СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/819/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

за участю представників:

від позивача Гнатів Наталія Андріївна (поза межами приміщення суду) на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії BС №1344762 від 01.07.2025, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №002780 від 19.12.2019,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" (вх.№1270 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025

у справі №922/819/25 (повне рішення складено 12.05.2025, суддя Лавренюк Т.А.)

за позовом Фермерського господарства "Пролісок" Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" м. Харків,

про розірвання договору та стягнення 220 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд:

- розірвати договір № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, укладений між Фермерським господарством "Пролісок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар";

- стягнути з відповідача збитки в розмірі 220 000,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору позивач просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на ст.22 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України вказує на те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, а саме: не поставлено товар та не повернуто суму попередньої оплати, чим завдано позивачу збитків на суму 220000,00 грн. В якості підстави для розірвання договору позивач посилається на ст.651 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25 позов задоволено повністю. Розірвано договір № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, укладений між Фермерським господарством "Пролісок" (70623, Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки, вул. Дружби, 173, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 13, офіс 609, ). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 13, офіс 609, ) на користь Фермерського господарства "Пролісок" (70623, Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки, вул. Дружби, 173, ) - 220 000,00грн збитків, 5 062,40 грн судового збору.

Місцевий господарський суд з посиланням на ст.ст. 611, 651 837, 849 Цивільного кодексу України, а також умови укладеного між сторонами договору № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, враховуючи те, що відповідач у строки, встановлені договором, не здійснив відвантаження ваг (що становлять предмет даного договору), дійшов висновку про наявність у позивача права відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. При цьому, суд вказав про не доведеність наявності форс-мажорних обставин за конкретним зобов`язанням, що випливає із спірного договору, на які посилається відповідач в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, у межах встановленого законом строку через підсистему "Електронний суд" надіслало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить прийняти до свого провадження апеляційну скаргу адвоката Адвокатського об`єднання "Правовий Компроміс" Дверницького Віктора Георгійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар", на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25; скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25 повністю і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Пролісок" відмовити; стягнути з Фермерського господарства "Пролісок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" витрати на сплату судового збору у розмірі 7593 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривни 60 копійок; стягнути з Фермерського господарства "Пролісок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" витрати на правничу допомогу в розмірі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач вказує про таке:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" було позбавлено реальної можливості виконати умови укладеного договору через перебування місця монтажу ваг у тимчасовій окупації та відсутності звернення Фермерського господарства "Пролісок" до відповідача з повідомленням про адресу, за якою можливо здійснити відвантаження, з листом про готовність до їх монтажу. Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" на день звернення з апеляційною скаргою не відмовляється від виконання умов договору № 01-19/01-ОТ в частині поставки ваг автомобільних тензометричних електронних для зважування сільськогосподарської продукції типу ВАТ-80 вантажопідіймальний пристрій "Оптима" довжиною 18 метрів естакадного виконання, які фактично зберігаються у постачальника;

- звертаючись до суду позивач намагається уникнути штрафних санкцій, визначених п.10.4 договору та сплати відсотків за користування товарним кредитом, що на час укладення цього договору сторони визнають такими, що дорівнює 28% річних;

- судом першої інстанції невірно та необґрунтовано визначено правову природу укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, як договору підряду, в той час, як ТОВ "Завод ваг "Тоннар" не виготовляло вказані ваги, а лише замовило їх у іншого підприємства, а саме у ТОВ "Веста МК", що мало наслідком ухвалення незаконного рішення у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 апеляційна скарга у справі №922/819/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25 залишено без руху, з тієї підстави, що апелянтом до апеляційної скарги не додані докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Фермерському господарству "Пролісок" в порядку ст. 258, ст. 259 ГПК України.

Разом із цим, ухвалою від 06.06.2025 постановлено здійснити письмове уточнення, щодо заявлених апеляційних вимог (вірну назву оскаржуваного судового рішення).

Роз`яснено, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

16.06.2025, після постановлення апеляційним господарським судом ухвали без руху, від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, а також заява про долучення доказів, до якої додано квитанцію №3710520 від 12.06.2025, яка підтверджує направлення апелянтом копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу у справі.

Одночасно, апелянтом у заяві уточнено назву оскаржуваного судового рішення; просить рішенням, що оскаржується вважати рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 року у справі №922/819/25.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 апеляційна скарга у справі №922/819/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25; призначено справу до розгляду на "13" серпня 2025 р. о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/819/25; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

27.06.2025 матеріали справи № 922/819/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

08.07.2025 через підсистему "Електронний суд" від Фермерського господарства "Пролісок" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 8417), в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ваг "Тоннар" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25; залишити без змін рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі № 922/819/25.

В обґрунтування своєї позиції у справі, зокрема, вказує, що не заперечує проти оцінки Господарським судом Харківської області природи укладеного між сторонами, як договору підряду. Водночас, звертає увагу на те, що предметом спору є саме неповернення сплаченого авансу та розірвання відповідного договору, тому за наслідками визначення судом іншої природи укладеного між сторонами договору, суть спору, що виник, не змінюється. На думку позивача, всі докази Господарським судом Харківської області було оцінено в повному обсязі та у відповідності до вимог ГПК України, що не було спростовано з боку відповідача у справі в поданій апеляційній скарзі.

Відповідач також заперечує проти визначення витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 45 000,00 грн, вважає їх неспівмірними з фактично виконаним обсягом робіт, а також не підтвердженими належним чином.

В судовому засіданні представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить довідка про доставку електронної копії ухвали суду від 23.06.2025 до електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" користувача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі № 922/819/25 залишити без змін.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в судове засідання представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, а позиція відповідача викладена в поданій у справі апеляційній скарзі, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача (апелянта), за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила таке.

19.01.2022 між Фермерським господарством "Пролісок" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" (відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 01-19/01-ОТ (далі - договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання з виготовлення (п.5.2 договору), постачання (п.1.1 договору), монтажу, пусконалагоджувальних робіт та калібрування (п.5.3 договору) ваг автомобільних тензометричних електронних для зважування сільськогосподарської продукції типу ВАТ-80 вантажоприймальний пристрій "Оптима" довжиною 18 м естакадного виконання, (далі - ваги). Ваги поставляються в розібраному вигляді і складаються з наступних комплектуючих:

1) вантажоприймальна платформа 1 шт;

2) датчик ваги цифровий 8 шт;

3) ваговий індикатор цифровий 1 шт;

4) з`єднувальна коробка 1 шт.;

5) монтажний вузол для датчиків 8 шт.;

6) кабель магістральний 1 комплект 16 м;

За умовами п.1.2 договору початок виконання зобов`язань за договором визначається датою зарахування передоплати, згідно п.4.1 договору, на розрахунковий рахунок відповідача.

У п.1.3 договору сторони погодили, що ділянка установки ваг визначається на території позивача за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки.

Розділом 3 договору сторони визначили базисні умови постачання, а саме: поставка ваг здійснюється на умовах DDP за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки. Умови поставки визначено у відповідності з Міжнародними правилами "Інкотермс-2010". Відвантаження ваг позивачу здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок відповідача передоплати, згідно п.4.1 даного договору.

Вартість договору, відповідно до п.3.2, складає 440 000,00грн.

Позивач, за умовами п.4.1 та п.4.2 договору, взяв на себе зобов`язання здійснити оплату 50% від вартості договору, що складає 220 000,00грн протягом 5 банківських днів з моменту підписання цього договору. Без оплати суми в 50% вартості договору, ваги не відвантажуються. Решту 50% від вартості договору, що складає 220 000,00грн, позивач зобов`язався сплатити відповідачу до 31.03.2022, або, за бажанням позивача, можуть бути виплачені раніше.

Відповідач взяв на себе зобов`язання:

- передати креслення на будівельну частину ваг (п.5.1 договору);

- виготовити ваги в комплектації згідно п.1.1 та здійснити відвантаження ваг відповідно строків зазначених в п.2.3 (п.5.2 договору);

- провести монтаж, пусконалагоджувальні роботи і калібрування ваг наданим позивачем вантажем (п.5.3 договору);

- виконати монтаж ваг в погоджену з позивачем дату, але не пізніше 10 (десять) робочих днів від дати отримання листа про готовність до монтажу ваг від позивача (п.5.4 договору).

В свою чергу позивач, відповідно до умов договору, зокрема зобов`язався:

- виплатити повну суму договору згідно п. 4 (п.6.1 договору);

- виконати будівництво фундаменту ваг своїми силами і за свій рахунок, у відповідності з кресленнями та рекомендаціями відповідача (п.6.2 договору).

Сторони у п.6.4 договору погодили, що готовність до монтажу ваг підтверджується листом-зобов`язанням позивача про готовність до монтажу ваг на ім`я відповідача, та фотографіями готового фундаменту ваг з одним заїзним пандусом.

Приймання-здача ваг відбувається згідно з наданими товаросупровідними документами (акт прийому-передачі та товарно-транспортна накладна) (п.7.1 договору).

Відповідно до п.7.2 договору позивач зобов`язався прийняти ваги у строк не більше 2 днів з моменту закінчення часу, відведеного на виробництво ваг згідно п.2.3, та за умови виконання п.4.1 даного договору.

У п.11.1 договору сторони дійшли згоди, що усі спори, пов`язані із укладенням, виконанням та розірванням цього договору, передаються для остаточного розгляду у Постійно діючому суді при "Асоціації захисту прав приватних інвестицій" (61166, Україна, м. Харків, пр. Науки (був. Леніна), 40; http://www.treteysky-zahyst-prav.com.ua/), згідно його регламенту. Справа розглядається третейським суддею, якого призначає Голова суду, одноособово. Якщо призначення одноособового третейського судді не є можливим за будь яких обставин, справа розглядається одноособово Головою суду.

Заперечень проти вирішення спору в господарському суді на адресу суду від відповідача не надходило.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (п.12.10 договору).

Позивач на виконання умов договору, на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 1496 від 19.01.2022, в якості попередньої оплати перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 220 000,00грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 307 від 28.01.2022.

16.02.2022 відповідач здійснив закупівлю обладнання (ваг автомобільних тензометричних електронних для зважування сільськогосподарської продукції типу ВАТ-80 вантажопідіймальний пристрій "Оптима" довжиною 18 метрів), що підтверджується копіями видаткової накладної № 22021601 від 16.02.2022, платіжної інструкції № 612 від 28.01.2022 на суму 500 000,00грн та рахунку на оплату № 22011403.

Як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки відповідач зобов`язання з виготовлення ваг в комплектації, визначеної у п.1.1 договору та відвантаження ваг, відповідно строків, зазначених у п.2.3 договору не виконав, позивач 10.09.2024 на електронну адресу відповідача, яка вказана на його вебсайті, направив письмову пропозицію розірвати договір купівлі-продажу № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022 та повернути передоплату в розмірі 220 000,00грн, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

В якості доказів звернення з відповідною пропозицію позивачем надано суду лише скріншот скриньки електронної пошти фізичної особи на ім`я Ольга Левко про вкладення до вказаного електронного листа файлу в форматі PDF під назвою "Пропозиція_ПРОЛІСОК (2).pdf".

Оскільки пропозиція позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, як зазначає позивач, він 25.10.2024 на адресу відповідача направив цю письмову пропозицію за допомогою засобів поштового зв`язку, яка відповідачем отримана не була, що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання, виданою оператором поштового зв`язку, а також інформацією за трекінговим номером відправлення 425.

Проте повного тексту самої пропозиції про розірвання договору та повернення попередньої оплати, направленої позивачем як на електронну, так і на поштову адреси відповідача, матеріали справи не містять.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №01-19/01-ОТ від 19.01.2022, позивач з вернувся з позовом до Господарського суду Харківської області про розірвання договору судом на підставі ст.651 Цивільного кодексу України та відшкодування збитків в розмірі 220 000,00 грн, завданих позивачу цим невиконанням, з посиланням на ст.22 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України.

12.05.2025 ухвалено оскаржуване рішення суду з підстав, викладених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Спірні правовідносини у даній справі пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для розірвання договору №01-19/01-ОТ від 19.01.2022 та повернення коштів у розмірі сплаченої позивачем попередньої оплати за договором в розмірі 220 000,00 грн на його виконання.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17 та від 26.05.2020 у справі №908/299/18).

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України та частини першої статті 188 ГК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Винятком з цього загального правила є випадки, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст.651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним у частині 1 цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини другої статті 651 ЦК України).

Істотність порушення визначається за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

У цій справі позивач в якості правової підстави позову посилається на реалізацію ним безумовного права на відмову від договору в порядку статті 651 Цивільного кодексу України, проте мотивує підстави такої відмови невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У статті 653 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є припинення зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

Верховний Суд у постановах від 21.06.2022 у справі №911/3276/20, від 05.07.2022 у справі №922/2469/21, від 16.09.2022 у справі №913/703/20, від 14.09.2023 у справі №910/4725/22, від 05.12.2023 у справі №917/1593/22 зробив висновок про те, що за змістом зазначених вище норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і виступає у такому разі договір.

Як було встановлено судом, згідно з пунктом 2.10 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому, а отже строк дії спірного договору №01-19/01-ОТ від 19.01.2022 не закінчився на час розгляду справи в суді.

Частиною першою статті 173 ГК України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Господарські суди з огляду на зміст та умови договору (а не назву договору) мають встановити, який саме правочин вчинено сторонами, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. З`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно. Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 21.05.2019 у справі №925/550/18, від 19.06.2019 у справі №923/496/18, від 12.08.2021 у справі №910/7914/20, від 21.10.2021 у справі №908/3027/20.

Суд зазначає, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022, який має назву купівлі-продажу, однак, за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить елементи різних господарських договорів - договору поставки та договору підряду.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Глава 61 Цивільного кодексу України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

З огляду на умови п.п. 5.1-5.4 договору постачальник мав виконати зобов`язання щодо: передачі креслення на будівельну частину ваг; виготовлення ваг в комплектації згідно з п.1.1 та здійснити відвантаження ваг відповідно строків, зазначених в п. 2.3; провести монтаж, пусконалагоджувальні роботи і калібрування ваг наданим покупцем вантажем; виконати монтаж ваг в погоджену з покупцем дату, але не пізніше 10 (десять) робочих днів від дати отримання листа про готовність до монтажу ваг від покупця.

З урахуванням характеру взятих на себе сторонами зобов`язань з укладеним договором від 19.01.2022 № 01-19/01-ОТ, а також визначених первинних документів, якими має бути підтверджено проведення господарської операції, виконання укладеного договору передбачало два етапи: 1) поставку ваг, визначення складових яких надано в п. 1.1 договору, у порядку, визначеному в п.п. 2.1, 2.2 договору, а також у строку, визначені в п. 2.3 договору (що відповідає ознакам договору поставки); 2) проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт і калібрування ваг з урахуванням положень п.п. 5.4, 6.4 - 6.6 договору (що відповідає ознакам договору підряду).

Водночас визначення сторонами за умовами договору «виготовлення ваг» з боку відповідача у справі, на думку судової колегії, не є ознакою укладення в цій частині саме договору підряду, з огляду на дійсні обов`язки відповідача за договором, а також відсутність складення відповідних первинних документів, характерних для договору зазначеного виду (як то складення акт виконаних робіт тощо).

Відповідно, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірно наданої судом першої інстанції оцінки правової природи укладеного між сторонами договору від 19.01.2022 № 01-19/01-ОТ. Відповідно, подальша оцінка спірних правовідносин надається судом з урахуванням дійсної природи укладеного між сторонами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

В п.п. 7.1, 7.2 договору сторони визначили, що приймання-здачі ваг відбувається згідно з наданими товаросупровідними документами (акт прийому-передачі та товаро-транспортно накладна). Покупець зобов`язується прийняти ваги у строк не більше 2 днів з моменту закінчення часу, відведеного на виробництво ваг згідно п. 2.3 та за умови виконання п.п. 4.1 даного договору.

Як встановлено судом першої інстанції, початок виконання зобов`язань за договором, відповідно до п.1.2 договору, визначається датою зарахування передоплати, згідно п.4.1 договору, на розрахунковий рахунок відповідача.

Відповідач, за умовами п.2.3 договору, взяв на себе зобов`язання здійснити відвантаження ваг позивачу протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок відповідача передоплати, згідно п.4.1 даного договору.

Позивач на виконання умов договору 28.01.2022 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату в розмірі 220 000,00грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 307, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи умови п.2.3 договору, відповідач повинен був здійснити відвантаження ваг до 27.02.2022 (включно), чого останнім зроблено не було. Матеріали справи вказують на сплив більш як три роки з моменту настання строку виконання обов`язку відповідача з поставки товару (ваг) до моменту звернення з даним позовом до суду.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку ТОВ "Завод ваг "Тоннар" мало місце істотне порушення зобов`язань за договором № 01-19/01-ОТ від 19.01.2022.

З приводу посилань апелянта про об`єктивну неможливість виконати умови укладеного договору в частині своєчасної поставки ваг на адресу позивача у справі, визначену в п. 2.1 договору, як підставу для відмови в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п.9.1 укладеного між сторонами договору, сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання умов цього договору у випадку, якщо це невиконання викликано обставинами непереборної сили, такими як стихійні лиха, пожежі, епідемії, страйки, військові дії, повстання, мобілізації, вибухи, аварії на транспорті, постанови Уряду України, тощо, якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання даного договору. При цьому термін виконання зобов`язань за даним договором відсувається відповідно до часу, протягом якого діяли такі обставини.

За умовами п.9.2 договору сторона, для якої настали обставини форс-мажор, зобов`язана негайно сповістити про це іншу сторону будь-яким доступним способом.

Сторони у п.9.3 договору дійшли згоди, що свідоцтво, видане торговельно-промисловою палатою або іншим компетентним органом, є достатнім підтвердженням наявності і тривалості дії непереборної сили.

При цьому, колегія суддів враховує, що збройна агресія російської федерації щодо України та окупація частини території України, на яку посилається апелянт в обґрунтування неможливості своєчасно виконати взятих на себе зобов`язань з поставки позивачу ваг, є загальновідомими обставинами і не потребують доказування.

Повномасштабне вторгнення держави-агресора, зокрема, і на територію Харківської та Запорізької областей розпочалося 24.02.2022. Зокрема, відповідно до Переліку

територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, с. Балочки Федорівської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області віднесено до територій тимчасово окупованих російською федерацією з 04.03.2022.

Однак, позивач жодним чином доводить належним чином, неможливість поставки товару позивачу у строк до 27.02.2022.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Вказані норми містяться і у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії Торгово-промислової палати України №44 від 18.12.2014 (далі - регламент). Даний регламент встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі торгово-промислових палат України.

Так, статтею 3.1 регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом (ст. 3.3 регламенту).

Відповідно до ст. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав. Тобто, необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо (ст. 6.1 регламенту).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі N 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі N 913/785/17, від 25.01.2022 в справі N 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі N 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі N 910/15264/21).

Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Разом з цим, колегія суддів вказує про відсутність належних доказів на підтвердження засвідчення факту наявності форс-мажорних обставин, які перешкоджали відповідачу виконувати свої зобов`язання за договором поставки до 27.02.2022. Відповідачем не надано суду сертифікату про засвідчення таких обставин.

Щодо листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, то слід зазначити, що вказаним листом лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії російської федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.

Такий лист не є сертифікатом у розумінні положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та не є документом, виданим за зверненням відповідача з приводу неможливості виконання зобов`язань перед позивачем за договором поставки.

В свою чергу, за загальним правилом, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування до боржника заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання ним основного зобов`язання, також незважаючи на те, здійснює він підприємницьку діяльність або ні.

Згідно з частиною 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Водночас з умов укладеного між сторонами договору не вбачається наявності відкладальної умови - наявності форс-мажорних обставин, як підстави для відтермінування виконання взятих на себе договірних обов`язків з приводу предмету договору (з боку відповідача у справі).

В пунктах 9.1- 9.3 договору сторони визначили обставини звільнення сторін саме від відповідальності за повне або часткове невиконання умов цього договору у випадку наявності визначених в ньому обставин, що в даному випадку не є предметом судового збору спору.

Відтак, з огляду на доведення належними та допустимими доказами невиконання відповідачем обов`язку з поставки товару у строк, передбачений договором, за відсутності доказів протилежного, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем було прострочено виконання ним свого обов`язку щодо поставки товару за договором.

З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів відхиляє наведені вище аргументи скаржника, викладені ним у поданій апеляційній скарзі.

Крім того, матеріали справи не містять доказів як повідомлення позивача про готовність товару для його передання покупцеві, так і здійснення відповідачем будь-яких дій щодо підготовки та реалізації відправлення такого товару позивачу (зокрема погодження з покупцем іншого місця поставки товару тощо). Сторонами також не було внесено змін до договору в установленому порядку щодо визначення іншого строку та місця поставки ваг, що становлять предмет договору.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи в суді договір купівлі-продажу від 19.01.2022 № 01-19/01-ОТ не припинив своєї дії, а також те, що відповідач у строки, встановлені договором, відвантаження ваг не здійснив, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність у позивача права відмовитись від договору. Відтак, суд правомірно задовольнив позовну вимогу про розірвання договору від 19.01.2022 № 01-19/01-ОТ, укладений між Фермерським господарством "Пролісок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар".

Згідно частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Приписи частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містять в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

При цьому, судовою колегією звернено увагу, що позовні вимоги ФГ "Пролісок" визначено як відшкодування збитків, завданих позивачу цим невиконанням, з посиланням на ст.22 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України.

Водночас, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, а суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини, та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін.

У даному випадку, судовою колегією оцінюється обраний позивачем такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару в розмірі 220 000,00 грн, що не виходить за межі заявлених позовних вимог.

З огляду на приписи ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України позивач обрав варіант поведінки як вимога, що виразилась у пред`явлені позову щодо повернення суми попередньої оплати товару.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.02.2018 року по справі №910/12382/17, виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Правильність цієї позиції підтвердила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2019 року у справі №918/631/19, а саме п. 68, а якому зазначила, що,виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17).

Таким чином, факт невиконання зобов`язання іншою стороною є підставою для стягнення авансу, який був сплачений в рахунок поставки товару, який наразі не був поставлений зобов`язаною особою, тобто відповідачем.

З огляду на вищевказане, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, належних доказів на заперечення законності вимог позивачем не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 220 000,00 грн попередньої оплати нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Верховний Суд звертає увагу на те, що хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), в силу імперативних приписів статті 236 ГПК України повинен під час розгляду справи надати оцінку особливо тим аргументам учасників справи, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.

Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Сутяжник проти Росії" (заява №8269/02) від 23.07.2009 суд зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення правил юрисдикції та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Зокрема, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Відповідно, частково помилковий висновок суду першої інстанції щодо тлумачення правової природи укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 01-19/01-ОТ від 19.01.2025 не потягнуло за собою прийняття невірного рішення за наслідками розгляду визначених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає про надання вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тому підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у цій справі немає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги та вказує про достатність правових підстав для залишення рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі № 922/819/25 без змін, а апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" - без задоволення.

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору, що були понесені у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ваг "Тоннар" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі №922/819/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 22.08.2025.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов