ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2025 р. Справа№ 910/2920/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : не з`явився;

від відповідача : Жеброва І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025

у справі №910/2920/25 (суддя - Блажівська О.Є.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 808 583, 25 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася Фізична особа-підприємець Грищенко Микола Анатолійович з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості у розмірі 808583, 25 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/2920/25 закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення основної суми боргу у розмірі 740000, 00 грн. В іншій частині позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича 64333,53 грн інфляційних втрат, 4249,72 грн 1 % річних. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича витрати по сплаті судового збору в розмірі 12128,75 грн.

Не погоджуючись з указаними рішеннями, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 06.06.2025 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2025 у справі № 910/2920/25 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича витрат по сплаті судового збору у розмірі 12 128,75 грн та переглянути питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом ч. 3 ст. 130 ГПК України при здійсненні розподілу судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі 910/2920/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 розгляду справи був відкладений до 05.08.2025.

У судовому засіданні 05.08.2025 була оголошена перерва до 20.08.2025.

Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, проте відзиву на апеляційну скаргу не подав, у судове засідання представника не направив, що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції виключно в частині розподілу судових витрат. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 ГПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Як зазначено в апеляційній скарзі відповідача, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті вирішення спору, присудив до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 12 128,75 грн. Необхідність стягнення з відповідача судового збору в повному розмірі судом першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Згідно заяви позивача, поданої через систему "Електронний суд" 01.04.2025, в якій зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача. Отже, місцевий господарський суд виснував, що сплачений судовий збір у розмірі 12 128,75 грн покладається на відповідача відповідно до приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком виходячи із такого.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наведеною нормою Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до місцевого господарського суду із позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заборгованості у розмірі 808583, 25 грн, з яких:

- 740 000, 00 грн основний борг;

- 4 249, 72 грн 1 % річних,

- 34 333, 53 грн інфляційних втрат,

Під час розгляду справи, відповідачем було подано до суду оригінали платіжних інструкцій від 18.03.2025 №2860, від 19.03.2025 №2881, відповідно до яких відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 740 000, 00 грн. Позивач не заперечував проти плати боргу у вказаній сумі та додатково подав копії банківської виписки по рахунку позивача та копію довідки про надходження коштів від відповідача в погашення основного боргу за поставку продукції відповідно до умов Договору.

З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині стягнення основного боргу у розмірі 740 000, 00 грн. припинив своє існування, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу 740 000, 00 грн., згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки під час судового розгляду сума основного боргу була погашена, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 249, 72 грн 1 % річних, 34 333, 53 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів відзначає, що у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19 викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".

Подібний за змістом висновок щодо застосування приписів частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України "Про судовий збір" викладений також у постановах Верховного Суду від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20, від 23.01.2024 у справі № 910/7984/22 та від 28.01.2025 у справі № 910/11845/23.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, викладеними у апеляційній скарзі, стосовно безпідставного стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача судового збору з посиланням на положення частини 3 ст. 130 ГПК України.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній. Відтак з урахуванням положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" наведений припис 3 ст. 130 ГПК України застосований бути не може до основної суми боргу (740 000, 00 грн), в частині якого було закрито провадження у справі.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими твердження скаржника щодо неправильного застосування місцевим господарським судом приписів статті 130 Господарського процесуального кодексу України без урахування приписів пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

У даній справі судом першої інстанції по суті було вирішено питання лише в частині задоволення вимог про стягнення 4 249, 72 грн 1 % річних, 34 333, 53 грн інфляційних втрат, тому відповідно до приписів частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір лише за розгляд позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 13 вказаного Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наведених положень чинного процесуального законодавства вбачається, що саме учасники справи, які наділені певною процесуальною ініціативою, при зверненні до суду з заявами визначають свої вимоги (в межах яких і відбувається розгляд цих заяв судом) та несуть ризик настання або ненастання наслідків, пов`язаних з вчиненням відповідних процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, викладеними у апеляційній скарзі, стосовно безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача судового збору нарахованого, виходячи із суми основного боргу 740 000, 00 грн, в частині якого було закрито провадження у справі, а також, що відповідач за первісним позовом зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір лише за розгляд позовних вимог в частині задоволення 4249,72 грн 1 % річних, 34333,53 грн інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом диспозитивності у господарському процесі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суд зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, з визначенням його розміру в сумі 2 422,40 грн 40 коп. (з урахуванням того, що позовна заява була подана в електронній формі).

Натомість витрати по сплаті судового збору в сумі 9706,35 грн можуть бути повернуті судом з Державного бюджету України за клопотанням Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про зміну резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/2920/25 у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/2920/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/2920/25 змінити в частині стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" судового збору, виклавши п. 4 резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34440, Рівненська область, м. Вараш; код ЄДРПОУ ВП: 05425046) на користь Фізичної особи-підприємця Грищенка Миколи Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі № 910/2920/25 залишити без змін.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.08.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран