РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2025Справа № 910/15337/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/15337/24

За позовом Державного підприємства «Медичні закупівлі України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб»

про стягнення 730799,94 грн

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Медичні закупівлі України» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» (далі-відповідач) про стягнення 730799,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю №09/613-12/2023 від 08.12.2023 несвоєчасно поставив обумовлений товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 324800,00 грн та штраф у розмірі 405999,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15337/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

09.01.2025 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та вказав, що постачальником було поставлено товар у граничний строк визначений сторонами умовами договору і позивач прийняв такий товар у повному обсязі без будь-яких заперечень та зауважень, що свідчить про належне виконання сторонами договору №09/613-12/2023 від 08.12.2023. Також, відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки на 90%, оскільки затримання поставки товару у строк, пов`язаний з затримкою у виробництві товару зі сторони виробника резидента Китайської Народної Республіки.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить суд поновити строк на подачу відзиву та прийняти відзив до розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини 3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу (частина 4, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 встановлено, зокрема, відповідачу строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву.

Згідно повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, документ в електронному вигляді «ст. 176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 20.12.24 по справі № 910/15337/24 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу ТОВ «Медістарлаб» в його електронний кабінет і доставлено до електронного кабінету - 21.12.2024.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відтак, відповідач, з огляду на дату отримання ухвали суду від 20.12.2024 мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 06.01.2025 (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач шляхом поштового зв`язку подав відзив 06.01.2025, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» №821 від 06.01.2025 на поштовому конверті.

Отже, відповідачем подано відзив на позовну заяву у встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 строк, що є підставою для залишення без розгляду заявленого у відзиві клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

17.01.2025 року через відділ діловодства суду від Державного підприємства «Медичні закупівлі України» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач проти доводів відповідача, викладених у відзиві заперечив, та вказав, що позивач прийняв товар не через відсутність порушень з боку постачальника, а через необхідність забезпечити безперервність процесу надання медичної допомоги в Україні в умовах надзвичайної ситуації, втім це не змінює того факту, що терміни поставки були порушені, що стало підставою нарахування та заявлення до стягнення неустойки за порушення умов договору. Позивач наголосив, що відповідач, як постачальник, укладаючи договір про закупівлю усвідомлював важливість поставки товару в строки встановлені договором, а тому має відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань та зауважив на тому, що термін поставки товару в силу приписів пункту 4.1 договору не прив`язаний до закінчення строку дії договору і не залежить від останнього, як на цьому акцентує увагу відповідач у відзиві. Крім того, позивач усілякого сприяв відповідачу у виконанні ним договору в обумовлені строки, шляхом продовження термінів поставки до дати, яку просив відповідач, що, у свою чергу, виключає можливість зменшити розмір заявленої неустойки.

Своїм правом на подання заперечень, як то передбачено приписами Господарського процесуального кодексу України, відповідач не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2023 року між Державним підприємством «Медичні закупівлі України» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» (далі - постачальник) було укладено договір про закупівлю №09/613-12/2023 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання у строки, в порядку та на умовах визначених цим договором, поставити замовнику Автоматичний біохімічний аналізатор, ДК 021:2015: 38430000-8 - Детектори та аналізатори, НК 024:2023: 56676 - Біохімічний багатоканаловий аналізатор лабораторний IVD (діагностика in vitro) автоматичний (далі за текстом - товар) (номер оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2023-11-03-012999-a), а замовник прийняти такий товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент) товару, обсяг та кількість товару, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується в специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Цей договір виконується за рахунок коштів з рахунка для задоволення потреб охорони здоров`я та постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 р. № 491 «Деякі питання використання коштів з рахунка для задоволення потреб охорони здоров`я» (пункт 1.4 договору).

Згідно пункту 1.5 договору товар, який поставляється відповідно до цього договору, призначений для використання закладами охорони здоров`я. Метою цього договору є постачання товару для його подальшої безкоштовної передачі у розумні терміни закладам охорони здоров`я, як кінцевим користувачам/набувачам товару (далі - кінцевий набувач).

Пунктом 2.2 та 2.3 договору поставка товару здійснюється на умовах DDP. Адреса(-и) пункту(-ів) поставки товару визначаються замовником в заявці на поставку товару, складеній замовником за формою, встановленою у додатку № 2 до цього договору (далі за текстом - заявка на поставку).

Умовами пункту 3.1 договору встановлено, що валютою цього договору є національна валюта України - гривня. Загальна ціна товару складає 5799999,20 грн (п`ять мільйонів сімсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 20 копійок), у тому числі ПДВ - 379439,20 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 20 копійок). Ціна за одиницю товару вказується у специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Розрахунок здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий банківський рахунок постачальника. Датою оплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору оплата за партію поставленого товару за цим договором здійснюється протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання відповідної видаткової накладної та/або акту приймання товару за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або кінцевого набувача.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що замовником може здійснюватись попередня оплата з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.

Згідно пункту 4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк до 13 травня 2024 року включно, але у будь-якому випадку в залежності від того, яка подія настане раніше: в строк, визначений замовником у заявці на поставку товару, направленій замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, або не пізніше, ніж через 10 (десять) календарних днів після направлення замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, наказу Міністерства охорони здоров`я України про розподіл товарів.

Вказані у пункті 4.1 цього договору та/або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за мотивованим зверненням сторін за наявності обґрунтованих на те підстав, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін (пункт 4.1.1 договору).

За умовами пунктом 4.2 договору заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором. У разі неподання замовником постачальнику заявки на поставку товару, постачальник має й надалі виконувати свої зобов`язання за цим договором та інформувати замовника про відправку товару у строк, визначений у пункті 5.1 цього договору, та здійснити поставку товару у строк, визначений у пункті 4.1 цього договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору протягом 2 (двох) календарних днів після отримання заявки на поставку товару постачальник зобов`язаний підтвердити замовнику свою готовність поставити товар або надає мотивоване звернення щодо зміни дати поставки товару, вказаної замовником у заявці на поставку товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором. Замовником може бути відмовлено в розгляді мотивованого звернення постачальника щодо зміни дати поставки товару без надання будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такої відмови. У разі ненадання постачальником підтвердження готовності поставити товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки товару протягом 2 (двох) календарних днів після отримання від замовника заявки на поставку товару така заявка вважається підтвердженою постачальником.

Пунктом 4.4 договору визначено, що датою поставки товару за договором вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та/або акту приймання товару, що підписуються після складання відповідальною(-ими) особою(-ами) кінцевого набувача акту контролю кількості, комплектності та якості товару, за умови відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або кінцевого набувача.

Постачальник гарантує якість товару, що постачається. Товар, що постачається, повинен відповідати нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України, медико-технічним вимогам, технічним та якісним характеристикам, заявленим замовником у процедурі закупівлі, а також вимогам цього договору та, зокрема, але не виключно, наступним критеріям: діючим офіційним стандартам, встановленим законодавством України та відповідними державними органами (у тому числі Міністерством охорони здоров`я України), технічним регламентам та супроводжуватись декларацією про відповідність товару вимогам технічного регламенту та сертифікатом, що засвідчує відповідність товару вимогам технічного регламенту, складеного з дотриманням процедур оцінки відповідності, передбачених відповідними технічними регламентами, а також іншими документами, які дають змогу використовувати товар впродовж усього строку його служби та/або експлуатації; додатковим вимогам, зазначеним у специфікації; будь-яким іншим вимогам до якості товару, які містяться у цьому договорі та відповідній заявці на поставку (пункт 7.1 договору).

За умовами пункту 8.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати належним чином поставлений товар; отримати товар в кількості та комплектності відповідно до умов даного договору; прийняти якісний товар відповідно до умов даного договору.

У свою чергу, постачальник за умовами пункту 8.3 договору зобов`язаний, зокрема забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам цього договору; нести всі ризики та витрати, пов`язані з виконанням обов`язків за цим договором, включаючи оплату податків та інших зборів і обов`язкових платежів у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 9.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. При цьому сторони погоджуються, що загальна відповідальність кожної сторони за цим договором буде обмежуватись прямими документально підтвердженими витратами. Ні в якому разі жодна із сторін не несе відповідальність за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнес-можливостей тощо.

Згідно пункту 9.2 договору у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором, несвоєчасне проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт та навчання медичного персоналу кінцевого набувача методам роботи) товару понад 10 (десять) календарних днів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого або строк проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт та навчання медичного персоналу кінцевого набувача методам роботи з яким порушено) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого (неприйнятого, не переданого) товару.

Всі зміни та доповнення до цього договору викладаються у письмовій формі і після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами цього договору (пункт 11.3 договору).

Пунктом 14.2, 14.3 договору встановлено, що обмін письмовими повідомленнями у межах виконання умов цього договору здійснюється за наступними адресами (у разі, якщо письмово не будуть повідомлені інші адреси): від замовника: вул. Кловський узвіз, 7, 12 поверх, Київ, 01021, Україна; від постачальника: вул. Академіка Філатова, буд. 1/22, офіс 9, Київ, 01042, Україна. Обмін електронними повідомленнями засобами електронної пошти у межах виконання умов цього договору здійснюється за наступними адресами (у разі, якщо письмово не будуть повідомлені інші адреси): від замовника: та ; від постачальника: та .

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє до 13.06.2024 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки товару - до повного виконання. Дія цього договору може бути подовжена за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (пункт 11.1, 11.2 договору).

08.12.2023 року сторонами було підписано специфікацію до договору про закупівлю №09/613-12/2023 від 08.12.2023 (далі - специфікація), за умовами пункту 2 якої сторонами було визначено найменування товару: Повністю автоматичні хімічні аналізатори: URIT-8210 (Автоматичний біохімічний аналізатор); виробник: Urit Mrdscal Electronic Co., Ltd., Китай; кількість: 10 комплектів; загальною вартістю 5799999,20 грн з ПДВ.

20.12.2023 року сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору про закупівлю № 09/613-12/2023 від 08.12.2023 (далі - додаткова угода №1), за умовами пункту 1.1 якої у пункті 11.1 договору цифри та слова « 13.06.2024 року» замінити цифрами та словами « 30.06.2024 року».

22.12.2023 року Державним підприємством «Медичні закупівлі України» в якості попередньої оплати було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» грошові кошти у загальному розмірі 5799999,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6 від 22.12.2023 з призначенням платежу: « 2301420;3210;; Передоплата за мед.обл. автоматичний біохімічний аналізатор по рах №21/12 від 12.12.2023 зг. дог. №09/613/12/2023 від 08.12.2023. Пункт 56 розділу VI БКУ. В т.ч. ПДВ 379439,20 грн.».

На виконання пункту 4.1 договору, позивач направив відповідачу заявку на поставку №1 від 03.01.2024 №05/43-01/2024 (далі - заявка №1), у якій просив здійснити поставку обумовленого специфікацією товару на загальну суму 5799999,20 грн з ПДВ, у строк до 31.01.2024 (включно). При цьому, поставку товару здійснити транспортом постачальника або третьої особи, на умовах DDP - відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.01.2024 №7 за наведеними адресами.

05.01.2024 року відповідач звернувся до позивача з листом-зверненням №1, у якому з огляду на затримку поставок з Китайської Народної Республіки, просив у замовника продовжити термін поставки автоматичних біохімічних аналізаторів до 21.02.2024.

08.01.2024 року позивач направив відповідачу уточнюючу заявку №1 до заявки на поставку №1 до договору про закупівлю № 09/613-12/2023 від 08.12.2023, в якій замовником було змінено строк поставки до 21.02.2024 (включно).

01.02.2024 року позивач звернувся до відповідача з листом №05/531-02/2024, у якому вказав, що гроші на придбання цих автоматичних біохімічних аналізаторів були зібрані амбасадором президентської ініціативи «United 24» ОСОБА_1 у рамках діяльності його благодійного фонду «Elton John Aids Foundation» та передані Міністерству охорони здоров`я України. Кошти, що збираються у рамках ініціативи Президента України Володимира Зеленського «United 24» та використовуються у подальшому для закупівлі сучасного медичного обладнання, допомагають українським закладам охорони здоров`я ставати кращими та сучаснішими, які, у свою чергу, надають українцям якісну медичну допомогу та роблять їхнє життя кращим на скільки це можливо під час війни. Враховуючи наведені у листі обставини, постачальник просив здійснити поставку автоматичних біохімічних аналізаторів до кінцевих набувачів у найкоротші терміни або розглянути можливість заміни товару на той, який виробляється не в Китаї та не потребує стільки часу для його доставки в Україну.

12.02.2024 року позивач звернувся до відповідач з листом №05/681-02/2024, у якому просив постачальника надати лист від заводу-виробника товару, у якому виробник зі своєї сторони обґрунтовує причини затримки поставки товару в України.

12.02.2024 року за вхідним №05/972-02/2024 надійшов лист від 08.02.2024, у якому Компанія Urit Mrdscal Electronic Co., Ltd повідомила про затримку у виробництві товару, у зв`язку з наступаючим китайським Новим роком і рядом супутніх обставин, включаючи високий попит та обмежені виробничі потужності. При цьому, виробник вказав, що виробництво біохімічних аналізаторів Urit-8210 планує завершити після 20 лютого, а відвантаження здійснити до 20 березня поточного року.

21.02.2024 року позивач звернувся до відповідача з листом №05/870-02/2024, у якому просив надати дані чи завершене виробництво біохімічних аналізаторів, при цьому замовник просив надати вказану інформацію у найкоротший термін, з огляду на те, що закупівля товару проводиться в рамках ініціативи «United 24».

17.04.2024 року постачальником було поставлено замовнику обумовлений договором та специфікацією товар на загальну суму 5799999,20 грн, що підтверджується видатковими накладними №1 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №2 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №3 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №4 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №5 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №6 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №7 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №8 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн; №9 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн та №10 від 17.04.2024 на суму 579999,92 грн.

07.06.2024 року Державне підприємство «Медичні закупівлі України» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» претензію №05/2407-06/2024, в якій просило відповідача сплатити неустойку за несвоєчасну поставку товару, а саме: пеню у розмірі 324800,00 грн та штраф (7%) у розмірі 405999,94 грн.

04.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» направило Державному підприємству «Медичні закупівлі України» відповідь на претензію №04072024, у якій постачальник вказав, що порушення строків поставки за договором зумовлене не через протиправну поведінку або бездіяльність ТОВ «Медістарлаб», а через незалежні від нього обставини, а саме затримку у виробництві товару зі сторони виробника, резидента Китайської Народної Республіки.

10.09.2024 року Державне підприємство «Медичні закупівлі України» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» лист №05/3432-09/2024, в якому вимагало від постачальника у строк до 20.09.2024 сплатити неустойку у загальному розмірі 730799,94 грн по договору про закупівлю №09/613-12/2023 від 08.12.2023, за несвоєчасну поставку товару.

Втім, відповідач вимоги викладені у листі №05/3432-09/2024 від 10.09.2024 не задовольнив, як і не надав на нього відповіді, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк до 13 травня 2024 року включно, але у будь-якому випадку в залежності від того, яка подія настане раніше: в строк, визначений замовником у заявці на поставку товару, направленій замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, або не пізніше, ніж через 10 (десять) календарних днів після направлення замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, наказу Міністерства охорони здоров`я України про розподіл товарів.

Вказані у пункті 4.1 цього договору та/або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за мотивованим зверненням сторін за наявності обґрунтованих на те підстав, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін (пункт 4.1.1 договору).

Як встановлено судом, на виконання умов пункту 4.1 договору позивач направив відповідачу заявку на поставку №1 від 03.01.2024 №05/43-01/2024, у якій просив здійснити поставку обумовленого специфікацією товару на загальну суму 5799999,20 грн з ПДВ, у строк до 31.01.2024 (включно). При цьому, поставку товару здійснити транспортом постачальника або третьої особи, на умовах DDP - відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.01.2024 №7 за наведеними адресами.

05.01.2024 року відповідач звернувся до позивача з листом-зверненням №1, у якому з огляду на затримку поставок з Китайської Народної Республіки, просив у замовника продовжити термін поставки автоматичних біохімічних аналізаторів до 21.02.2024.

08.01.2024 року позивач направив відповідачу уточнюючу заявку №1 до заявки на поставку №1 до договору про закупівлю № 09/613-12/2023 від 08.12.2023, в якій замовником було змінено строк поставки до 21.02.2024 (включно).

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У даному випадку, відповідач повинен був здійснити поставку товару згідно уточнюючої заявки №1 у строк до 21.02.2024 (включно).

Втім, як встановлено судом, відповідач, як постачальник, допустив прострочення поставки товару, що підтверджується видатковими накладними №1 від 17.04.2024; №2 від 17.04.2024; №3 від 17.04.2024; №4 від 17.04.2024; №5 від 17.04.2024; №6 від 17.04.2024; №7 від 17.04.2024; №8 від 17.04.2024; №9 від 17.04.2024 та №10 від 17.04.2024, а отже наявні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно пункту 9.2 договору у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором, несвоєчасне проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт та навчання медичного персоналу кінцевого набувача методам роботи) товару понад 10 (десять) календарних днів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого або строк проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт та навчання медичного персоналу кінцевого набувача методам роботи з яким порушено) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого (неприйнятого, не переданого) товару.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 9.2 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення за період з 22.04.2024 по 17.04.2024 пеню у загальному розмірі 324800,00 грн та штраф у розмірі 405999,94 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що ним було здійснено поставку товару у граничний строк дії договору до 30.06.2024, а відтак не було порушено умови договору в частині своєчасної поставки товару.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, договір в силу статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту укладеного договору про закупівлю №09/613-12/2023 від 08.12.2023, сторони у розділі 4 було погоджено порядок та строки поставки товару.

Так, відповідно до пункту 4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк до 13 травня 2024 року включно, але у будь-якому випадку в залежності від того, яка подія настане раніше: в строк, визначений замовником у заявці на поставку товару, направленій замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, або не пізніше, ніж через 10 (десять) календарних днів після направлення замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, наказу Міністерства охорони здоров`я України про розподіл товарів.

Вказані у пункті 4.1 цього договору та/або заявках на поставку товару строки поставки товару можуть бути змінені за мотивованим зверненням сторін за наявності обґрунтованих на те підстав, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін (пункт 4.1.1 договору).

За умовами пунктом 4.2 договору заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором. У разі неподання замовником постачальнику заявки на поставку товару, постачальник має й надалі виконувати свої зобов`язання за цим договором та інформувати замовника про відправку товару у строк, визначений у пункті 5.1 цього договору, та здійснити поставку товару у строк, визначений у пункті 4.1 цього договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору протягом 2 (двох) календарних днів після отримання заявки на поставку товару постачальник зобов`язаний підтвердити замовнику свою готовність поставити товар або надає мотивоване звернення щодо зміни дати поставки товару, вказаної замовником у заявці на поставку товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором. Замовником може бути відмовлено в розгляді мотивованого звернення постачальника щодо зміни дати поставки товару без надання будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такої відмови. У разі ненадання постачальником підтвердження готовності поставити товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки товару протягом 2 (двох) календарних днів після отримання від замовника заявки на поставку товару така заявка вважається підтвердженою постачальником.

Пунктом 4.4 договору визначено датою поставки товару за договором вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та/або акту приймання товару, що підписуються після складання відповідальною(-ими) особою(-ами) кінцевого набувача акту контролю кількості, комплектності та якості товару, за умови відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або кінцевого набувача.

З аналізу змісту пунктів 4.1, 4.1.1, 4.2, 4.3 та 4.4 договору вбачається, що сторони укладаючи договір не передбачили залежність терміну поставки від строку дії договору в цілому, що спростовує доводи відповідача про належне виконання зобов`язань за укладеним договором в частині своєчасної поставки товару.

Разом з цим, розглянувши вимогу відповідача про зменшення розміру неустойки на 90%, викладену у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні вказаних норм поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку. Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру даної санкції.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 року у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 року у справі № 914/891/16).

Тобто питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні докази на підтвердження цього.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Дослідивши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки на 90%, перевіривши доводи, якими обґрунтовується таке клопотання, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів у підтвердження своїх доводів, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання про зменшення неустойки на 90%.

При цьому, посилання відповідача, як на підставу для зменшення неустойки, на затримку у виробництві товару на стороні виробника резидента Китайської Народної Республіки, у зв`язку з китайським новим роком та надмірним навантаженням на виробничі потужності, судом не приймаються, оскільки відповідач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, мав передбачити пов`язані із цим ризики, зокрема, наявність реальної можливості виконання умов спірного договору.

Укладення відповідачем договору за результатами публічної (тендерної) процедури закупівлі покладає на нього обов`язок добросовісно оцінити свою спроможність щодо належного, повного та своєчасного виконання взятих на себе договірних зобов`язань. Відповідач, як учасник публічної закупівлі, приймаючи рішення про участь у ній та укладаючи договір за її наслідками, діє на власний ризик, зокрема щодо дотримання строків постачання товару.

При цьому, судом враховано, що позивач, діючи добросовісно, на прохання відповідача в уточненій заявці погодився на продовження строку поставки товару, втім з моменту подання відповідачем первинного звернення про продовження строку поставки, жодних подальших письмових звернень з обґрунтуванням неможливості дотримання продовженого строку чи з повторним проханням про його подальше коригування відповідачем до позивача направлено не було.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 8769,60 грн.

Так, позовну заяву подано в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у зв`язку з чим має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, при цьому, позивач в частині надмірно сплаченого судового збору не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про його повернення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Керуючись статтями 13, 76-80, 129, 165, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Медичні закупівлі України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» про стягнення 730799,94 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медістарлаб» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 1/22, офіс 9; ідентифікаційний код 43465388) на користь Державного підприємства «Медичні закупівлі України» (01601, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 7; ідентифікаційний код 42574629) пеню у розмірі 324800 (триста двадцять чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп., штраф у розмірі 405999 (чотириста п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 94 коп. та судовий збір у розмірі 8769 (вісім тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 60 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.08.2025.

СуддяТ.В. Васильченко