ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. Cправа № 902/821/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни

розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять, 10001, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Київська, будинок 81, ідентифікаційний код юридичної особи 01038766

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл", 21001, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Привокзальна, будинок 3Б, ідентифікаційний код юридичної особи 44618933

про стягнення 69 731,26 гривень

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області 19.06.2025 надійшла позовна заява (вх. № 877/25 від 19.06.2025) Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору № СК03/00554 від 02.12.2024 у розмірі 69 731,26 гривень, з яких 65 169,40 гривень вартості недоотриманого оплаченого товару та 4 561,86 гривень штрафу за прострочення поставки товару.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 24.06.2025 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/821/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву та запропоновано відповідачу відповідно до частини 2 статті 74 ГПК України надати суду докази відпуску (поставки) на користь позивача спірної кількості пального на суму 65 169,40 гривень на виконання умов договору № СК03/00554 від 02.12.2024 або повернення позивачу коштів за непоставлений товар у сумі 65 169,40 гривень.

Ухвалу суду від 24.06.2025 року надіслано відповідачу до електронного кабінету у системі ЄСІТС та отримано останнім 25.06.2025 року, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа (ухвали від 24.06.2025) до електронного кабінету відповідача.

Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Відповідно до вимог частини 13 статті 8, частини 5 статті 252 ГПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суть спору:

Басейнове управління водних ресурсів річки Прип`ять звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору № СК03/00554 від 02.12.2024 у розмірі 69 731,26 гривень, з яких 65 169,40 гривень вартості недоотриманого оплаченого товару та 4 561,86 гривень штрафу за прострочення поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № СК03/00554 від 02.12.2024 в частині відпуску позивачу на АЗС газу нафтового скрапленого та бензину А-95 з використанням скретч-карток (талонів) оплачених позивачем.

Позивач зазначив, що на умовах визначених договором, постачальник зобов`язувався поставити покупцю газ нафтовий скраплений та бензин А-95 згідно з умовами визначеними у пунктах 1.1., 1.2. цього договору, а покупець в порядку і на умовах цього договору зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар.

Позивач стверджує, що за результатами виконання цього договору поставки ПММ за паливними талонами між сторонами БУВР Прип`ять було перераховано на користь ТОВ "Армерія Ойл" 83 309,00 гривень за платіжною інструкцією №2665 від 02 грудня 2024 року, тобто розрахунок за товар по видатковій накладній №0003/0001209 від 02 грудня 2024 року та Специфікації до неї №0003/0001209-С за газ нафтовий скраплений та бензин А-95 здійснений БУВР Прип`ять повністю

Натомість, БУВР Прип`ять позбавлене можливості у повній мірі отримати паливно-мастильні матеріали на підставі довірчих документів (скретч - карток), кошти за які сплачені на умовах попередньої оплати, у зв`язку із відсутністю у мережі АЗС відповідача паливно - мастильних матеріалів.

Позивач зазначив, що загальний об`єм паливно - мастильних матеріалів непоставлених ТОВ "Армерія Ойл" становить: по бензину А-95 - 1210л на загальну суму 62 920 гривень, по газу - 60л на суму 2249,40 гривень, а всього на суму 65 169,40 гривень.

Позивач повідомив, що БУВР Прип`ять з метою досудового врегулювання спору звернулося до ТОВ "Армерія Ойл" із вимогою № 01-198/1 від 07.04.2025 року про повернення попередньої оплати за товар у термін семи календарних днів з моменту направлення цієї вимоги, однак відповіді не отримав та договірні зобов`язання відповідача перед позивачем залишилися не виконаними.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв, у зв`язку з чим розгляд справи здійснено за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

02.12.2024 між Басейновим управлінням водних ресурсів річки Прип`ять (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір № СК03/00554 (далі - договір) пунктами 1.1., 1.2. якого визначено, що постачальник зобов`язується у 2024 році передати у власність замовника предмет закупівлі за ДК 021:2015 - 09130000-9 - Нафта і дистиляти (бензин автомобільний А-95, газ автомобільний) в талонах у асортименті, кількості та за цінами, вказаними у додатку 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити цей товар. Кількість: бензин автомобільний А-95 - 1530 літрів, газ автомобільний - 100 літрів.

За умовами пунктів 2.3., 2.4. договору термін дії талонів починається з моменту їх отримання замовником і діє протягом 12 місяців до повного відбору обсягів закупленого товару в талонах номіналом 10 і 20 літрів, з безоплатною заміною їх на нові, якщо така заміна необхідна. Талони на бензин А-95 та газ автомобільний повинні мати термін дії 12 місяців з дня придбання та повинні діяти на АЗС.

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна договору становить 83 309,00 грн. (вісімдесят три тисячі триста дев`ять гривень,00 коп.), у т.ч. ПДВ -13 884,83 грн.

Згідно з пунктом 4.1. договору розрахунки проводять шляхом здійснення оплати замовником товару через органи державного казначейства після пред`явлення постачальником рахунка на їх оплату та підписання сторонами видаткової накладної. Замовник зобов`язується повністю оплатити вартість (ціну) переданої у власність (поставленої) партії товару протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами накладної (видаткової накладної) на переданий (поставлений) у власність Товар, шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ.

За змістом пункту 5.1. договору місце поставки: талони за рахунок постачальника на адресу вул. Київська, буд. 81 м. Житомир, Житомирська область, Україна, 10001.

Згідно з пунктом 5.2. договору строк поставки: по 31.12.2024 року та до повного вибору придбаного товару.

Відповідно до пункту 5.3. договору талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС.

За змістом пункту 5.4. договору перехід права власності на товар відбувається з моменту підписання видаткових документів (видаткових накладних).

Пунктом 5.5. договору сторони передбачили, що передача талонів та перехід права власності до замовника здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на одержання товару, оформленої у встановленому порядку та підписання видаткових документів (видаткових накладних, актів приймання - передачі).

Відповідно до пункту 5.6. договору з моменту переходу до замовника права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника.

Згідно з пунктом 5.7. договору приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством України.

За умовами пункту 7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 7.2. договору сторони визначили, що за порушення строків постачання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості предмета закупівлі за кожний прострочений день, а за прострочення більше ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості. Сплата пені не звільняє сторону від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором.

Сторонами підписано специфікацію до договору, якою погоджено найменування, одиницю виміру, кількість та вартість товару за договором. За змістом вказаної специфікації між сторонами погоджено поставку товару бензин автомобільний А-95 у кількості 1530 літрів вартістю 79 560,00 гривень з ПДВ та газ автомобільний у кількості 100 літрів вартістю 3 749,00 гривень з ПДВ.

Договір, специфікацію підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін.

Відповідно до видаткової накладної № 0003/0001209 від 02.12.2024 та специфікації № 0003/0001209-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної № 0003/0001209 відповідачем передано, а позивачем прийнято товар (газ нафтовий скраплений) у вигляді 10 штук скретч-карток (100 літрів) на загальну суму 3749,00 гривень з ПДВ, (бензин А-95) у вигляді 92 штук скретч-карток (1 530 літрів) на загальну суму 79 560,00 гривень з ПДВ. У видатковій накладній підставою для складення видаткової накладної та передачі товару зазначено договір № СК03/00554 від 02.12.2024 (т.1 а.с. 13, 14).

Видаткова накладна та специфікація до неї підписані сторонами та скріплені печатками без будь-яких зауважень та заперечень.

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу згідно платіжної інструкції № 2665 від 02.12.2024 року - 83 309,00 гривень із призначенням платежу "оплата за отр. ПММ (бензин А-95, газ автомобільний), дог. № СК03/00554 від 02.12.2024 та накладна № 0003/0001209 від 02.12.2024 р." (т. 1 а.с. 15).

Разом з тим, за твердженням позивача Басейнове управління водних ресурсів річки Прип`ять позбавлене можливості у повній мірі отримати ПММ на підставі довірчих документів (скретч - карток), кошти за які сплачені на умовах попередньої оплати, у зв`язку із відсутністю на мережі АЗС відповідача паливно - мастильних матеріалів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою № 01-198/1 від 07.04.2025, за змістом якої на підставі частини 2 статті 693 ЦК України вимагав повернення попередньої оплати, зокрема за договором № СК03/00554 від 02.12.2024 у строк, що не перевищує семи календарних днів з моменту направлення цієї вимоги (т. 1 а.с. 9-11).

У позовній заяві та бухгалтерській довідці позивач зазначив, що на день звернення з позовом непогашеними залишилися скретч-картки на загальну суму 65 169,40 гривень: газу нафтового скрапленого - 60 літрів на загальну суму 2 249,40 гривень; бензину А-95 - 1210 літрів на загальну суму 62 920,00 гривень (т. 1 а.с. 26-31).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 69 731,26 гривень, з яких 65 169,40 гривень вартості недоотриманого оплаченого товару та 4 561,86 гривень штрафу нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №СК03/00554 від 02.12.2024 в частині відпуску позивачу на АЗС газу нафтового скрапленого, бензину А-95 з використанням скретч-карток (талонів) оплачених позивачем.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні спору суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. З`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18).

Здійснюючи правову кваліфікацію спірних правовідносин та вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, судом враховано таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).

Відповідно до статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано положеннями ЦК України та ГК України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 зазначено, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині першій статті 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Положеннями пункту 9 "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 передбачено, що торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Згідно пункту 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Судом установлено, що предметом договору є поставка товару - газу нафтового скрапленого та бензину А-95 шляхом його відпуску на АЗС при пред`явленні уповноваженою особою покупця виданих постачальником скретч-карток (талонів).

Водночас скретч картка (талон) за змістом договору та чинного законодавства є документом, який лише підтверджує право його власника/пред`явника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС у кількості та марки, зазначеної у талоні.

Таким чином, підписані сторонами специфікація та видаткова накладна підтверджують обставину передачі відповідачем позивачу скретч - карток на зазначену у накладній кількість газу нафтового скрапленого/бензину А-95.

Разом з тим, зобов`язання постачальника з поставки товару є виконаним належним чином лише після відпуску позивачу пального на підставі скретч - карток на АЗС постачальника.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, водночас відповідач взяті на себе зобов`язання виконав частково.

Судом установлено, що залишок непоставленого відповідачем товару становить - газу нафтового скрапленого 60 літрів на загальну суму 2 249,40 гривень; бензину А-95 1210 літрів на загальну суму 62920,00 гривень.

Докази спливу строку дії скретч - карток у матеріалах справи відсутні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення попередньої оплати за непоставлений відповідачем позивачу товар - паливно-мастильні матеріали за договором № СК03/00554 від 02.12.2024.

Відповіді на вимогу, доказів відпуску відповідачем позивачу пального за скретч-картками, повернення грошових коштів за непоставлений товар матеріали справи не містять, водночас до позовної заяви додано копії непогашених (неотоварених) скретч карток відповідного номіналу (т. 1 а.с. 27-31).

Обставини, на які посилається позивач у позові, відповідач під час розгляду справи не спростував.

Положеннями частини 2 статті 74 ГПК України передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року суд запропонував відповідачу надати суду докази відпуску (поставки) на користь позивача спірної кількості пального на суму 65 169,40 гривень на виконання умов договору № СК03/00554 від 02.12.2024 або повернення позивачу коштів за непоставлений товар у сумі 65 169,40 гривень.

Вимоги ухвали суду відповідачем не виконані та обставини, на які посилається позивач у позові, відповідач під час розгляду справи не спростував.

Отже, обставину невиконання відповідачем умов договору № СК03/00554 від 02.12.2024, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" в частині відпуску на користь позивача пального на суму 65 169,40 гривень або повернення позивачу отриманої попередньої оплати у сумі 65 169,40 гривень суд визнає встановленою.

Приписами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГК України, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями частини 1 статті 670 ЦК України визначено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі№ 910/5444/17, умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 року у cправі № 910/3016/23, від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23.

Судом установлено, що позивач у вимозі направленій відповідачу вимагав здійснити повернення попередньої оплати за договором.

У зв`язку із невиконанням цієї вимоги, на підставі частини 2 статті 693 ЦК України позивач надалі звернувся до відповідача із позовом про повернення грошових коштів за непоставлений товар (попередньої оплати) у розмірі 65 169,40 гривень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки товару - газу нафтового скрапленого 60 літрів на загальну суму 2 249,40 гривень; бензину А-95 1210 літрів на загальну суму 62 920,00 гривень, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині повної та своєчасної поставки оплаченого покупцем товару, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 65 169,40 гривень.

Доказів сплати відповідачем вказаної суми боргу на користь позивача матеріали справи не містять.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором № СК03/00554 від 02.12.2024 у сумі 65 169,40 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 4 561,86 гривень штрафу.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу суд враховує таке.

Позивачем нараховано штраф у розмірі 4 561,86 гривень за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 4 статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом пункту 7.2. договору за порушення строків постачання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості предмета закупівлі за кожний прострочений день, а за прострочення більше ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості. Сплата пені не звільняє сторону від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором.

Приймаючи до уваги положення пункту 5.2. договору, яким сторони передбачили строк поставки: по 31.12.2024 року та до повного вибору придбаного товару та враховуючи, що станом на 01.01.2025 та до звернення із вимогою про повернення коштів зобов`язання з поставки товару відповідачем не виконані у повному обсязі, судом встановлено прострочення виконання такого зобов`язання більше ніж на 15 календарних днів.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару більше ніж на 15 календарних днів, вимога про стягнення штрафу відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Як вбачається із розрахунку штрафу здійсненого позивачем, розрахунок здійснено від вартості непоставленого товару.

Загальна сума нарахованого позивачем штрафу становить 4 561,86 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 7% від вартості непоставленого товару, суд дійшов висновку, що визначена позивачем сума штрафу у розмірі 4 561,86 гривень є арифметично вірною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 4 561,86 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 65 169,40 гривень попередньої оплати (вартості недоотриманого оплаченого товару) та 4 561,86 гривень штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем згідно платіжної інструкції №1111 від 06.06.2025 сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3028,00 гривень покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (21001, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Привокзальна, будинок 3Б, ідентифікаційний код юридичної особи 44618933) на користь Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять (10001, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Київська, будинок 81, ідентифікаційний код юридичної особи 01038766) 65 169,40 гривень попередньої оплати, 4 561,86 гривень штрафу за прострочення поставки товару та 3 028,00 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник судового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 25 серпня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.