ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/16716/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В. , Малашенкової Т.М. ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 375 198 355,18 грн,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі»; 2) АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»; 3) АТ «Запоріжжяобленерго»; 4) ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»; 5) АТ «Харківобленерго»; 6) АТ «Миколаївобленерго»; 7) АТ «Херсонобленерго»; 8) ДП «Регіональні електричні мережі»; 9) АТ «Укрзалізниця»; 10) ПрАТ «ДТЕК Пем-Енерговугілля»; 11) ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі»; 12) ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»; 13) АТ «Вінницяобленерго»; 14) ПрАТ «Рівнеобленерго»; 15) ПрАТ «Львівобленерго»; 16) АТ «Полтаваобленерго»; 17) АТ «ДТЕК Одеські електромережі»; 18) ПрАТ «Кіровоградобленерго»; 19) ТОВ «Нафтогаз Тепло» в особі філії «Новороздільські електромережі»; 20) ТОВ «Нафтогаз Тепло» в особі філії «Новояворівські електромережі»

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», позивач, скаржник) звернулось до суду з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго», відповідач) про стягнення 375 198 355,18 грн, з яких: 369 914 576,68 грн - основний борг, 2 578 874,87 грн - три проценти річних, 2 704 903,63 грн - інфляційні втрати.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0044-02022, в частині оплати наданих послуг у період з червня 2023 року до грудня 2023 року у встановлений договором строк.

2. Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 20.01.2025 позов задовольнив; стягнув з ДПЗД «Укрінтеренерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» 369 914 576,68 грн основного боргу, 2 578 874,87 грн трьох процентів річних, 2 704 903,63 грн інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 751 520,00 грн.

2.2. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.06.2025 задовольнив клопотання ДПЗД «Укрінтеренерго» про зупинення провадження у справі та зупинив провадження у справі №910/16716/23 до завершення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПрАТ «Укренерго» через «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі № 910/16716/23 про зупинення провадження, а справу направити до Північного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2. В обґрунтування своєї позиції скаржник зазначив про неправильне застосування Північним апеляційним господарським судом норм процесуального права, а саме пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, при постановлені ухвали від 18.06.2025 про зупинення провадження, оскільки правовідносини у справі № 910/16716/23, в якій подано касаційну скаргу, та у справі № 908/1162/23, що розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата), не є подібними, а тому судом апеляційної інстанції неправомірно задоволено клопотання про зупинення провадження, через те, що подані сторонами докази та пояснення в повній мірі дають змогу встановити та дослідити обставини наявної заборгованості відповідача, зокрема по обсягах споживачів, які перебувають на тимчасово окупованій території (якщо такі дійсно існують).

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

5.2. Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.3. У зв`язку з відпусткою судді Власова Ю. Л. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

7.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про зупинення провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України.

7.2. Перед Верховним Судом поставлено питання перевірки доводів касаційної скарги щодо застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України.

7.3. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.

7.4. У цій справі суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання відповідача, зупинив провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України у зв`язку з переглядом в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах.

7.5. Верховний Суд виходить зі сталої правової позиції щодо поняття, суті та меж зупинення провадження у справі. Так, зупинення - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі від 05.03.2025 № 910/13175/23).

7.6. Саме по собі зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи, оскільки цей інститут має застосовуватися лише за обставин, визначених процесуальним законом.

7.7. Так, пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

7.8. При цьому за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.03.2025 у справі № 910/13175/23 зупинення провадження у справі судом апеляційної інстанції є обґрунтованим у випадку перегляду судового рішення Верховним Судом, якщо це може вплинути на розгляд спору по суті, що вбачається із пунктів 7.44 - 7.50 наведеної постанови.

7.9. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

7.10. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

7.11. Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.12. Зупиняючи апеляційне провадження у цій справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.03.2024 постановлено справу № 908/1162/23 передати на розгляд об`єднаної палати. Підставою для передачі справи № 908/1162/23 на розгляд об`єднаної палати стало питання необхідності відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 стосовно того, що достатнім для застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини, з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів вважає, що положення статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, з урахуванням частини 1 цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.

7.13. Отже, за висновками апеляційного суду, правовідносини у справі №910/16716/23 та у справі №908/1162/23 за сферою правового регулювання є подібними.

7.14. Проте, Верховний Суд не погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

7.15. У справі № 908/1162/23, що розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІМК» заявлені позовні вимоги про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради 1 593 623,84 грн основного боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на підставі договору про постачання електричної енергії.

7.16. Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнято справу № 908/1162/23 до розгляду з метою вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для відступлення від висновків щодо застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», викладених у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, в якій суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором з оплати виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом за період з частини лютого по серпень 2022 року та виходив з такого:

- місцем провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії позивача у справі є сонячна електростанція (дахова) будинків 15/6 та 15/7 на вулиці Дмитра Донцова у місті Мелітополі Запорізької області;

- загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому дослідженні, є факт окупації міста Мелітополя з 26.02.2022;

- відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України;

- частиною 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено;

- позивач з лютого по серпень 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу;

- всі підписані представниками сторін у справі акти купівлі-продажу електроенергії в період часу з лютого по серпень 2022 року є нікчемними правочинами, що не мають жодних правових наслідків (крім пов`язаних з їх недійсністю);

- подальша перереєстрація у 2023 році місцезнаходження відповідача не може змінити його правовий статус за період часу з лютого по серпень 2022 року.

7.17. Верховний Суд у справі № 910/9680/23 (від якої колегія суддів має намір відступити) дійшов висновку про застосування положень частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин за період з 26.02.2022 (початок окупації м. Мелітополя), а не з 06.12.2022 - дати прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» чи з 22.12.2022 - дати прийняття Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (далі - Перелік № 309).

7.18. Тобто, предметом розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Переліку № 309, та до зміни юридичною особою, місцем знаходження якої є тимчасово окупована територія, її податкової адреси на іншу територію України.

7.19. Натомість предметом розгляду у справі № 910/16716/23, в якій подано касаційну скаргу, є позовні вимоги ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення з ДПЗД «Укрінтеренерго» 375 198 355,18 грн заборгованості (основний борг, 3% річних, інфляційні втрати) за надання послуг з передачі електричної енергії за період з червня 2023 року до грудня 2023 року (після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Переліку № 309), тобто за період, який не є предметом розгляду у справі № 908/1162/23, що розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

7.20. Отже, правовідносини у справі № 910/16716/23 та у справі № 908/1162/23 за наведеними судом апеляційної інстанції в ухвалі доводами не відповідають критеріям подібності наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.21. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.11.2024 у справі № 907/1115/23 та від 16.12.2024 у справі № 908/3827/23 та від 17.01.2025 у справі № 902/1581/23.

7.22. За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у справі № 910/16716/23 на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення розгляду об`єднаною палатою справи № 908/1162/23, є необґрунтованим.

7.23. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

7.24. Доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу спростовуються викладеним у цій постанові.

7.25. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.2. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина 6 статті 310 ГПК України).

8.3. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, то розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі № 910/16716/23 скасувати.

3. Справу № 910/16716/23 направити до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова