наступного за Розрахунковим місяцем, Споживач здійснює остаточний розрахунок за поставлену у Розрахунковому місяці електричну енергію.

Датою здійснення оплати є дата, на яку оплачена сума коштів зараховується на поточний рахунок Постачальника.

Оплата за електричну енергію здійснюється Споживачем на підставі завчасно виставлених Постачальником рахунків.

Додатком № 3 до договору сторони погодили комерційну пропозицію.

На виконання умов договору в період з квітня 2022 року по березень 2023 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію на загальну суму 62679494,12 грн, що підтверджується актами приймання-передачі: №№ 373 від 30.04.2022, 548 від 31.05.2022, 744 від 30.06.2022, 911 від 31.07.2022, 1079 від 31.08.2022, 1369 від 30.09.2022, 1532 від 31.10.2022, 1749 від 30.11.2022, 2001 від 31.12.2022, 99 від 31.01.2023, 331 від 28.02.2023, 548 від 31.03.2023.

Вказані акти підписані та скріплені печатками позивача та відповідача.

За поставлену електричну енергію відповідач розрахувався лише частково, що не заперечується самим відповідачем на загальну суму 69 666 411,63 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями, банківськими виписками з рахунку позивача.

Відтак, внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної і повної сплати коштів за поставлену електричну енергію у березні 2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 199 272,42 грн.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу;

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4 додатку 2 до договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 15.02.2023, визначено, що до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

Відтак, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача за спірний період є таким, що настав.

Проте, всупереч ст. 74 ГПК України доказів повної оплати за спожиту відповідачем у березні 2023 року електричну енергію матеріали справи не містять.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо ненастання строку оплати у зв`язку із неотриманням рахунків на оплату, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату на підставі виставлених постачальником рахунків не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Отже, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що отримання відповідачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як отримання рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника, що рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість поставленого позивачем товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 910/13527/17.

Стосовно абзацу 1 пункту 13.6 Договору, яким скаржник обґрунтовує свої заперечення, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 13.6 договору, сторони погодили, що всі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Разом з тим вказаний пункт містить абзац 2 яким передбачено, що Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити Постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в Додатку 1 до цього Договору.

Відтак, колегія суддів доходить до висновку, що зі змісту абзаців 1 та 2 п. 13.6 Договору, сторони погодили, що Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити Постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в Додатку 1 до цього Договору (Заява - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, а саме: найменування споживача, код ЄДРПОУ, обрана публічна комерційна пропозиція, найменування оператора, ЕІС-код, як суб`єкта ринку електричної енергії, тип об`єкта, адреса об`єкта, найменування попереднього електропостачальника, номер засобу зв`язку та реквізити споживача), а саме таким чином: якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Відтак положення п. 13.6 не є обов`язковими при направленні інших документів згаданим вище способом, в тому числі актів, рахунків, тощо.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на суперечливу поведінку відповідача, як споживача, яка полягає у наступному.

На виконання умов договору в період з квітня 2022 року по березень 2023 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію на загальну суму 62 878 766,54грн.

За поставлену електричну енергію відповідач розрахувався лише частково, що не заперечується самим відповідачем на загальну суму 62 679 494,12 грн., що підтверджується платіжними інструкціями долученими до матеріалів справи.

У той же час відповідачем було частково сплачено за поставлену електроенергію та несплачена сума заборгованості складає 199 272,42 грн.

Тобто відповідач, заперечуючи стосовно позовних вимог вказує, що строк оплати не настав, однак все одно сплачував за отриману електроенергію за спірний період. Зокрема у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що суми, які зазначені позивачем в позовній заяві дійсно сплачувались відповідачем.

Наявність заборгованості відповідача у розмірі 199 272,42 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані останнім у своїй апеляційній скарзі.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості поставленої електричної енергії, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати настав.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, що невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів повної оплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 084 760,03 грн. цілком правомірно визнана судом першої інстанції обґрунтованою.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 8 537,88 грн. 3% річних та 13 480 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 8 537,88 грн. 3% річних та 13 480 грн. інфляційних втрат, колегія суддів цілком погоджується із судом першої інстанції, що відповідні розрахунки є арифметично вірними, а тому дані позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

27.03.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39 600 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до поданої заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем зазначено про розмір фактично понесених витрат на правничу допомогу становить 30 000 грн., які він просить покласти на відповідача.

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги № 05/06-1 від 05.06.2024, акт виконаних робіт (гаданих послуг) № 27/03 від 27.03.2025 та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ №1225757.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Пунктом 4.4 Договору про надання правничої допомоги №05/06-1 від 05.06.2024 сторони погодили, що за результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги та її вартість.

Сума вказана в п. 4.1.Договору є гонораром адвоката за надання правничої допомоги та поверненню не підлягає.

Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №05/06-1 від 05.06.2024 та Акту виконаних робіт (наданих послуг) №27/03 від 27.03.2025 вартість послуг наданих адвокатом Лєщинським Костянтином Дмитровичем за підготовку, складання позовної заяви, додаткових заперечень та відповіді на відзив по суті справи складає - 12 год витраченого часу, вартістю 39600 грн.

Таким чином, загальний розмір понесених Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн» витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи в суді першої інстанції, становить 39600 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/7765/20, від 03.11.2023 у справі №914/2355/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Однак, заперечень стосовно наданих позивачем доказів із заявою про розподіл судових витрат від відповідача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, надавши оцінку всім матеріалам справи та доводам, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу понесені позивачем до 20000 грн.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішень в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних рішеннях, оскаржувані рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/12358/24 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/12358/24.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/12358/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/12358/24 залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/12358/24 залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2025 у справі №910/12358/24 залишити без змін.

5. Витрати по сплаті судового збору покласти на Публічне акціонерне товариство «Укрнафта».

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран