РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025Справа № 910/16173/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пауер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Оренда-"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням письмових пояснень від 24.01.2025) звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пауер" (далі - ТОВ "Компанія "Пауер", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Оренда-" (далі - ТОВ "Аларіт Оренда-", відповідач) про стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних у загальній сумі 168 110,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору суборенди № 2020/КА/СО/А6-02-АО від 11.11.2020 в частині повної та своєчасної оплати орендованим майном. Обставини вказаного порушення вже були встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/19131/23, залишене без змін постановою Північного апеляційного Господарського суду від 21.08.2024, за яким з ТОВ "Аларіт Оренда" було стягнуто 272 198,31 грн. боргу по орендній платі, 4 082, 97 грн. витрат по сплаті судового збору.

Проте, відповідачем вказане рішення Господарського суду міста Києва було виконане лише 16.09.2024, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 49 126,87 грн., інфляційні втрати у сумі 98 370,69 грн., 3 % річних у сумі 20 612,54 грн., що разом становить 168 110,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2025 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що основний борг, що був стягнутий у судовому порядку, був сплачений відповідачем у повному обсязі. Крім того, позивачем, за дострокове розірвання договору, було утримано кошти у сумі 188 386,41 грн., сплачені відповідачем в якості гарантійного платежу за договором. За таких обставин, просив зменшити штрафні санкції та матеріальні втрати до 0,00 грн.

12.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій ТОВ "Компанія "Пауер" проти доводів відповідача заперечив, вважав їх безпідставними.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2020 між ТОВ "Компанія "Пауер" (орендар) та ТОВ "Аларіт Оренда-" (суборендар) був укладений договір суборенди № 2020/КА/СО/А6-02-АО (далі - договір), відповідно до умов якого орендар передає розташовані на території майнового комплексу, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6 (літери А, А') нежилі приміщення площею 220,7 кв. м (далі - приміщення) у строкове платне користування суборендарю, а суборендар зобов`язаний прийняти приміщення та сплачувати орендну плату за їх користування, а також здійснювати інші платежі, передбачені договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (ТОВ "Аларіт Оренда-") умов указаного договору, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/19131/23, залишене без змін постановою Північного апеляційного Господарського суду від 21.08.2024, з ТОВ "Аларіт Оренда-" на користь ТОВ "Компанія "Пауер" було стягнуто 272 198,31 грн. боргу по орендній платі, 4 082, 97 грн. витрат по сплаті судового збору.

Отже, рішенням господарського суду, що набрало законної сили, був встановлений факт неналежного виконання ТОВ "Аларіт Оренда-" договору суборенди № 2020/КА/СО/А6-02-АО від 11.11.2020, в частині своєчасної сплати орендних платежів за цим договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вказаної статті в даній справі суд приймає до уваги ту обставину, що відповідач порушив умови договору № 2020/КА/СО/А6-02-АО від 11.11.2020, що полягало, зокрема, у несплаті орендних платежів у сумі 272 198,31 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що Державною виконавчою службою у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду від 04.03.2024 у справі № 910/19131/23, на користь позивача була стягнута вказана заборгованість, що підтверджується платіжною інструкцією № 2182 від 16.09.2024.

Проте, оскільки заборгованість, стягнута вказаним рішенням Господарського суду міста Києва була сплачена з порушенням строку, то ТОВ "Компанія "Пауер" нарахувало пеню у сумі 49 126,87 грн. за період з 07.02.2022 по 06.10.2022, інфляційні втрати у сумі 98 370,69 грн. та 3 % річних у сумі 20 612,54 грн. за період з 07.02.2022 по 16.09.2024. Із вказаними вимогами ТОВ "Компанія "Пауер" звернулась до суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 15.3 договору суборенди сторони погодили, що у випадку прострочення платежів на користь орендаря, що випливають з договору суборенди, суборендар сплачує на користь орендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, нарахованої на суму платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, під час розгляду справи № 910/19131/23, і про це вказує позивач у позові, судом був встановлений факт розірвання договору суборенди № 2020/КА/СО/А6-02-АО від 11.11.2020 - 19.08.2022, отже, домовленість сторін щодо нарахування пені з цього часу також втратила свою дію. З огляду на вказані обставини вимоги позивача про стягнення пені у період з 19.08.2022 по 06.10.2022 задоволенню не підлягають.

Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, з урахуванням встановлених у справі обставин та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 40 105,38 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач.

Що стягнення інфляційних втрати у сумі 98 370,69 грн. та 3 % річних у сумі 20 612,54 грн. за період з 07.02.2022 по 16.09.2024, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 92 894,29 грн. та 3 % річних у сумі 20 590,22 грн., тобто, у меншій частині, ніж просить позивач, оскільки при розрахунку нарахування матеріальних втрат ним враховано день оплати суми основного боргу 16.09.2024, що є неправомірним.

Відтак, за наслідками розгляду позову ТОВ "Компанія "Пауер", суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, та відповідно задоволення позову частково.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та матеріальних втрат, то суд вирішив у його задоволенні відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

У даному випадку суд вважає, що відповідач не довів наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, та не навів поважних причин порушення зобов`язання. Доводи ТОВ "Аларіт Оренда-" про введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, що зумовило прострочення оплати за договором, суд приймає до уваги, проте, зазначає, що введення воєнного стану в країні вплинуло на майнові інтереси обох сторін, зокрема й ТОВ "Компанія "Пауер", тому вказані обставини не можна вважати виключними для відповідача та достатніми для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, зазначені обставини були предметом дослідження під час розгляду справи № 910/19131/23 (у тому числі щодо неможливості використання орендованого приміщення через форс-мажорні обставини), та судом у вказаній справі були відхилені.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення визначеного судом розміру пені, при встановленому та підтвердженому факті прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно клопотання ТОВ "Аларіт Оренда-" про зменшення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 233 ГК України, суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, оскільки мають іншу правову природу (матеріальні втрати), а тому вони не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у зв`язку із частковим задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіт Оренда-" (01103, м. Київ, вул Німанська, 10, ідентифікаційний код 40393960) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пауер" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 1-А, ідентифікаційний код 40154053) пеню у сумі 40 105 (сорок тисяч сто п`ять) грн. 38 коп., інфляційні витрати у сумі 92 894 (дев`яносто дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 29 коп., 3 % річних у сумі 20 590 (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 22 коп., судовий збір у сумі 2 766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 46 коп.

3. У решті вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26 серпня 2025 року.

Суддя О.В. Котков