ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2025 Справа № 914/1411/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до відповідача-1: Фермерського господарства «Колодницька Вербина»

відповідача-2: Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс»

про: стягнення 251 478,93 грн.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ

06.05.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» до відповідача-1: Фермерського господарства «Колодницька Вербина», відповідача-2: Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» про стягнення

251 478,93 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Дана ухвала суду була надіслана позивачу та відповідачам в їх електронні кабінети, про отримання котрих матеріали справи містять відповідні довідки, підписані відповідальним працівником.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Враховуючи перебування судді Король М.Р. у відпустці в період з 14.07.2025р. по 08.08.2025р., рішення у даній справі ухвалено судом 15.08.2025р.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.03.2023р. між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (лізингодавець) та відповідачем-1 Фермерським господарством «Колодницька Вербина» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №13-23-5 Ф ств-фл/12, згідно з яким позивач передав відповідачу-1 у користування: Котел твердопаливний Альтеп DUO Uni Plus 250kBt, зав. № 462 (1 од.) та Котел твердопаливний PL Moderator 100 кВТ, зав. № 358 (1 од.) (далі - Предмет лізингу) строком на 36 (тридцять шість) місяців, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах Договору.

Поручителем у повному обсязі, солідарно, за виконання відповідача-1 зобов`язань, що виникають із договору фінансового лізингу №13-23-5 Ф ств-фл/12 від 17.03.2023р., є Фермерське господарство «Вербина Колодницька Плюс» на підставі договору поруки №132, укладеного 20.09.2023р. з Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Відповідач-1 свої зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати лізингових платежів не виконав, внаслідок чого згідно розрахунків позивача, станом на 29.04.2025р., існує заборгованість в частині лізингових платежів в сумі 156 749,12 грн. за період з 22.11.2024р. по 22.04.2025р.

У зв`язку з порушенням строків оплати лізингових платежів, позивач нарахував відповідачу-1 пеню в сумі 10 408,03 грн, інфляційні втрати в сумі 3 297,22 грн, 25% річних в сумі 8 794,56 грн та штраф в сумі 72 230,00 грн.

Оскільки Фермерське господарство «Вербина Колодницька Плюс» поручилося за виконання Фермерським господарством «Колодницька Вербина» умов договору фінансового лізингу №13-23-5 Ф ств-фл/12 від 17.03.2023р., позивач просить стягнути заявлені суми боргу солідарно з обох відповідачів на підставі статей 554, 610 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 251 478,93 грн, з яких: 156 749,12 грн заборгованість за лізинговими платежами, 10 408,03 грн пеня, 3 297,22 грн інфляційні втрати, 8 794,56 грн 25 % річних, 72 230,00 грн штраф за п.8.1 Основного договору.

Відповідачі не використали наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

Між Позивачем та Відповідачем-1 17.03.2023р. укладено Договір фінансового лізингу № 13-23-5 Ф ств фл/12 (далі Основний договір), згідно якого Позивач передав Відповідачу-1 у користування Котел твердопаливний Альтеп DUO Uni Plus 250kBt, зав. № 462 (1 од.) та Котел твердопаливний PL Moderator 100 кВТ, зав. № 358 (1 од.) (далі - Предмет лізингу) строком на 36 (тридцять шість) місяців, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах Договору.

Факт отримання техніки Відповідачем-1 підтверджується актами приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 22.03.2023р. №1 та від 22.03.2023р. №2.

Відповідно до п. 4.2. Основного договору, з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають: відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості Предмета лізингу (п. 4.2.1. Основного договору); комісію за організацію лізингової операції в розмірі 1 (одного) відсотка (без ПДВ) від вартості Предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору (п. 4.2.2. Основного договору); комісію за супроводження Договору в розмірі 25 (двадцять п`ять) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткуванням податком на додану вартість (п. 4.2.3. Основного договору).

Лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії з супроводження Договору сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця щомісячно. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання Акта, всі наступні лізингові платежі щомісячно. (п. 4.3. Основного договору).

Згідно п.4.4. Основного договору, розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до Основного Договору (далі Додаток № 2 та Додаток № 4 до Основного договору). Отже, враховуючи те, що Акти приймання-передачі були підписані 22.03.2023р., Відповідач-1 повинен був сплатити чергові лізингові платежі:

-за Додатком №2 до Основного договору: №20 в сумі 11 644,63 грн не пізніше 22.11.2024р., №21 в сумі 11 465,48 грн не пізніше 22.12.2024р., №22 в сумі 11 286,33 грн не пізніше 22.01.2025р., №23 в сумі 11 107,18 грн не пізніше 22.02.2025р., №24 в сумі 10 928,04 грн не пізніше 22.03.2025р., № 25 в сумі 10 748,89 грн не пізніше 22.04.2025р. (щомісячно з дати підписання Акта приймання-передачі);

-за Додатком №4 до Основного договору: №20 в сумі 15 525,22 грн не пізніше 22.11.2024р., №21 в сумі 15 286,37 грн не пізніше 22.12.2024р., №22 в сумі 15 047,52 грн не пізніше 22.01.2025р., №23 в сумі 14 808,67 грн не пізніше 22.02.2025р., №24 в сумі 14 569,82 грн не пізніше 22.03.2025р., №25 в сумі 14 330,97 грн не пізніше 22.04.2025р. (щомісячно з дати підписання Акта приймання-передачі).

Позивач стверджує, що Відповідач-1 не здійснив сплату вказаних лізингових платежів своєчасно та в повному обсязі, чим порушив умови Договору. Так, станом на 29.04.2025р. (день здійснення розрахунку заборгованості) заборгованість в частині лізингових платежів з 22.11.2024р. по 22.04.2025р. складає 156 749,12 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до п.3.4.3. Основного договору, Лізингоодержувач (Відповідач-1) зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Основного договору.

Відповідно до п.8.1. Основного договору, за будь-яке порушення умов Основного договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п.8.4. Основного договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За порушення умов Договору вдруге, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов Договору втретє, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За кожне наступне порушення умов Договору Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу.

Під первинною вартістю Предмета лізингу розуміється вартість техніки переданої в лізинг, яка зазначається у Додатках № 1, 3 до Основного договору, Акті приймання-передачі №1 та становить (включаючи ПДВ) 902 875,00 грн (386 960,00 грн + 515 915,00 грн).

Попередній лізинговий платіж це платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу, який згідно п. 4.1. Основного договору сплачується протягом 7 (семи) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором, розмір якого становить 20 (двадцять) відсотків його вартості (включаючи ПДВ), сума якого зазначена в Додатках № 2, 4 до Основного договору та становить (включаючи ПДВ) 180 575,00 грн (77 392,00 грн + 103 183,00 грн).

З урахуванням зазначеного, а також систематичного порушення умов Договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів (більш ніж втретє), про що свідчить вимога від 19.07.2024р. №14/646, вимога від 02.08.2024р. №14/702, вимога від 24.10.2024р. №14/1025, вимога від 26.03.2025р. №13/330 та ухвала Господарського суду Львівської області від 10.02.2025р. у справі №914/2852/24, Відповідачу-1 нарахований штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу, що становить 72 230,00 грн =((386 960,00 77 392,00) х 10 % = 3 956,80)+((515 915,00 103 183,00) х 10 % = 41 273,20), згідно розрахунку що здійснено Позивачем.

Згідно п.8.3. Основного договору, на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмір 25% річних.

Пунктом 8.9. Основного договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Відповідно до п. 10.3. Основного договору, строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції 10 (десять) років.

Згідно з розрахунком заборгованості, Відповідачу-1 нараховано пеню у розмірі 10 408,03 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 297,22 грн, 25 % річних у розмірі 8 794,56 грн, та штраф за п. 8.1. Основного договору у розмірі 10%, що становить 72 230,00 грн.

Позивачем були здійснені заходи досудового врегулювання спору. Вимогою від 26.03.2025р. №13/330 Компанія повідомила Відповідача-1 про заборгованість, але останній залишив дану вимогу без задоволення.

Пунктом 10.9. Договору встановлено, що спори, які можуть виникнути при виконанні Основного договору, вирішуються в судовому порядку.

Між Позивачем та Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» (Відповідач-2) 20.09.2023р. було укладено договір поруки №132 (далі - Договір поруки), згідно з яким Відповідач - 2 поручається у повному обсязі за виконання Відповідачем - 1 зобов`язань, що випливають із Основного договору з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього, укладених між Позивачем та Відповідачем-1, в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо строків/термінів та розмірів сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, збитків, будь-яких інших умов відповідно до умов Основного договору.

За неодноразові систематичні порушення умов Договору в частині оплати лізингових платежів Відповідачем - 1, Позивачем направлялась Відповідачу - 2 вимога від 26.03.2025р. № 13/331, як Поручителю, що залишена останнім без належного реагування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір фінансового лізингу №13-23-5 Ф ств-фл/12 від 17.03.2023р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору про фінансовий лізинг №13-23-5 Ф ств-фл/12 від 17.03.2023р. Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» передало, а Відповідач-1 в свою чергу прийняв предмет лізингу, що підтверджується актами приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 22.03.2023р., які оформлено належним чином та підписано уповноваженими представниками Позивача та Відповідача-1 без зауважень та заперечень.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

У статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Обов`язок своєчасної сплати лізингових платежів лізингоодержувачем передбачено умовами договору фінансового лізингу, підпунктом 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені статтею 193 Господарського кодексу України.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень п.3.4.3. Основного договору, Відповідач-1 зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пунктів 4.2.-4.4. Основного договору Відповідачем-1 та Позивачем погоджено перелік лізингових платежів та строки (терміни) їх сплати.

Як слідує з матеріалів справи, в порушення умов договору та графіку платежів, Відповідач-1 своєчасно та в повному обсязі не сплатив лізингові платежі.

Станом на 29.04.2025р., заборгованість Фермерського господарства «Колодницька Вербина» складає 156 749,12 грн.

Відповідачі наявності заборгованості зі сплати основного боргу у розмірі 156 749,12 грн не спростовували, відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подали, проти позову не заперечили, власного контррозрахунку не надали, доказів погашення заборгованості до матеріалів справи не долучили.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачами, факт порушення графіку сплати лізингових платежів. Дана обставина свідчить про порушення умов договору фінансового лізингу №13-23-5 Ф ств-фл/6 від 17.03.2023р.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за лізинговими платежами в розмірі 156 749,12 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 25% річних, пені та штрафу суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Частина 2 вказаної норми визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, зокрема можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних.

Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи слідує, що Позивач неодноразово звертався до Відповідачів із вимогами про сплату заборгованості за лізинговими платежами, проте, вказані вимоги залишені відповідачами без відповіді та задоволення.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат, 25% річних, пені, штрафу та встановив, що інфляційні втрати, 25% річних, пеня, штраф розраховані вірно та підлягають стягненню в заявленому розмірі.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається статтею 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу і пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, видами штрафних санкції, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Застосування до покупця таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку з продавцем та за своєю суттю є застосуванням до покупця різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі №910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі №922/1720/17, від 09.07.2018р. у справі №903/647/17 та від 08.08.2018р. у справі №908/1843/17.

Верховний Суд також зазначає, що згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, тощо.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги про стягнення з Фермерського господарства «Колодницька Вербина» та з Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» солідарно 251 478,93 грн, з яких: 156 749,12 грн заборгованість за лізинговими платежами, 10 408,03 грн пеня, 3 297,22 грн інфляційні втрати, 8 794,56 грн 25 % річних, 72 230,00 грн штраф за п.8.1 Основного договору є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України слідує, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020р..

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачами обставин справи не заперечено, доказів оплати заборгованості за взятими зобов`язаннями не надано.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення умов договору фінансового лізингу в частині своєчасної та повної сплати за лізинговими платежами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №1283 від 05.05.2025р. на суму 3 017,75 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки чинним законодавством не передбачено можливість солідарного стягнення судового збору, останній покладається на кожного з відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути солідарно з Фермерського господарства «Колодницька Вербина» (місцезнаходження: 82436, Львівська область, Стрийський район, село Конюхів, вулиця Гасина О., будинок 228; ідентифікаційний код: 40693835) та Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» (місцезнаходження: 82436, Львівська область, Стрийський район, село Конюхів, вулиця Гасина О., будинок 228; ідентифікаційний код: 44621900) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Мечникова, 16-А, ідентифікаційний код: 30401456) заборгованість в сумі 251 478,93 грн, з яких: 156 749,12 грн заборгованість за лізинговими платежами, 10 408,03 грн пеня, 3 297,22 грн інфляційні втрати, 8 794,56 грн 25 % річних, 72 230,00 грн штраф за п.8.1 Основного договору.

3.Стягнути з Фермерського господарства «Колодницька Вербина» (місцезнаходження: 82436, Львівська область, Стрийський район, село Конюхів, вулиця Гасина О., будинок 228; ідентифікаційний код: 40693835) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Мечникова, 16-А, ідентифікаційний код: 30401456) 1 508,88 грн судового збору.

4.Стягнути з Фермерського господарства «Вербина Колодницька Плюс» (місцезнаходження: 82436, Львівська область, Стрийський район, село Конюхів, вулиця Гасина О., будинок 228; ідентифікаційний код: 44621900) на користь Державного публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Мечникова, 16-А, ідентифікаційний код: 30401456) 1 508,88 грн судового збору.

5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.