ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Справа № 918/801/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 у справі № 918/801/24 (суддя Марач В.В., повний текст рішення складено 30.01.2025)

за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВудЛенд-Профі"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами, повернення лісових ділянок

за участю представників сторін:

прокурор - Ващишин С.В., Піщук Д.О.;

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третьої особи - Багацький Є.Г.;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Вараської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Рівненської обласної військової адміністрації (далі - позивач, Рівненська ОВА) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВудЛенд-Профі" (далі - відповідач, ТОВ "ВудЛенд-Профі") за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - третя особа), в якому просить:

- розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30, укладений між ДП "Ліси України" та ТОВ "ВудЛенд-Профі";

- зобов`язати ТОВ "ВудЛенд-Профі" за актом приймання - передачі повернути лісові ділянки загальною площею 8,3 га, які розташовані в кварталі 90, виділи 1-6, 10, 21-26, 28 Мульчицького лісництва постійному лісокористувачеві ДП "Ліси України" у стані придатному для використання їх в лісогосподарських цілях, відповідно до договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30 шляхом звільнення від забудов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач усупереч вимогам договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30 самовільно здійснив будівництво на земельній ділянці, чим порушив істотні умови договору, що є підставою для його розірвання та повернення лісової земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 в позові відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що належними сторонами у спорі про розірвання договору є особи, які такий договір уклали. Натомість ДСГП "Ліси України" в особі філії "Рокитнівське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", яке є стороною спірного правочину, приймає участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Оскільки сторона спірного договору не залучена до справи в якості позивача чи відповідача, відповідний позов не може бути задоволений судом по суті пред`явлених позовних вимог. Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови в позові та не вимагають додаткового встановлення обґрунтованості пред`явленого позову.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор порушив норми ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- звертаючись до суду із даним позовом, прокурор обґрунтовує його порушенням відповідачем умов укладеного договору від 06.05.2019 № 30, в якому, як підстава припинення договору зазначено проведення стороною-2 будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд лінійного типу без згоди сторони-1, що є безумовною підставою для його розірвання за умовами п. 29 договору. Тобто підставою позову визначено п. 29 договору, а не правила ч. 2 ст. 651 ЦК України;

- ДП "Рафалівське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" (правонаступник - Філія "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України") є лише постійним лісокористувачем спірної лісової ділянки та укладало договір від 06.05.2019 №30 саме на підставі розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 15.04.2019 № 323, як власника лісової ділянки;

- враховуючи те, що спірна лісова ділянка наразі перебуває у тимчасовому користуванні ТОВ "ВудЛенд-Профі" на підставі договору від 06.05.2019 № 30 та згідно з актом передачі лісових ділянок від 08.05.2019 та те, що саме вказаною стороною порушено умови договору, вказане товариство визначено відповідачем по справі;

- прокурор звертає увагу на те, що порушень умов договору зі сторони постійного лісокористувача, яким на даний час є Філія "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", не встановлено. Саме постійним лісокористувачем під час виконання обов`язків, визначених п. 21 договору щодо здійснення контролю за належним станом лісової ділянки, дотриманням режиму використання земель тощо, виявлено факт недотримання вимог закону та умов договору ТОВ "ВудЛенд-Профі";

- наразі саме Рівненська ОВА поєднує у собі функції розпорядника земельних ділянок та органу державного контролю щодо них. Враховуючи повноваження, якими наділена обласна державна адміністрація у сфері лісових земельних відносин, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2023 у справі №442/1208/21 дійшов переконання, що Львівська обласна державна адміністрація як розпорядник спірної земельної ділянки вправі звертатися до суду з позовом про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою з підстав істотного порушення договору другою стороною;

- Рівненська обласна державна адміністрація, якою видано розпорядження про надання ТОВ "ВудЛенд-Профі" у довгострокове платне користування лісової ділянки є належним позивачем у справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 прокурору поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження у справі № 918/801/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.05.2025 о 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 у справі № 918/801/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/111/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 поновлено провадження у справі; розгляд скарги призначено на 13.08.2025 о 16:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2025 розгляд справи відкладено на 21.08.2025 о 11:00 год.

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" надіслало до суду письмові пояснення, в яких просить задоволити апеляційну скаргу. Третя особа зазначає, що ні ДП "Ліси України", ні філія "Рафалівське лісове господарство" ДП "Ліси України", спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності ТОВ "ВудЛенд-Профі" не погоджували. Відповідачем, згідно інформації ГУ ДПС в Рівненській області, допускаються порушення правил сплати узгоджених податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів. За вказані порушення до останнього застосовувались штрафні санкції. Зазначені обставини об`єктивно є вказівкою на необхідність розірвання договору № 30 від 06.05.2019 та повернення земельної ділянки у користування ДП "Ліси України" в стані, придатному для ведення лісового господарства.

Прокурори, представники позивача та третьої особи в судових засіданнях підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, заслухавши в судовому засіданні прокурорів та присутніх представників сторін, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 15.04.2019 № 323 виділено ТОВ "ВудЛенд-Профі" у довгострокове тимчасове користування з метою використання корисних властивостей лісів лісову ділянку на території Державного підприємства "Рокитнівське лісове господарство" у 90 кварталі (виділи 1-6,10,21-28) Мульчицького лісництва площею 9,3 гектара (VI категорія) для використання в культурно-оздоровчих та рекреаційних цілях на термін 20 років.

На підставі вказаного розпорядження між ДП "Рафалівське лісове господарство" (сторона-1) та тимчасовим лісокористувачем ТОВ "ВудЛенд-Профі" (сторона-2) 06.05.2019 укладено договір № 30 дострокового тимчасового користування лісам та підписано акт від 08.05.2019 передачі лісових ділянок у довгострокове тимчасове користування суб`єкту господарювання ТОВ "ВудЛенд-Профі".

Пунктом 22 договору передбачено, що сторона-2 має право здійснювати господарську діяльність на лісовій ділянці з дотриманням умов цього договору та законодавства; за погодженням із стороною-1 в установленому порядку зводити тимчасові будівлі, споруди, паркани та інші споруди лінійного типу, необхідні для ведення господарської діяльності; отримувати доходи від рекреаційних послуг; приступати до використання лісової ділянки у термін, визначених пунктом 9 цього договору; отримувати від сторони-1 необхідну усну та письмову інформацію стосовно режиму та порядку використання лісової ділянки: вносити пропозиції щодо перегляду умов цього договору або його розірвання у випадках, передбачених цим Договором та законом; здійснювати інші права, надані законом.

Вказаний договір зареєстровано у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового. користування лісами зроблено запис від 21.05.2019 № 65.

Додатковою угодою № 4 від 06.07.2023 сторони погодили внести зміни в договір, якими, зокрема, замінено сторону-1 - ДП "Рафалівське лісове господарство" на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Рафалівське лісове господарство".

Керівник Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської ОВА звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до ТОВ "ВудЛенд-Профі" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ДСГП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс", в якому просить розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30, укладений між ДП "Ліси України" та ТОВ "ВудЛенд-Профі", та зобов`язати ТОВ "ВудЛенд-Профі" за актом приймання - передачі повернути спірні лісові ділянки постійному лісокористувачеві ДП "Ліси України" у стані придатному для використання їх в лісогосподарських цілях, відповідно до договору від 06.05.2019 № 30 шляхом звільнення від забудов.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідач усупереч вимогам договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30 самовільно здійснив будівництво на земельній ділянці, чим порушив істотні умови договору, що є підставою для його розірвання та повернення лісової земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому вищенаведені приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України є загальними для розірвання договору та передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, а також в інших випадках, установлених договором або законом.

Таким чином, законодавець встановлює чіткий, певний, конкретно визначений та обов`язковий перелік складових у їх сукупності для можливого застосування судами частини другої статті 651 ЦК України, а саме: 1) наявність вимоги про розірвання договору однієї зі сторін такого договору; 2) наявність встановлення саме істотного порушення такого договору; 3) або настання обставин визначених/установлених таким договором або законом для його розірвання.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 923/494/18, за імперативними приписами статті 188 ГК України і статті 651 ЦК України зміна (розірвання) договору можлива лише за згодою сторін або у виняткових випадках за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому право на передачу спору на вирішення суду належить виключно стороні договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами, можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (п. 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав.

Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 16.02.2024 у справі №902/1331/22. Подібний висновок викладено в п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц.

При цьому за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).

Таким чином, враховуючи зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду та виходячи із системного аналізу змісту положень частин 1, 2, 4 статті 48 ГПК України, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 16.02.2024 у справі №902/1331/22 дійшла висновку про те, що зазначені процесуальні норми дозволяють суду першої інстанції залучити до участі в справі співвідповідача (співвідповідачів) або замінити первісного відповідача належним відповідачем, причому вказані процесуальні дії суд має право вчиняти лише за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, тобто не з ініціативи суду, а процесуальним наслідком пред`явлення позову до неналежного відповідача є відмова в позові до нього.

Апеляційний господарський суд вказує, що прокурор просить суд розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 06.05.2019 № 30, укладений між ДП "Ліси України" та ТОВ "ВудЛенд-Профі" та зобов`язати відповідача за актом приймання - передачі повернути спірні лісові ділянки постійному лісокористувачу - ДП "Ліси України".

В той же час, колегія суддів зазначає, що у спорі про розірвання договору від 06.05.2019 №30 належними особами є сторони, які його уклали, а саме - ті, хто взяли на себе права та обов`язки за цим договором. Натомість ДСГП "Ліси України" в особі філії "Рокитнівське лісове господарство", яке є стороною спірного правочину, приймає участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Отже, оскільки сторона спірного договору не залучена до участі у справі в якості позивача чи відповідача, відповідний позов не може бути задоволений судом по суті пред`явлених позовних вимог. Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови в позові та не вимагають додаткового встановлення обґрунтованості пред`явленого позову.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ст. 131 1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Рівненської ОВА, прокурор в прохальній частині позову просить зобов`язати відповідача повернути лісові ділянки постійному лісокористувачу - ДП "Ліси України", яке, в свою чергу, не є органом державної влади чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження і яка є у справі третьою особою.

Прокурор не ставить до відповідача вимог про вчинення будь-яких дій на користь держави в особі органу до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Отже, із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурор, хоч і зазначив у позові, що звертається до суду в інтересах держави, фактично звернувся із позовом в інтересах державного підприємства.

Колегія суддів також приймає до уваги те, що ДСГП "Ліси України" в особі філії "Рафалівське лісове господарство", правонаступником якого є ДСГП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс", укладало договір № 30 від 06.05.2019 як постійний лісокористувач.

При цьому відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі мають: 1) право самостійно господарювати в лісах; 2) виключне право на заготівлю деревини; 3) право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; 4) право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством; 5) право здійснювати відповідно до законодавства будівництво доріг, спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд, необхідних для ведення лісового господарства; 6) право встановлювати ліміти на використання лісових ресурсів під час здійснення побічних лісових користувань у лісах на землях усіх категорій, якщо сумарна площа лісових ділянок таких лісокористувачів до 100 гектарів, крім територій природно-заповідного фонду та земель іншого природоохоронного призначення.

Постійні лісокористувачі зобов`язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об`єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на постійного лісокористувача покладено функції щодо контролю за належним використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення, охорони та відтворення лісів і саме останній зобов`язаний самостійно забезпечувати таку охорону та захист, зокрема і шляхом звернення до суду з відповідними позовами до осіб, що порушують лісове законодавство. Покладено функції щодо контролю за належним використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення, охорони та відтворення лісів.

А відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурором порушено вимоги ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені вище обставини є підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання договору, а також про зобов`язання повернути майно (оскільки така вимога є похідною від вимоги про розірвання договору).

В порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, прокурор висновків суду першої інстанції, не спростував, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 у справі № 918/801/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.01.2025 у справі № 918/801/24 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2025

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.