ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/493/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС»

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025, суддя суду першої інстанції Рога Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 06.05.2025

по справі №916/493/25

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС»

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1

про стягнення 42 448,22 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 42 448,22 грн.

Позов обгрунтовано тим, що відповідач, як власник транспортного засобу «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен сплатити на користь позивача різницю між сумою сплаченою за Договором добровільного страхування та сумою сплаченою за полісом № 212520978 в розмірі 42 448,22 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 42 448,22 грн задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму страхового відшкодування у розмірі 42 448,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Приймаючи дане рішення, суду першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «АВТОПЛЮС» є власником транспортного засобу «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , тому позовні вимоги ПАТ «СК «АРКС» щодо стягнення з ТОВ «АВТОПЛЮС» різниці між сумою сплаченою за Договором добровільного страхування та сумою сплаченою за полісом № 212520978 страхового відшкодування у розмірі 42 488,22 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25.

Апелянт вказав, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та хибного висновку про те, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_1 працював водієм у ТОВ «АВТОПЛЮС», оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує перебування водія ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «АВТОПЛЮС».

Апелянт зазначив, що Господарським судом Одеської області безпідставно були залишені поза увагою висновки Господарського суду м. Києва, зроблені у рішенні від 18.12.2023 по справі № 910/14994/23, які мають преюдиційне значення. Адже в межах даної справи було встановлено, що пред`явлення вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі № 916/493/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25.

Позивач вказав, що оскільки постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення № 522/5326/23 встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював водієм, а згідно відповіді НПУ власником «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «АВТОПЛЮС» (36920735), то саме Відповідач, як власник транспортного засобу «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен сплатити на користь Позивача різницю між сумою сплаченою за договором добровільного страхування та сумою сплаченою за полісом № 212520978 в розмірі: 104 14047 грн - 61 692,25 грн = 42 448, 22 грн.

Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 року у справі № 916/493/25 залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/493/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/493/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/493/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/493/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів 1) доказів на підтвердження реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України 2) доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками листом з описом вкладення на адресу ОСОБА_1 - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої були долучені докази на підтвердження реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України та направлення копії апеляційної скарги з додатками листом з описом вкладення на адресу ОСОБА_1 . Таким чином недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 21.07.2025.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 25.06.2025, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/493/25, була отримана в електронному кабінеті позивачем - 26.06.2025, відповідачем - 26.06.2025.

Крім того, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія даної ухвали була отримана засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 - 02.07.2025.

Тобто учасники справи вважається повідомленим належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

20.09.2022 між AT «СК «АРКС» (Страховик) та ТОВ «КРІОІН ІНЖИНІРИНГ» (Страхувальник, Вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 65170Га2о (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (надалі - ТЗ) та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору.

В розділі 5 Договору № 65170Га2о сторони зазначили інформацію про застрахований транспортний засіб: марка, модель - «Mazda СХ- 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , рік випуску - 2017 рік, номер кузова, шасі - НОМЕР_4 , колір - сірий.

21.02.2023 о 11:36 годин за адресою м. Одеса, вул. Канатна, 42, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda СХ- 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення №522/5326/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Страхувальник звернувся до AT «СК «АРКС» з заявою про подію та на виплату за Договором добровільного страхування наземного транспорту, яку було розглянуто та здійснено розрахунок страхового відшкодування у розмірі 104 140,47 грн на підставі:

- акту огляду транспортного засобу від 27.02.2023;

- рахунку-фактури №-00000015 8-С від 13.02.2023;

- страхового акту №ARX3579867 від 06.03.2023;

- розрахунку страхового відшкодування.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №956548 від 07.03.2023, згідно якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 104 140,47 грн із зазначенням призначення платежу: страхове відшкодування згідно акту №ARX3579867, ТОВ «КРІОІН ІНЖИНІРИНГ», ІПН 39032768, рах.№000000158-С від 13.02.2023 Без ПДВ.

Згідно відповіді НПУ, яка міститься в матеріалах справи, власником автомобіля «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «АВТОПЛЮС».

Крім того, дані обставини підтверджуються відповіддю №1691425 від 21.08.2025 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ.

Цивільно-правова відповідальність власника автобуса «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в Страхова компанія «ЕТАЛОН» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №212520978.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/14994/23 стягнуто з ПАТ «СК «ЕТАЛОН» на користь ПАТ СК «АРКС» грошову суму у розмірі 63 282,23 грн, що складається із суми страхового відшкодування в розмірі 61 69225 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 589,98 грн.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як було встановлено вище, 20.09.2022 між AT «СК «АРКС» та ТОВ «КРІОІН ІНЖИНІРИНГ» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 65170Га2о, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 979 Цивільного кодексу України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Статтею 980 Цивільного кодексу України закріплено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема, майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Відповідно до ч. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування - страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В розділі 5 Договору № 65170Га2о сторони зазначили інформацію про застрахований транспортний засіб: марка, модель - «Mazda СХ- 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , рік випуску - 2017р., номер кузова, шасі - НОМЕР_4 , колір - сірий.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2023р. о 11:36 годин за адресою м. Одеса, вул. Канатна, 42, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda СХ- 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.03.2023р. у справі про адміністративне правопорушення №522/5326/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як було встановлено вище, Страхувальник звернувся до позивача з заявою про подію та на виплату за Договором добровільного страхування наземного транспорту, яку було розглянуто та здійснено розрахунок страхового відшкодування у розмірі 104 140,47 грн на підставі: акту огляду транспортного засобу від 27.02.2023 р., рахунку-фактури №-00000015 8-С від 13.02.2023, страхового акту №ARX3579867 від 06.03.2023 р. та розрахунку страхового відшкодування.

В свою чергу, матеріали справи містять платіжне доручення №956548 від 07.03.2023р., згідно якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 104 140 грн 47 коп. із зазначенням призначення платежу: страхове відшкодування згідно акту №ARX3579867, ТОВ «КРІОІН ІНЖИНІРИНГ», ІПН 39032768, рах.№000000158-С від 13.02.2023 Без ПДВ.

Як було встановлено вище, власником автомобіля «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «АВТОПЛЮС».

Цивільно-правова відповідальність власника автобуса «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_1 - ТОВ «АВТОПЛЮС», була застрахована в Страхова компанія "ЕТАЛОН" полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №212520978.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЕТАЛОН" про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 104 140,47 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/14994/23 стягнуто з ПАТ «СК «ЕТАЛОН» на користь ПАТ СК «АРКС» грошову суму у розмірі 63 282,23 грн, що складається із суми страхового відшкодування в розмірі 61 692,25 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 589,98 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що пред`явлення особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого - Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "АРКС", до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Еталон" вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Крім того, Господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 18.12.2023 у справі №910/14994/23 зазначив наступне:

«Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.»

Вищезазначене рішення має також преюдиційне значення згідно з ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні норми права містяться у ст. 319 Цивільного кодексу України.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Статтею 993 Цивільного кодексу України закріплено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні положення містяться у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до вищезазначеної статті відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 та від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019р. у справі № 755/9320/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме у ПАТ «СК «АРКС» виникає право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між ПАТ «СК «АРКС» та ТОВ «АВТОПЛЮС» у цій справі, є суброгацією.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Главою 82 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо відшкодування шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені в ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.10.2020 у справі №910/17533/19, від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17.

Відповідно до положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідач не заперечує обставину того, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія, який керував належним відповідачу транспортним засобом, а заперечення останнього по суті зводяться до того, що у спірних відносинах відповідальною особою за спричинені позивачу збитки є сам водій ОСОБА_1 , який не перебував у трудових (службових) відносинах з відповідачем на час спричинення шкоди.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі № 904/2830/20 сформував такі висновки щодо застосування статтей 1166, 1187 ЦК України:

- судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини;

- отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки;

- розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду;

- на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди, безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

Обставини того, що ОСОБА_1 знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, підтверджені наявною у матеріалах справи відповіддю Національної поліції України (т. 1 а.с. 5-6).

Крім того, апелянт дані обставини жодним чином не спростував, не навівши обґрунтування того, на підставі чого ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС».

Отже відповідальність за завданні збитки у даному випадку покладється саме на власника транспортного засобу - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС».

Щодо розміру шкоди та посилань апелянта на висновки, викладені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/14994/23, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Крім того, 10 липня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ТзДВ «Міжнародна страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Особа 4, про стягнення грошових коштів у порядку регресу (справа № 922/1436/17).

За результатами розгляду Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив таке: «Відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.»

Таким чином, посилання апелянта на те, що судом не були враховані висновки, викладені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/14994/23, не заслоговують на увагу, адже відповідно до наведених вище висновків Верховного Суду, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. У даному випадку це відповідач, який є власником транспортного засобу.

З огляду на викладене вище, оскільки постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення № 522/5326/23 встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював водієм, а згідно відповіді НПУ власником «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «АВТОПЛЮС» (36920735), то саме Відповідач, як власник транспортного засобу «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен сплатити на користь Позивача різницю між сумою, сплаченою за договором добровільного страхування, та сумою, сплаченою за полісом № 212520978 в розмірі 42 448,22 грн.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 по справі №916/493/25 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 25.08.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран