ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18.08.2025 Справа № 917/1018/25
Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А.В.., розглянувши заяву Мірошниченка Євгена Олександровича (ліквідатор) про ухвалення додаткового рішення по справі №917/1018/25, -
за позовною заявою: 1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
2. ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,
3. ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ,
2. Мірошниченка Євгена Олександровича (ліквідатор), АДРЕСА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 ,
про звільнення Мірошниченко Є. О. від виконання обов`язків ліквідатора та призначення ліквідатором Мацківську В. І.
Без виклику учасників справи
В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа № 917/1018/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до відповідачів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чорновола 2Б", та ліквідатора Мірошниченка Євгена Олександровича з вимогами:
Ухвалою від 31.07.2025 року суд закрив провадження у справі.
Також відповідач 2 просив поновити строк для усунення недоліків, оскільки він був за межами м. Полтава та з ухвалою суду ознайомився лише 08.08.2025 року.
Станом на 18.08.2025 року до суду не надійшли заперечення учасників справи відносно заяви Мірошниченка Є. О. про ухвалення додаткового рішення по справі №917/1018/25.
Розглянувши заяву Мірошниченка Є. О. про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами першою та другою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною першою статті 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Зазначені положення забезпечують дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України, та, крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. Наведена норма надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат, відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.
Також згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Водночас суд враховує, що вчасне заявлення про намір компенсувати судові витрати, визначення розміру цих витрат з метою їх розподілу, надання детального опису виконаних робіт, а також підтвердження обґрунтованості заявлених сум доказами, які відповідають критеріям розумності, реальності й співмірності, це необхідні умови для розгляду судом питання щодо відшкодування судових витрат.
Недотримання таких вимог порушує принципи змагальності й правової визначеності господарського судочинства та є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 07.11.2024 у справі № 906/835/23.
Вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права:
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою, а саме до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21);
- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18).
Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).
Як вбачається з матеріалів даної справи №917/1018/25 Мірощниченко Є. О. (ліквідатор, відповідач 2) відзив на позовну заяву не подав. Лише 05.06.2025 року до суду від відповідача 2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 7489), в якому не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відтак суд констатує, що Мірошниченком Є. О. не дотримано один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем не лише не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи у першій заяві по суті спору, але і не зроблено відповідної заяви про розподіл цієї суми. Зазначене порушує принципи змагальності та правової визначеності господарського судочинства.
Звертаючись до суду, сторона повинна заздалегідь враховувати можливість потенційних витрат та необхідність залучення адвоката для представництва своїх інтересів у суді. Відсутність попереднього розрахунку судових витрат свідчить про недостатню обачність та належне планування витрат на захист своїх прав, що є обов`язком кожної зі сторін. Сторона повинна передбачити і планувати можливі витрати на захист своїх прав. Принцип змагальності, закріплений ГПК України, передбачає, що кожна сторона має рівні права й обов`язки та несе ризик наслідків своїх процесуальних дій чи бездіяльності.
Відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат та не вчинення дій щодо відповідної заяви, суд розцінює як нехтування відповідачем процесуальним обов`язком, визначеним частинами першою, другою статті 124, частиною восьмою статті 129 та частиною першою статті 221 ГПК України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачем - Мірошниченком Є. О. не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, пов`язаних з розглядом справи, які він очікував понести у суді першої інстанції (витрат на правничу допомогу) та не зроблено відповідної заяви про розподіл цієї суми, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 917/1018/25.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 244 ГПК України, суд
2. Ухвалу суду направити учасникам справи в порядку, визначеному ст. 242 ГПК України.
3. Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернеті за адресою: pl.arbitr.gov.ua
Додаткова ухвала складена, підписана і набирає законної сили 18.08.2025р. і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.
Суддя О. М. Тимощенко