ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. Справа № 907/664/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 28 березня 2025 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року (повний текст підписано 19.03.2025), суддя Худенко А.А.

у справі № 907/664/24

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Підприємства споживчої кооперації ремонтно-будівельна дільниця Ужгородської райспоживспілки, с. Минай, Закарпатська область

про стягнення 175 425,72 грн штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати (з урахуванням заяви про закриття провадження у справі в частині позовних вимог)

встановив:

24 липня 2024 року Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Підприємства споживчої кооперації ремонтно-будівельна дільниця Ужгородської райспоживспілки про стягнення 450 064,86 грн, з яких: 265 611,74 грн заборгованості по орендній платі, 175 425,72 грн штраф та 9 027,40 грн пеня.

Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу та пені закрито на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку зі сплатою відповідачем таких.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року у справі № 907/664/24 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 52 627,72 грн штрафу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у спірному випадку наявні підстави для зменшення заявленого до стягнення штрафу на 70%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо погашення основної заборгованості. Зокрема, судом взято до уваги обставину добровільної сплати відповідачем заборгованості з орендної плати та пені, що свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на погашення заборгованості та визнання її існування.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду щодо зменшення розміру штрафу, позивач Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року у справі № 907/664/24 та прийняти нове про задоволення позову щодо стягнення штрафу в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що з моменту підписання договору відповідачем систематично в повному обсязі не сплачувались орендні платежі відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість по орендній платі в сумі 265 611,74 грн; наголошує, що у період з лютого 2021 року по червень 2024 року відповідачем у листопаді 2023 року здійснено лише один платіж у розмірі 1020,00 грн, (що у 7 разів менше за суму щомісячної орендної плати у 2023 році), у той час як пунктом 11 договору передбачено щомісячне внесення орендної плати. На думку скаржника, зменшення розміру штрафних санкцій на 70% нівелює саме значення штрафу як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Також апелянт зазначає, що відповідач почав сплачувати суму заборгованості лише у листопаді 2024 року (тобто через 3 місяці після відкриття провадження у цій справі), у той час як його попередня бездіяльність з моменту підписання договору у 2021 році свідчила про відсутність наміру належно виконувати договірні зобов`язання щодо своєчасного внесення орендної плати; при цьому відповідачем не надано жодних доказів та не наведено суду поважних причин невиконання взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів у розмірі та строки, встановлені договором.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Судові засідання з розгляду справи в апеляційному суді проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотанням представника позивача та на підставі відповідних ухвал суду.

19 серпня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, зважаючи на заяву представника позивача, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2021 року між Територіальною громадою міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, який у подальшому перейменований на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, (орендодавцем, позивачем у справі) та Підприємством споживчої кооперації ремонтно-будівельна дільниця Ужгородської райспоживспілки (орендарем, відповідачем у справі) укладено договір оренди землі №2225, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств в м. Ужгороді, вул. Юрія Гагаріна, 273 (кадастровий номер земельної ділянки: :69:001:0436), загальною площею 0,3431 га (п.п.1, 2 Договору).

Відповідно до п.5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2021 рік становить 2 253 789,59 грн згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої відділом в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області №1615/0/192-21 від 23.02.2021.

Згідно з п.8 Договору строк дії останнього 3 роки. Після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк.

У п.10 Договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та складає 67 613,69 грн на рік.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 5 634,47 грн (п.11 Договору).

Відповідно до п.12 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 13 Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається щороку у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни нормативної грошової оцінки землі, розмірів земельного податку, зміні ставок орендної плати, підвищення цін та тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; зміні граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України; інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Земельна ділянка передається в оренду із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств (п.п.16, 17 Договору).

Відповідно до п.27 Договору орендодавець має право в односторонньому порядку вносити зміни до даного договору при зміні розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів інфляції (визначених у відповідності до вимог чинного законодавства) ставок земельного податку та ставок орендної плати відповідно до змін чинного законодавства шляхом надсилання відповідних повідомлень.

У пункті 30 Договору визначені обов`язки орендаря, зокрема, самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, крім випадків визначених абзацом 1 пункту 27 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку (п.33 Договору).

Крім того у п.40 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Право оренди землі виникає у порядку визначеному чинним законодавством. Сторони дійшли згоди, що при підписанні договору оренди землі його дія розповсюджується на період від другого лютого дві тисячі двадцять першого року до завершення строку його дії, визначеного рішенням сесії Ужгородської міської ради про затвердження земельної документації (рішення УМР від 02.02.2021 №92, пункт 1.10). Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов`язання орендаря, а орендар зобов`язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від другого лютого дві тисячі двадцять першого року до завершення строку його дії.

Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки, підписаним уповноваженими представниками сторін договору земельна ділянка площею 3431 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 273, передана в оренду відповідачу.

У претензії за вих.№ 30.01-13/455 від 30 жовтня 2023 року позивач просив відповідача погасити у місячний строк заборгованість за договором в сумі 188 948,33 грн та штраф в сумі 85 531,80 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по орендній платі, відповідач сплатив у листопаді 2023 року лише 1 020 грн.

У липні 2024 року Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до суду з цим позовом про стягнення з Підприємства споживчої кооперації ремонтно-будівельна дільниця Ужгородської райспоживспілки 450 064,86 грн, з яких: 265 611,74 грн заборгованості по орендній платі, 175 425,72 грн штраф та 9 027,40 грн пеня.

Як встановлено судом вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем сплачено основний борг в сумі 265 611,74 грн та пеню в сумі 9 027,40 грн, що слугувало підставою для висновку місцевого господарського суду про зменшення розміру штрафу на 70% (з 175 425,72 грн до 52 627,72 грн).

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

В силу ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч.ч.1, 9 ст.93 ЗК України).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 вказаної статті).

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч.1 ст.286 ГК України).

Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі (ст.15 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до ст.21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі (ст.22 ЗУ «Про оренду землі»).

В силу ст.24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право, серед іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (ст.25 ЗУ «Про оренду землі»).

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як погоджено сторонами в договорі оренди землі від 02 березня 2021 року орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та складає 67 613,69 грн на рік; орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 5 634,47 грн.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням орендарем своїх зобов`язань за договором оренди землі, у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 265 611,74 грн, що не заперечувалося відповідачем. Отже, орендарем з моменту укладення договору оренди землі (з лютого 2021 року) не сплачувалась орендна плата протягом більш як трьох років (за цей час було сплачено лише 1 020 грн у листопаді 2023 року).

У зв`язку з наведеним, позивачем 01 серпня 2023 року нараховано відповідачу штраф в сумі 85 531,80 грн, який також не був сплачений після пред`явлення претензії, та 01 березня 2024 року штраф в сумі 89 893,92 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).

Так, згідно з п.14 Договору зокрема у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором.

Як зазначено судом вище, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу до 52 627,72 грн.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 909/321/24).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).

Зменшуючи розмір штрафу на 70%, судом першої інстанції враховано сплату орендарем основного боргу та пені під час розгляду справи, разом з тим, не взято до уваги ступінь невиконання відповідачем свого обов`язку за договором (несплату орендної плати протягом більш ніж трьох років (з моменту укладення договору оренди землі до моменту розгляду справи в суді). Незважаючи на виставлення відповідачу претензії щодо сплати заборгованості з орендної плати, а також нарахованого 01.08.2023 року штрафу, орендар не сплатив такий борг та продовжував порушувати свої зобовязання за договором.

На думку колегії суддів сплата відповідачем основного боргу та пені під час розгляду справи, не є достатньою підставою для зменшення розміру неустойки до 30%, за наявності інших встановлених судом вище обставин щодо ступеня виконання зобов`язання, поведінки орендаря, а також відсутності доказів, які б підтверджували обставини щодо неможливості виконання ним своїх обов`язків за договором протягом такого тривалого часу.

Як вже було зазначено, наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки залежить від фактичних обставин, які встановлені судом у справі.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази, врахувавши інтереси обох сторін, тривалість невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а також відсутність доказів, які б підтверджували неможливість виконання ним таких зобов`язань, колегія суддів у спірному випадку не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки на 70%.

Стягнення неустойки має стимулювати боржника до належного виконання основного зобов`язання; ця фінансова санкція слугує покаранням за порушення, спонукаючи боржника вчасно та якісно виконати договірні обов`язки, натомість, суттєве її зменшення судом за відсутності достатніх на те підстав, може призвести до негативного наслідку у вигляді подальшого невиконання орендарем своїх зобов`язань за договором.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не зазначено будь-яких обставин, що унеможливили чи ускладнили виконання ним своїх зобов`язань та не надано суду доказів на їх підтвердження.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про стягнення штрафу в повному обсязі.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, скасуванням рішення суду першої інстанції та задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача (скаржника) слід стягнути 6 264,98 грн судового збору (з яких: 2 631,38 грн за подання позову та 3 633,60 грн за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.129, 236, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року у справі № 907/664/24 скасувати.

Позов задоволити в повному обсязі.

Стягнути з Підприємства споживчої кооперації ремонтно-будівельна дільниця Ужгородської райспоживспілки (89422, Закарпатська область, Ужгородський район, село Минай, вулиця Тиха, будинок, 15; ідентифікаційний код 01739368) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, площа Поштова, будинок, 3; ідентифікаційний код 36541721) 175 425,72 грн штрафу та 6 264,98 грн судового збору.

На виконання постанови видати наказ.

Матеріали справи № 907/664/24 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 27 серпня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.