ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/448/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні,

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Нова, буд. 6,

про стягнення коштів,

Секретар судового засідання - Ігнатко О.В.

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, звернувся до Господарського суду Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, з позовними вимогами стягнення заборгованості в сумі 483 588.64 грн. та 117 690.22 грн. штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати за фактичне використання земельної ділянки.

Описова частина рішення.

Ухвалою суду від 17.04.2025 позовну заяву Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, до Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, (вх. №02.3.1-05/495/25 від 16.04.2025 року) - залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарського суду Закарпатської області зазначених в мотивувальній частині даної ухвали доказів у строк не пізніше п`яти днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху. Постановлено позивачу сплатити судовий збір за реквізитами, вказаними на веб-сайті Господарського суду Закарпатської області та докази сплати надати суду.

На виконання вказаної ухвали суду на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків від позивача у справі (вх. №02.3.1-02/3870/25 від 23.04.2025 року), якою позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжної інструкції №310 від 18.04.2025 року на загальну суму 3393.93 грн. та копію платіжної інструкції №1155 від 25.12.2024 на загальну суму 5625.25 грн., позивач усунув недоліки позовної заяви своєчасно та в належний спосіб, а саме сплатив 9019.18 грн. судового збору за подання вказаної позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Надалі, на адресу суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від позивача у справі (вх. №02.3.1-02/5035/25 від 26.05.2025 року). Дана заява обґрунтована тим, що відповідачем у добровільному порядку 30.04.2025 сплачено суму 150 000.00 грн. 21.05.2025 сплачено суму 333 588.64 грн., отже відповідачем сплачено заборгованість за договором за спірний період у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.05.2025 заяву про закриття провадження у справі, яка надійшла від позивача - задоволено повністю. Закрито провадження у справі №907/448/25 в частині позовних вимог стягнення з відповідача 483 588.64 грн. основного боргу за фактичне використання земельної ділянки, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Повернуто позивачу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, із Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 5991.18 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривень 18 копійок).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2024 між сторонами спору був укладений договір оренди землі №2548 площею 0.1650 га за адресою: м. Ужгород, вул. Гранітна, 14 (кадастровий номер :60:001:0152) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгороді строком на 5 років.

Позивач вказує у позовній заяві, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо сплати за договором, у зв`язку з чим за період по грудень 2024 року виникла заборгованість в сумі 483 588.64 грн. У підтвердження розміру заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості до позовної заяви надано розрахунок заборгованості по орендній платі за договором від 11.11.2024 №2548, в якому відображено нарахування плати за договором у період з 04.03.0123 по грудень 2024 року на суму 498 299.92 грн., часткову сплату заборгованості в розмірі 14 711.28 грн. та загальну суму заборгованості після такої сплати в сумі 483 588.64 грн.

Додатково позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 117 690.22 грн. штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати та протермінування сплати за фактичне використання земельної ділянки.

Після відкриття провадження у справі до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від позивача у справі у зв`язку із сплатою 30.04.2025 суму 150 000.00 грн. та 21.05.2025 сплачено суму 333 588.64 грн., отже відповідачем сплачено заборгованість за договором за спірний період у повному обсязі.

Разом з тим позивач підтримав в повному обсязі решту позовних вимог в частині стягнення з відповідача 117 690.22 штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди землі від 11.11.2024 №2548.

Таким чином, враховуючи закриття судом провадження в частині позовних вимог, предметом спору між сторонами є стягнення 117 690.22 грн. штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати та протермінування сплати за фактичне використання земельної ділянки.

Правова позиція відповідача у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, вже після відкриття провадження у справі, на адресу суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від позивача у справі (вх. №02.3.1-02/5035/25 від 26.05.2025 року). Дана заява обґрунтована тим, що відповідачем у добровільному порядку 30.04.2025 сплачено суму 150 000.00 грн. 21.05.2025 сплачено суму 333 588.64 грн., отже відповідачем сплачено заборгованість за договором за спірний період у повному обсязі. Дане підтверджується долученими до матеріалів справи копіями виписок з рахунку позивача від 01.05.2025 та 22.05.2025, згідно з якими відповідачем сплачено загальну суму 483 588.64 грн. заборгованості на відповідні реквізити. Копії даних виписок долучені позивачем до матеріалів справи.

Суд зазначає, що добровільне виконання відповідачем свого обов`язку щодо погашення основної суми боргу є визнанням ним існування договірних взаємовідносин з позивачем та власне боргу.

Додатково суд зазначає, що 04.06.2025 на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від відповідача у справі (вх. №02.3.1-02/5324/25 від 04.06.2025 року), в якому він просить зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення у межах справи №907/448/25 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до "ТОВ "КУЗ-МЕТ" про стягнення 483 588.64 грн. основного боргу та 117 690.22 грн. штрафу. Відповідач вказує в такому клопотанні, що зобов`язання, які стали предметом даного спору, на момент розгляду справи виконано у повному обсязі, що свідчить про належну правову позицію та добросовісну поведінку відповідача у справі. Порушення термінів оплати виникло не з умислу чи зловживання, а з незалежних від відповідача об`єктивних причин, зумовлених наслідками воєнного стану, зокрема економічною нестабільністю, перебоями у постачанні сировини, значного здорожчання енергоносіїв, зростанням собівартості продукції та зниження платоспроможного попиту. ТОВ "КУЗ-МЕТ" зазнало фінансових труднощів, що тимчасово унеможливило своєчасне виконання грошових зобов`язань.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

24.10.2024 Витягом з рішення Ужгородської міської ради №1992 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "КУЗ-МЕТ" земельної ділянки (кадастровий номер :60:001:0152) площею 0.1650 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Гранітній, 14 та передано її в оренду строком на 5 років.

11.11.2024 між сторонами спору був укладений договір оренди землі, згідно п. 1 якого орендодавець надає, о орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгороді, вул. Гранітна, 14. Кадастровий номер - :60:001:0152.

Строк дії договору - 5 років. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (п. 8 договору).

Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 58 845.11 грн. на рік (п. 10 договору).

Оренда плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 4903.76 грн.

Відповідно до п. 12 договору оренди, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими КМУ Формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 12 договору).

Відповідно до приписів п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10-ти денний строк сплачується штраф у розмірі 1-00 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що такий договір підписано уповноваженими представниками сторін.

Додатком до договору долучено розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку по вул. Гранітній, 15, згідно якого розмір орендної плати складає - 4903.76 грн./міс. при прийнятному для розрахунку відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 3%.

Сторонами також підписано акт приймання - передачі вказаної вище земельної ділянки.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - від 07.04.2025 підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 210100000:60:001:0152 перебуває у власності Ужгородської міської ради та в оренді ТОВ "КУЗ-МЕТ".

Заборгованості по орендній платі є безспірною в розмірі 483 588.63 грн.

Після відкриття провадження у справі, на адресу суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від позивача у справі (вх. №02.3.1-02/5035/25 від 26.05.2025 року). Дана заява обґрунтована тим, що відповідачем у добровільному порядку 30.04.2025 сплачено суму 150 000.00 грн. 21.05.2025 сплачено суму 333 588.64 грн., отже відповідачем сплачено заборгованість за договором за спірний період у повному обсязі. Дане підтверджується долученими до матеріалів справи копіями виписок з рахунку позивача від 01.05.2025 та 22.05.2025, згідно з якими відповідачем сплачено загальну суму 483 588.64 грн. заборгованості на відповідні реквізити. Копії даних виписок долучені позивачем до матеріалів справи.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд провадження у справі №907/448/25 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Нова, буд. 6, закрити в частині стягнення заборгованості в сумі 483 588.64 грн. через відсутній предмет позову; повернути позивачу сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі, пропорційному сумі стягнення. Разом з тим позивач підтверджує в повному обсязі решту позовних вимог в частині стягнення з відповідача 117 690.22 штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди землі від 11.11.2024 №2548.

Ухвалою суду від 28.05.2025 в межах даної справи заяву про закриття провадження у справі, яка надійшла від позивача (вх. №02.3.1-02/5035/25 від 26.05.2025 року) - задоволено повністю. Закрито провадження у справі №907/448/25 в частині позовних вимог стягнення з відповідача 483 588.64 грн. основного боргу за фактичне використання земельної ділянки, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Повернуто позивачу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, із Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 5991.18 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривень 18 копійок).

Позивачем нарахований відповідачу штраф у розмірі 117 690.22 грн. згідно п. 14 договору оренди землі №2548 від 11.11.2024 року.

Даний розмір штрафу підтверджується зокрема розрахунком заборгованості по орендній платі від 11.11.2024, долученим до матеріалів справи.

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Приписами ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом статті 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону "Про оренду землі" визначено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

На підставі пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

У відповідності до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

В силу приписів ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України господарське зобов`язання (зобов`язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Стосовно основної суми борги.

Позивач вказує у позовній заяві, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо сплати за договором, у зв`язку з чим за період по грудень 2024 року виникла заборгованість в сумі 483 588.64 грн. У підтвердження розміру заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості до позовної заяви надано розрахунок заборгованості по орендній платі за договором від 11.11.2024 №2548, в якому відображено нарахування плати за договором у період з 04.03.0123 по грудень 2024 року на суму 498 299.92 грн., часткову сплату заборгованості в розмірі 14 711.28 грн. та загальну суму заборгованості після такої сплати в сумі 483 588.64 грн.

Вже після відкриття провадження у справі, на адресу суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості від позивача у справі. Дана заява обґрунтована тим, що відповідачем у добровільному порядку 30.04.2025 сплачено суму 150 000.00 грн. 21.05.2025 сплачено суму 333 588.64 грн., отже відповідачем сплачено заборгованість за договором за спірний період у повному обсязі. Дане підтверджується долученими до матеріалів справи копіями виписок з рахунку позивача від 01.05.2025 та 22.05.2025, згідно з якими відповідачем сплачено загальну суму 483 588.64 грн. заборгованості на відповідні реквізити. Копії даних виписок долучені позивачем до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 28.05.2025 заяву про закриття провадження у справі задоволено повністю. Закрито провадження у справі №907/448/25 в частині позовних вимог стягнення з відповідача 483 588.64 грн. основного боргу за фактичне використання земельної ділянки, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Повернуто позивачу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, із Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 5991.18 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна гривень 18 копійок).

Стосовно розгляду вимоги про стягнення суми нарахованого штрафу.

Судом встановлено, що Позивачем нарахований Відповідачеві на підставі п. 14 договору оренди штраф у розмірі 117 690.22 грн., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи розрахунками.

Вирішуючи питання стягнення цієї грошової суми, суд зазначає таке.

Належне виконання зобов`язання є одним із фундаментальних принципів цивільного права. Зміст цього принципу полягає в тому, що виконання має бути проведене: 1) належними сторонами; 2) щодо належного предмету; 3) у належний спосіб; 4) у належний строк (термін); 5) у належному місці.

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені); відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК).

Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків характеризуються загальним поняттям "санкція" - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та / або умов договору.

Частиною 1 ст. 549 ЦКУ передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ч. 4 ст. 230 ЦКУ).

Пунктом 14 договору оренди встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором: у 10 - денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором, а також з першого дня прострочення справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно даних розрахунку, позивачем нарахований штраф станом на 12.12.2024 та 01.02.2025 рік у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором (58 845.11 грн. + 58 845.11 грн. = 117 690.22 грн.), у зв`язку з тим, що відповідачем допущено порушення - несвоєчасне внесення орендної плати всупереч строкам, визначеним договором.

Відповідач зазначає у своєму клопотанні про зменшення штрафних санкцій, що зобов`язання, які стали предметом даного спору, на момент розгляду справи виконано у повному обсязі, що свідчить про належну правову позицію та добросовісну поведінку відповідача у справі. Порушення термінів оплати виникло не з умислу чи зловживання, а з незалежних від відповідача об`єктивних причин, зумовлених наслідками воєнного стану, зокрема економічною нестабільністю, перебоями у постачанні сировини, значного здорожчання енергоносіїв, зростанням собівартості продукції та зниження платоспроможного попиту. ТОВ "КУЗ-МЕТ" зазнало фінансових труднощів, що тимчасово унеможливило своєчасне виконання грошових зобов`язань.

Зважаючи на обставини цієї справи та попередню поведінку Відповідача, суд погоджується з запереченнями Відповідача та зазначає, що загальна сума штрафних санкцій у цій справі, що становить 117 690.22 грн., є надмірною.

На переконання суду, така сума штрафних санкцій може економічно зруйнувати економіку будь-якого господарюючого суб`єкта. Суд враховує те, що розмір штрафу, який міститься у п. 14 Договору оренди землі не має економічної і господарської мети, не ґрунтується на домовленості сторін про розмір і характер відповідальності сторін за порушення господарських зобов`язань, а походить з Типового договору оренди землі, де таку відповідальність запропоновано застосовувати Кабінетом Міністрів України. Цей розмір відповідальності не є нормою цивільного права, не передбачений Законом, не є обов`язковим в силу закону.

Відповідно до норм ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норма ст. 92 Конституції України (п. 22 ч. 1) встановлює імперативу, що засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у п. 1.1. Рішення від 30 травня 2001 року у справі № 1-22/2001, провадження № 7-рп/2001, щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України (справа про відповідальність юридичних осіб), засади цивільно-правової відповідальності та відповідальність за правопорушення (діяння) не можуть бути предметом регулювання підзаконними нормативно-правовими актами.

Як встановлено приписами ст. 14 Закону України "Про оренду землі", ця норма права регулює питання виключно форми договору оренди землі. Так, цим законом встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 2 ст. 14 цього закону законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України затвердити Типовий договір оренди землі.

Такий Типовий договір Кабінет Міністрів України затвердив Постановою від 03.03.2004 р. № 220, форма якого та зміст викладно у додатку до цієї Постанови КМУ.

Пункт 14 цієї форми типового договору очевидно спрямований на виконання приписів ст. 15 Закону України "Про оренду землі" щодо істотних умов договору оренди землі, якими, зокрема, є відповідальність за несплату орендної плати. Типовим договором відповідальність за невнесення орендної плати у строки, визначені договором, викладена із двох пунктів, що передбачають: сплату штрафу та сплату пені.

"14. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором:

- у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором;

- стягується пеня у розмірі ____ відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення."

Юридично цей Типовий договір відповідно до норми ст. 18 Закону України "Про правотворчу діяльність" має статус як "Модельний підзаконний нормативно-правовий акт". Згідно цієї норми Модельний підзаконний нормативно-правовий акт - це нормативно-правовий акт, що визначає типові, стандартизовані форми нормативно-правових актів чи інших документів. Модельний підзаконний нормативно-правовий акт приймається (видається), зокрема, у формі типової угоди (договору).

Згідно ст. 19 Закону України "Про правотворчу діяльність" юридична сила постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. № 220 "Про затвердження Типового договору оренди землі", виходячи з його компетенції як суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом, є обов`язковою щодо форми (моделі) відповідного типового договору (угоди).

Договором же, відповідно до ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦКУ загальною вимогою, додержання якої є необхідним для чинності правочину - вільне волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦКУ форма правочину має бути дотримано у випадку, якщо вона (форма) встановлена законом.

Вказівка у пункті 14 типового договору оренди землі як у підзаконному нормативно-правововому акті про 100% штрафу від річної орендної плати не має юридичного значення, оскільки розмір відповідальності не стосується форми договору, а є істотною умовою договору про розмір відповідальності у забезпечення виконання зобов`язань (неустойка), які відповідно до приписів ч. 2 ст. 546 ЦК України можуть встановлюватися лише договором або законом.

Отже, про конкретний розмір певного виду неустойки (штрафу, пені) сторони договору оренди землі мають право домовлятися відповідно до свого волевиявлення.

В той же час, суд враховує, що така відповідальність у розмірі "100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором" закріплена у чинному між сторонами договорі оренди землі №2548 від 11.11.2024 року, а тому сторони зобов`язані дотримуватися цих зобов`язань. Орендодавець за таких обставин обгрунтовано має право претендувати на сплату відповідачем саме такого розміру штрафу, що визначений Договором - 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором.

Однак, суд звертає увагу на те, що наявність у орендодавця можливості стягувати із орендаря надмірні грошові суми у вигляді штрафу та пені змінює їхнє дійсне правове призначення. Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для орендодавця, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Суд виходить з завдань господарського правосуддя, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, з`ясував наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінив, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення і стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 117 690.22 грн., безсумнівно є обтяжливим для нього.

Позивач у своїй позовній заяві не навів доказів щодо того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків або, що розмір завданих йому збитків перевищує розмір нарахованих штрафів згідно умов договору.

Окрім того, суд враховує той факт, що відповідач повністю погасив свою заборгованість перед позивачем, зокрема оплатив 483 588.64 грн. основного боргу, внаслідок чого ухвалою господарського суду від 28.05.2025 судом було закрито провадження у справі в частині стягнення основного зобов`язання за позовом.

Суд також враховує той факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Війна як форс-мажорна обставина (обставини непереборної сили) з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та прямо або опосередковано впливає на платоспроможність учасників господарських відносин.

Таким чином, поточна неплатоспроможність та війна є об`єктивними причинами, які на переконання господарського суду цілком імовірно можуть впливати тепер та в майбутньому Відповідачеві виконувати свої грошові зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке випливає із загальних норм процесуального права та завдань господарського судочинства, що полягає у досягненні в господарських відносинах справедливості, ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів їх учасників, необхідності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, з власної ініціативи та на власний розсуд вправі вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Дотримуючись принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази, наведені ними аргументи, поведінку сторін та інші обставини згідно норм ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19 зауважив, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи.

На підставі викладеного, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення та продовження господарської діяльності орендаря, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належного до сплати штрафу з 117 690.22 грн. до 20 000,00 грн., що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а саме за прострочення зобов`язання. Цей захід суду є проявом справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафу ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Штрафні санкції на загальну суму в 20 000.00 грн. на переконання суду цілком справедливо відіграють свою компенсаторну та превентивну функцію як засіб цивільно-правової відповідальності у цій справі.

Суд зазначає, що до аналогічних висновків він дійшов і в інших подібних спорах за участю Ужгородської міської ради, які були предметом перегляду судами вищої інстанції, зокрема - рішенні Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 у справі №907/844/24, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 у справі №907/844/24.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Ухвалою суду від 28.05.2025 позивачу вже повернуто із Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 5991.18 грн.

Відтак, оскільки спір виник через правопорушення Відповідача, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028.00 грн. повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Нова, буд. 6, на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, штраф у розмірі 20 000.00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок) за несвоєчасну сплату орендної плати та протермінування сплати за фактичне використання земельної ділянки за договором оренди землі №2548 від 11.11.2024 року.

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КУЗ-МЕТ", код ЄДРПОУ - 22097810, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Нова, буд. 6, на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, сплачений судовий збір у розмірі 3028.00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 16.08.2025 року.

Суддя П. Д. Пригуза