ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.08.2025м. СумиСправа № 920/588/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 920/588/25

за позовом Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області (бульвар Шевченка, буд. 2, м. Ромни, Сумська обл., 42000; код за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерференц систем (вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07403; код за ) ,

про стягнення 92966,32 грн

установив:

29.04.2025 позивач через систему Електронний суд подав позов, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 85680,00 грн (вісімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят грн 00 коп.) заборгованості за невиконання договору від 28.11.2024 №235-24 на розрахунковий рахунок UA0026696, 7286,32 грн (сім тисяч двісті вісімдесят шість грн 32 коп.) пені за період з 01.01.2025 по 28.04.2025, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору.

30.04.2025 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ №35043780, відповідно до якого відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Інтерференц систем», зареєстрований як юридична особа з ідентифікаційним кодом 45067285 та місцезнаходженням: вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07403.

Ухвалою від 01.05.2025 у справі №920/588/25 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали, шляхом подання суду доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими документами відповідно до вимог ст. 172 ГПК України на адресу місцезнаходження відповідача за даними ЄДРПОУ (Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерференц систем, вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07403) або до електронного кабінету відповідача.

02.05.2025 на виконання вимог ухвали від 01.05.2025 у справі №920/588/25 Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області через систему Електронного суду подав заяву про усунення недоліків №б/н від 02.05.25, якою надано докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими документами відповідно до вимог ст. 172 ГПК України на адресу місцезнаходження відповідача, зазначений доказ долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 06.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/588/25; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

26.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх №2467), за яким відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.06.2025 позивач подав наступні документи:

1) відповідь на відзив (вх №2674 від 04.06.2025), в якому позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити;

2) клопотання про витребування доказів (вх №3182 від 04.06.2025), згідно з яким позивач просив:

1)витребувати у відповідача відомості про рух (обіг) та використання скретч-карток на пальне, виданих позивачу за договором поставки №235-24 від 28.11.2024, зокрема:

-серії та номери скретч-карток переданих позивачу;

-дати їх використання або анулювання;

-інформацію про пункти (АЗС), де вони мали бути реалізовані;

2)витребувати у відповідача відомості про поставку паливно-мастильних матеріалів до вищевказаних АЗС ANP у місті Ромни Сумської області, визначених ним при укладенні договору поставки №235-24 від 28.11.2024 як пункти відпуску пального, за період з 03 грудня 2024 року по 29 квітня 2025 року, та документи які б підтверджували відпуск паливно-мастильних матеріалів за талонами (скретчкартками) на цих АЗС ANP.

Ухвалою від 09.06.2025 у справі №920/588/25 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (вх №3182 від 04.06.2025); зобов`язано відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерференц систем, у строк до 30.06.2025 надати суду: 1) відомості про рух (обіг) та використання скретч-карток на пальне, виданих позивачу за договором поставки №235-24 від 28.11.2024, зокрема: серії та номери скретч-карток переданих позивачу; дати їх використання або анулювання; інформацію про пункти (АЗС), де вони мали бути реалізовані; 2) відомості про поставку паливно-мастильних матеріалів до вищевказаних АЗС ANP у місті Ромни Сумської області, визначених ним при укладенні договору поставки №235-24 від 28.11.2024 як пункти відпуску пального, за період з 03 грудня 2024 року по 29 квітня 2025 року, та документи які б підтверджували відпуск паливно-мастильних матеріалів за талонами (скретчкартками) на цих АЗС ANP.

01.07.2025 відповідач подав пояснення щодо витребування доказів (вх №3181).

04.07.2025 позивач надав додаткові пояснення у справі (вх №3250), в яких позивач просить відхилити твердження відповідача викладені у відзиві та додаткових поясненнях як безпідставні та задовольнити позов.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Відповідно до статті 233 ГПК України за результатами оцінки доказів, поданих сторонами судом ухвалене рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

28.11.2024 між Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» (постачальник) укладено договір поставки №235-24, пунктом 1.1. розділу 1 якого передбачено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар. Найменування товару: Придбання паливно-мастильних матеріалів (бензин А-95, бензин А-92) код ДК 021:20-9 «Нафта і дистиляти». Одиниця вимірювання: літр.

Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами згідно накладних на товар (п.1.2. Договору №235-24 від 28.11.2024): бензин А-92 1000 л, бензин А-95 - 1500 л.

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 договору №235-24 від 28.11.2024, ціна за одиницю (1 літр) товару встановлюється згідно накладної на товар: А-92 57,00 грн, А95 57,12 грн.

Загальна сума договору, відповідно до пункту 3.2 розділу 3 становить 142 680 грн 00 коп (сто сорок дві тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 коп),у тому числі ПДВ (20 %) 23 780 грн 00 коп. (двадцять три тисячі сімсот вісімдесят гривень 00 коп).

Підпунктом 5.2.1. пункту 5.2. розділу 5 договору поставки №235-24 від 28.11.2024 встановлено, що передача товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скетч-карток.

Підпунктом 5.2.2. пункту 5.2. розділу 5 договору поставки №235-24 від 28.11.2024 передбачено, що скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у картці об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч- картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони). Строк дії вказаного договору - до 31.12.2024.

Додатком №1 договору є специфікація, в якій сторони погодили найменування товару бензин А-92, бензин А-95, а також кількість, та ціну.

Відповідачем до тендерної документації надано Гарантійний лист №10055 від 14.11.2024 у якому зазначалося, що ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» надає гарантію щодо пального на АЗС, яке буде гарантовано забезпечене щоденним- цілодобовим постачанням нафтопродуктів для потреб замовника (позивача) на автозаправних станціях (АЗС).

Також у тендерній документації до договору поставки №235-24 від 28.11.2024 маються гарантії відповідача щодо відпуску бензину. Так, у документі Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» гарантував:

Відпуск бензину здійснюватиметься по літражу за потребою замовника.

Вимога до постачальника: АЗС в радіусі дії замовника.

Заправка автотранспорту замовника щоденно (за потребою).

АЗС у радіусі дії м. Ромни, так, як замовник своєї АЗС немає.

Місцем поставки товару визначено: 4200, Сумська область, місто Ромни, АЗС.

Відповідно до Довідки про АЗС №10055 від 14.11.2024, наданою відповідачем, як АЗС постачальника були визначені наступні АЗС ANP, що розташовані за адресами: м.Ромни, вул. Героїв Роменщини (колишня вул. Горького), 55, м. Ромни, вул. Київська, 27, м. Ромни, вул. Конотопська, 190, м. Ромни, вул. Полтавська, 91.

На виконання умов договору відповідачем, за видатковою накладною №2163 від 02.12.2024 та рахунком на оплату №1444 від 02.12.2024, було передано позивачу талони на пальне встановленої форми відповідного номіналу (1000 л бензин А-92, 1500 л бензин А-92) на загальну суму 142680, 00 грн, у тому числі ПДВ (20 %) 23780,00 грн, яка підписана представниками сторін.

У свою чергу, позивачем за отримані талони згідно видаткової накладної №2163 від 02.12.2024 було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 142680 грн 00 коп., у тому числі ПДВ (20 %) 23780 грн 00 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №776 від 04 грудня 2024 року.

У процесі отримання позивачем паливно-мастильних матеріалів на АЗС «ANP» у м.Ромни Сумської області, виявилось, що надані постачальником талони на бензин А-95 не забезпечені товаром, тобто бензин відсутній, що унеможливило заправку транспорту замовника на АЗС.

Залишок невикористаних талонів за договором №235-24 від 28.11.2024 складає:1500 л (скретч-картки номіналом по 20 л 30 шт., по 15 л -20 шт., по 10 л 60 шт.) на загальну суму 85680,00 грн.

Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області вживалися заходи на досудове врегулювання даного спору. На адресу відповідача позивачем було направлено претензію 02.1-22/263 від 24.01.2025, у якій вимагалося виконання договірних зобов`язання по договору поставки №235-24 від 28.11.2024 та забезпечення відпуску товару за ним, а у разі неможливості виконання умов вказаного договору, пропонувалось повернути кошти сплачені за товар, який лишився не реалізований.

Позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» було порушено умови договору №235-24 від 28.11.2024, оскільки залишились невикористаними зобов`язання щодо відпуску позивачу 1500 л пального та, оскільки Виконавчий комітет Роменської міської ради не має можливості використати талони за призначенням та здійснити повну вибірку оплаченого ним пального, відтак у відповідача виник обов`язок з повернення позивачу коштів за пальне, яке він не отримав, але вартість якого сплачена. В зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 235-24 від 28.11.2024 відповідачем було надано позивачу талони (скретч-картки) на загальну суму 142680 грн 00 коп., у тому числі ПДВ (20 %) 23 780 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №2163 від 02.12.2024, яка підписана представниками сторін. Позивач за отримані талони згідно видаткової накладної №2163 від 02.12.2024 розрахувався в повному обсязі, а саме перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 142 680 грн 00 коп., у тому числі ПДВ (20 %) 23 780 грн 00 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції № 776 від 04.12.2024. Тобто позивачем виконано в повному обсязі зобов`язання по договору № 235-24 від 28.11.2024.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).

Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

Відповідно, талон (скретч-картка) є засобом, що посвідчує право його власника на отримання пального.

Судом встановлено, що станом на 15.04.2025 залишок невикористаних талонів на пальне Бензин А-95 складає 1500 л номіналом: по 20 л 30 шт., по 15 л -20 шт., по 10 л 60 шт., а загальна сума не отриманого товару за договором становить 85 680 грн 00 коп.

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу (поставки), покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує на тому, що наведена позивачем видаткова накладна не містить інформації про те, які саме талони були передані відповідачем на виконання умов спірного договору, та позивачем не наданого жодного документу, що підтверджує факт того, що надані до позовної заяви скретч-картки (талони), на підставі яких не можливо отримати пальне на АЗС, отримані саме від ТОВ «Торговий дім «Інтерференц Систем», наприклад: акт приймання-передачі, реєстр тощо. Також, як зазначає відповідач, позивачем не було надано жодного документу на підтвердження неможливості відпуску товару на АЗС.

Крім зазначеного, відповідач звертає увагу суду, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді повернення попередньої оплати не відповідає суті порушеного права та є неефективним.

Суд наголошує, що заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи, зазначеними умовами укладеного договору, умовами проведених відкритих торгів щодо місця поставки товару та довідкою відповідача про наявні АЗС в м.Ромни №10055 від 14.11.2024, яка подавалася останнім при проведенні торгів. Заперечуючи проти факту передачі доданих до позовної заяви саме тих скретч-карток (талонів), на підставі яких не можливо отримати пальне на АЗС в м.Ромни, відповідач на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, посилаючись на умови укладеного договору, повідомив суд про відсутність у нього витребуваних судом документів, а саме: відомостей про рух (обіг) та використання скретч-карток на пальне, виданих позивачу за договором поставки №235-24 від 28.11.2024, зокрема: серії та номери скретч-карток переданих позивачу; дати їх використання або анулювання; інформацію про пункти (АЗС), де вони мали бути реалізовані; відомостей про поставку паливно-мастильних матеріалів до вищевказаних АЗС ANP у місті Ромни Сумської області, визначених ним при укладенні договору поставки №235-24 від 28.11.2024 як пункти відпуску пального, за період з 03 грудня 2024 року по 29 квітня 2025 року, та документи які б підтверджували відпуск паливно-мастильних матеріалів за талонами (скретч-картками) на цих АЗС.

Суд зазначає, що за пунктом 6.3. договору поставки №235-24 від 28.11.2024 відповідач взяв на себе зобов`язання з поставки товару перед позивачем, адже постачальник зобов`язався: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору.

Суд погоджується з позицією позивача, що відповідач, самостійно визначивши АЗС для відпуску пального, порушив взяті на себе зобов`язання при відсутності пального на цих АЗС, оскільки він не забезпечив можливість отримання товару позивачем.

Як встановлено судом, позивачем було отримано товар за договором на загальну суму 142680,00 грн. Позивачем долучено до матеріалів справи копії всіх невикористаних талонів на пальне на загальну суму 85680,00 грн.

Відтак, загальна вартість непоставленого товару згідно договору склала 85680,00грн. Суд зазначає, що факт підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджував факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Картка (талон) являє собою емітований покупцем документ, встановленого зразку та форми, одноразового використання, що посвідчує право покупця та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки нафтопродукту на АЗС постачальника.

Отже, з моменту передання відповідачем за видатковою накладною карток (талонів) на пальне позивачу, останній набув право на пального в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній.

Суд зазначає, що передача талонів на пальне (картки), які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання із своєчасної та повної оплати за товар, який мав бути використаний позивачем, шляхом обміну у мережах АЗС оплачених талонів (карток).

Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу замовлений та оплачений товар на загальну суму 85680,00грн, яка є предметом даного спору.

Як передбачено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі № 910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують обставини щодо неможливості фактичного отримання позивачем товару, придбаного у відповідача у формі паливних карток, на суму 85680,00 грн.

Відтак, обставину неможливості реалізувати паливні картки, придбані у відповідача, суд визнає доведеною. Встановлена поведінка відповідача не відповідає умовам зобов`язань, що виникли між сторонами даного договору, адже, здійснюючи повну оплату товару при придбанні паливних карток, сторона (позивач) розраховує на відпуск відповідного пального у відповідних АЗС, у спосіб пред`явлення паливних карток, обов`язок забезпечення здійснення якого покладається на відповідача.

Таким чином, неможливість використання талонів у повній кількості, доводить не виконання відповідачем зобов`язання з поставки товарів у обсязі та в кількості, погодженій сторонами у договорі.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 85680,00 грн вартості оплати за неотриманий товар за договором суд вважає законними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо санкцій за невиконання умов договору поставки №235-/45 від 28.11.2024, суд зазначає наступне:

Пунктом 7.2. розділу 7 договору поставки №235-/45 від 28.11.2024 передбачено санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, а саме : за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК, в тому числі є неустойка.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Оскільки, як зазначає позивач, постачальник припинив відпуск товару з середини січня 2025 року, штрафні санкції слід застосовувати з 15.01.2025 по 28.04.2025 (день подання позовної заяви). Сума пені за неналежне виконання відповідачем (ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ») зобов`язань по договору поставки №235/24 від 28.11.2024 склала за підрахунками позивача 7286,32 грн.

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині зі сторони відповідача.

Разом з тим, відповідно до п.5.1 договору строк поставки товару до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Дослідивши копії долучених до позовної заяви скретч-карток, суд встановив відсутність зазначеного на них строку їх дії, внаслідок чого суд дійшов висновку про неможливість встановити строк прострочення зобов`язання з боку відповідача.

З огляду на зазначене, суд визнає вимоги позивача в частині стягнення 7286,32 пені необґрунтованими та не підтвердженими вірним розрахунком, на підставі чого відмовляє в позові в цій частині.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 85680,00 грн вартості неотриманого товару, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в цій частині як законні та обґрунтовані, в іншому суд відмовляє за необґрунтованістю позовних вимог.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача 3028,00 грн судового збору, сплата якого підтверджена платіжною інструкцією від 28.04.2025 №220.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 3028,00 грн судового збору в межах мінімальної ставки судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Інтерференц систем (вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07403; код за ) на користь Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області (бульвар Шевченка, буд. 2, м. Ромни, Сумська обл., 42000; код за ) 85680,00 грн (вісімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят грн 00 коп.) заборгованості за договором від 28.11.2024 №235-24 на розрахунковий рахунок UA0026696, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складено та підписано 22.08.2025.

Суддя В.Л. Котельницька