ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. Справа №914/1669/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Г.В. Орищин

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання А.І. Стронська,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Троянда-Захід» б/н від 09.06.2025 року (вх. № 01-05/1787/25 від 10.06.2025 року)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.06.2025 року (суддя Т.І.Бургарт)

за заявою Приватного підприємства «Троянда-Захід» про забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі № 914/1669/25

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач: Приватне підприємство «Троянда-Захід» (надалі ПП «Троянда-Захід»)

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (надалі ТзОВ «Трансмарт СМ»),

Учасники справи в судове засідання не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви

27.05.2025 року ПП «Троянда-Захід» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо особи, яка може отримати статус відповідача: ТзОВ «Трансмарт СМ», шляхом: накладення арешту на грошові кошти та/або майно ТзОВ «Трансмарт СМ» в межах 2189226,42 грн, які перебувають на банківських рахунках або у власності ТзОВ «Трансмарт СМ».

Заява мотивована тим, що ПП «Троянда-Захід» має намір звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з ТзОВ «Трансмарт СМ» грошових коштів у розмірі 2189226,42 грн. В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник покликається на те, що станом на день подання заяви існує прострочення виконання договору з боку відповідача понад пів року, що негативно відображається на господарській діяльності позивача. Вважає вмотивованим застосування заявлених заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти і майно, яке належить відповідачу, в межах суми позову у розмірі 2189226,42 грн., покликаючись на те, що предметом майбутніх позовних вимог є стягнення грошових коштів за договором. Зазначає, що на дату подання заяви ТзОВ «Трансмарт СМ» є стороною у майже 50-ти провадженнях щодо стягнення з заборгованості, що може свідчити про системне невиконання договірних зобов`язань. Вважає, що обраний вид забезпечення не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.06.2025 року у справі №914/1669/25 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В ухвалі суд зазначив, що запропоновані заявником заходи не мають необхідного зв`язку з предметом позову та є надмірними, що призвело б до необґрунтованого обмеження прав відповідача, а доводи заявника не містять достатніх доказів можливих дій відповідача, які ускладнять виконання рішення суду. Суд прийшов до висновку про те, що наявні матеріали справи не підтверджують існування ризику унеможливлення або істотного ускладнення виконання майбутнього судового рішення без застосування заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що позивачем обґрунтовано існування реальних ризиків невиконання рішення суду, зокрема через значну суму заборгованості. Заявляє, що суд першої інстанції проігнорував наведені заявником обставини, не надавши належної оцінки доказам, поданим разом із заявою. Стверджує, що застосування заявлених заходів забезпечення позову є обґрунтованим і співмірним. Вказує про ігнорування судом об`єктивних доказів ризику, а саме наявність судових справ проти відповідача. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.06.2025 року у справі №914/1669/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи № 914/1669/25, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 року призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11.08.2025 року об 11 год. 00 хв.

03.07.2025 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Вищенаведеним підтверджується, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №914/1669/25.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності учасників справи.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, у вирішенні питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2024 року у cправі № 922/5184/23.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції встановив, що заявником не підтверджено поза розумним сумнівом обґрунтованість та належність матеріально-правової вимоги, яка підлягає наступному судовому захисту в межах спірних правовідносин.

Оцінивши додані до заяви докази, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що заявником при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не надано належних та достатніх доказів на підтвердження аргументів щодо суми заборгованості. Крім того, вказані обставини підлягають встановленню судом безпосередньо під час розгляду справи на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх її обставин та надання оцінки всім доказам в їх сукупності, що не може бути здійснено у цій справі під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову на підставі доказів, що долучені до заяви про вжиття цих заходів.

Враховуючи додані до заяви копії документів, з урахуванням вищенаведеного апеляційний господарський суд вважає вказаний висновок місцевого господарського суду правомірним, оскільки такий висновок ґрунтується на основі оцінки тих копій документів, які долучені самим заявником до заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав про те, що заявлений позивачем захід забезпечення фактично блокує можливість здійснення відповідачем господарської діяльності, що може мати наслідком заподіяння йому непропорційної шкоди, у разі, якщо позов виявиться частково або повністю необґрунтованим.

В оскаржуваній ухвалі суд дійшов висновку, що узгоджуючи принцип забезпечення ефективного судового захисту з вимогою дотримання справедливого балансу між інтересами сторін, застосування такого заходу як накладення арешту на грошові кошти відповідача у повному обсязі заявленої вимоги за відсутності чітко визначеного та підтвердженого розміру позову є передчасним, надмірним та таким, що може спричинити невиправдане втручання у господарську діяльність відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Також судом встановлено, що заявник не надав жодних доказів на підтвердження факту наявності у відповідача суб`єкта господарювання рухомого чи нерухомого майна, на яке можливе звернення заходу забезпечення позову. Разом з поданою заявою не подано витягів з відповідних реєстрів або інших доказів, які б дозволили суду хоча б імовірно ідентифікувати конкретне майно боржника, що підлягало б арешту.

У цій справі суд також встановив, що у заяві про забезпечення позову заявник покликається на низку загальних припущень щодо ризиків невиконання відповідачем можливого судового рішення, зокрема: імовірність відчуження майна відповідачем; імовірність виведення грошових коштів з рахунків; потенційне вчинення дій, спрямованих на унеможливлення виконання судового рішення; наявність значної кількості судових спорів, у яких відповідач виступає стороною за позовами про стягнення заборгованості, що, на думку заявника, свідчить про системне невиконання господарських зобов`язань.

Водночас, необхідно зазначити, що застосування заходів забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно або кошти, є допустимим лише за умови наявності достатніх і обґрунтованих доказів фактичних обставин, які свідчать про реальний ризик невиконання судового рішення в разі його ухвалення на користь позивача.

Наведення в заяві про забезпечення позову переліку судових справ за участю відповідача (у майбутньому позові ) не може бути підставою для задоволення заходів забезпечення позову, оскільки таке забезпечення повинно доводитися заявником конкретно у цій справі з урахуванням предмету спору та позовних вимог, -з якими позивач має намір звернутися до відповідача, зважаючи на ті обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що задоволення заходів забезпечення позову, ґрунтуючись на припущеннях, зокрема вказівкою на судові справи, які не мають відношення до заяви про забезпечення позову, буде суперечити сутності та меті забезпечення позову.

Забезпечення позову, яке ґрунтується на припущеннях, не може бути задоволено також з тієї причини, що заходи забезпечення несуть реальний характер (в даному випадку накладення арешту на грошові кошти і майно), а відтак таке забезпечення має бути обґрунтовано заявником конкретними доказами.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, правову позицію Верховного Суду та досліджені обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції, проаналізувавши доводи та докази заявника, дійшов правомірного та законного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вказана заява не відповідає критеріям, наведеним у ГПК України щодо забезпечення позову, не додано належних і допустимих доказів, які б підтверджували необхідність та обґрунтованість заявлених заходів забезпечення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків, наведених в ухвалі місцевого господарського суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 03.06.2025 року у справі №914/1669/25.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, відтак її необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Троянда-Захід» б/н від 09.06.2025 року (вх. № 01-05/1787/25 від 10.06.2025 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.06.2025 року у справі №914/1669/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Г.В. Орищин

Суддя І.Ю. Панова