ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. Справа№ 910/7815/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Кравчука Г.А.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.08.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 про відмову у забезпеченні позову

за заявою Акціонерного товариства «Мегабанк» про забезпечення позову

у справі №910/7815/25 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 177 009,42 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі - ТОВ «Спектрум Ессетс»/відповідач) про стягнення 177 009,42 грн - штрафу, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу (нерухомого майна) №GL19N1025527/6 від 18.07.2024.

23.06.2025 через систему «Електронний суд» АТ «Мегабанк» подало заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог з урахуванням витрат на судовий збір у загальному розмірі 180 643,02 грн:

- на грошові кошти, що належать ТОВ «Спектрум Ессетс», та обліковуються на всіх рахунках, в усіх банківських установах або інших фінансово-кредитних установах та/або банках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову;

- на нерухоме майно, яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову та належить ТОВ «Спектрум Ессетс».

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову АТ «Мегабанк» посилається на те, що станом на момент подання заяви вимога позивача про сплату заявленого до стягнення штрафу залишається відповідачем невиконаною. Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.03.2025 у ТОВ «Спектрум Ессетс» змінився керівник, вид діяльності та бенефеціарний власник, що за твердженнями заявника, свідчить про свідоме уникнення від виконання зобов`язань, а тому АТ «Мегабанк» просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, щоб запобігти діям ТОВ «Спектрум Ессетс» щодо уникнення виконання рішення суду.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі №910/7815/25 у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Мегабанк» про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи з задоволенні заяви, суд виходив з того, що до поданої АТ «Мегабанк» заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заявником не надано належних доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, а також на підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач 08.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.07.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та/або майно Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» в межах загальної суми 180 643,02 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Суд першої інстанції фактично проігнорував як зміст зобов`язань сторін за договором, так і ризики невиконання рішення суду у разі задоволення позову, незважаючи на підтвердження таких ризиків конкретними діями відповідача (зміна керівництва, бенефіціара, відмова від сплати штрафу тощо).

В контексті вказаних фактів, ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, а висновки про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову - передчасними, оскільки належним чином не враховано загрози, що зумовлені свідомими діями відповідача щодо уникнення відповідальності.

Станом на момент подання заяви про забезпечення позову, у матеріалах справи були наявні об`єктивні дані, що підтверджували порушення відповідачем договірних зобов`язань, зокрема відмову від добровільного виконання зобов`язання зі сплати штрафу, передбаченого пунктами 6.1 та 6.2 договору купівлі-продажу.

Виявлений факт, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» є громадянка держави-агресора, у поєднанні з ігноруванням офіційної вимоги про сплату штрафу, зміною керівництва та діяльності підприємства, створює реальний ризик неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вважає, що суд мав би зважати на принцип співмірності, адекватності та превентивного захисту прав позивача, що закріплений у практиці Верховного Суду. Судом були проігноровані як прямі факти недобросовісної поведінки відповідача, так і загальновідомі правові підстави, що обґрунтовують вжиття заходів забезпечення позову в подібних ситуаціях.

Наявність незаперечних фактів порушення з боку відповідача зобов`язань щодо виконання гарантій за договором, відсутність добровільного виконання обов`язку зі сплати штрафу, а також виявлені обставини, що свідчать про ризик унеможливлення виконання майбутнього рішення, вимагають вжиття заходів забезпечення позову для запобігання фактичному порушенню прав позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечував доводи позивача, просив апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження у справі №910/7815/25.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів оскарження у справі №910/7815/25.

17.07.2025 матеріали оскарження у справі №910/7815/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

28.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.07.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжну інструкцію №92246 (#) від 28.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 422,40 грн.

Розпорядженням керівника апарату від 29.07.2025 №09.1-08/1788/25 у зв`язку із перебуванням суддів Гончарова С.А., Тищенко О.В. у відпустці з 28.07.2025, справу №910/7815/25 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 справу №910/7815/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Скрипки І.М., суддів: Кравчука Г.А., Хрипуна О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі №910/7815/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.08.2025.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.08.2025 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.08.2025 представник відповідача заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.08.2025 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову АТ «Мегабанк» посилається на те, що станом на момент подання заяви вимога позивача про сплату заявленого до стягнення штрафу залишається відповідачем невиконаною. Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.03.2025 у ТОВ «Спектрум Ессетс» змінився керівник, вид діяльності та бенефеціарний власник, що за твердженнями заявника, свідчить про свідоме уникнення від виконання зобов`язань, а тому АТ «Мегабанк» просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, щоб запобігти діям ТОВ «Спектрум Ессетс» щодо уникнення виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Разом із тим, до поданої АТ «Мегабанк» заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником не надано належних доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, а також на підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Суд дійшов висновку, що заявником не наведено достатніх, належних та допустимих у розумінні вищенаведених положень ГПК України обґрунтувань наявності обставин та відповідно необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 та від 26.10.2020 у справі №907/477/20.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, якщо особа звернулася до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що станом на момент подання заяви вимога позивача про сплату заявленого до стягнення штрафу залишається відповідачем невиконаною. Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.03.2025 у ТОВ «Спектрум Ессетс» змінився керівник, вид діяльності та бенефеціарний власник, що за твердженнями заявника, свідчить про свідоме уникнення від виконання зобов`язань.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Як вбачається з позовної заяви, 18.07.2024 між Банком та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» укладено Договір, за яким:

Товариство підтвердило, що на дату його укладення не є особою, пов`язаною з державою-агресором (п. 6.1);

при виявленні порушення запевнень п. 6.1 Товариство має сплатити штраф 100% ціни Договору (п. 6.2).

У подальшому Банк отримав інформацію від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України про нібито наявне у ОСОБА_1 (колишній власник істотної участі Товариства) громадянство російської федерації.

У зв`язку з цим Банк вбачає порушення запевнень п. 6.1 Договору, що має наслідком сплату штрафу 100% його ціни (п. 6.2).

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, за змістом заяви позивача, є сприяння запобіганню порушених прав заявника до моменту вирішення спору в суді та в разі задоволення позову, забезпечить можливість виконання рішення суду.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що до поданої АТ «Мегабанк» заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заявником не надано належних доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, а також на підтвердження фактичних обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваній ухвалі висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення заяви у даній справі.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при прийнятті якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/7815/2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/7815/25 - без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/7815/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/7815/25 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі №910/7815/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 27.08.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Г.А. Кравчук

О.О. Хрипун