ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1328/25

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без виклику представників учасників, справу № 911/1328/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Харьковської Вікторії Василівни, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Пєшого Олексія Валерійовича, м. Київ

про стягнення 155 100,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Харьковська Вікторія Василівна (далі-позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом (вх. № 3524 від 14.04.2024) до Фізичної особи-підприємця Пєшого Олексія Валерійовича (далі-відповідач) про стягнення 155 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов Договору найму малої архітектурної форми від 29.10.2024 ним в рахунок попередньої оплати перераховано відповідачу 141 000,00 грн, однак відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо встановлення позивачу строкового сервітуту не виконав та, на вимогу позивача суму попередньої оплати не повернув. У зв`язку з чим позивачем також нараховані до стягнення 14 100,00 грн пені.

Звертаючись із відповідним позовом, позивач просив суд здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2024 постановлено відкрити провадження у справі № 911/1328/25 та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, зобов`язано відповідача у строк п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов; у разі надання відзиву на позов, встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив.

Відповідач не скористався правом, наданим статтею 165 ГПК України, та відзив на позов до суду не надіслав.

Суд відзначає про належне повідомлення відповідача про розгляд справи за його участі та направлення ухвали суду від 28.04.2025 про відкриття провадження у справі № 911/1328/25 за належною адресою відповідача. Ухвалу суду від 28.04.2025 про відкриття провадження у справі № 911/1328/25 було повернуто підприємством зв`язку на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу відповідача у справі та повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі.

Суд зазначає, що сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

На дату відкриття провадження у справі у відповідача - Фізичної особи-підприємця Пешого О.В. відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІКС.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2024 між Фізичною особою-підприємцем Харьковською Вікторією Василівною (наймач) та Фізичною особою-підприємцем Пєшим Олексієм Валерійовичем (наймодавець) укладений Договір найму малої архітектурної форми, за умовами п. 1.1 наймодавець передає наймачу в строкове платне користування належну йому малу архітектурну форму-торгівельний кіоск, розташований за адресою: навпроти багатоквартирного житлового будинку № 2/1, корпус "Г" по вул. Університетській в м. Ірпені Бучанського району Київської області.

Предмет найму розташований на земельній ділянці площею 0,0029 га, що знаходиться за адресою: навпроти багатоквартирного житлового будинку № 2/1, корпус "Г" по вул. Університетській в м. Ірпені Бучанського району Київської області, згідно паспорту прив`язки тимчасової споруди, виданого відділом містобудування та архітектури Ірпінської міської ради № 36 від 18.10.2023.

Умовами п. 3.5 договору визначено, що наймач компенсує наймодавцю видатки останнього на проведення ремонтних робіт (кошторис на проведення ремонтних робіт є додатком до даного договору) та проведення водопостачання до предмету найму в розмірі 282 000,00 гр, які сплачуються в наступному порядку:

141 000,00 грн сплачується впродовж 3 банківський днів з дати підписання даного договору;

141 000,00 грн сплачується впродовж 3 банківський днів з дати надання наймачу засвідченої копії відповідного документу - встановлення наймодавцю особистого строкового сервітуту як мінімум до 17.10.2025.

Відповідно до п. 4.5 договору, у випадку ненадання наймачу у строк до 30.11.2024 документу про встановлення наймодавцю особистого строкового сервітуту як мінімум до 17.10.2025, наймодавець зобов`язується впродовж 10 банківських днів з моменту отримання вимоги наймача повернути наймачу суму фактично сплаченої компенсації на проведення ремонтних робіт, сплачених відповідно до п. 3.5 договору, а у разі прострочення повернення більше ніж на 10 банківських днів - сплатити пеню у розмірі 1 % від розміру заборгованості за кожен день прострочення.

Умовами п. 5.1 договору визначено, що цей договір вступає в дію з дати його підписання і є чинним до 31.12.2025. Продовження строку дії договору відбувається за погодженням сторін.

Так, 05.11.2024 позивачем було перераховано відповідачу 141 000,00 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція № 1, з призначенням платежу «компенсація видатків на проведення ремонтних робіт згідно договору від 29.10.2024».

Отже, як зазначає позивач, ним виконані зобов`язання за договором щодо перерахування коштів в сумі 141 000,00 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання в частині надання позивачу документу про встановлення особистого строкового сервітуту не виконав.

13.01.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 13-07 від 13.01.2025, в якій вимагав надати засвідчену копію строкового сервітуту, на умовах визначених у п. 2.1 договору, а у разі його відсутності повернути кошти в сумі 141 000,00 грн.

Однак, відповідач відповіді не надав, як і не надав копію строкового сервітуту, грошові кошти в сумі 141 000,00 грн. не повернув.

За твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної кошти в сумі 141 000,00 грн лишаються не повернуті відповідачем, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів повернення відповідачем позивачу сплачених грошових коштів в сумі 141 000,00 грн. матеріали справи не містять.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт не виконання відповідачем зобов`язань щодо встановлення наймачу особистого строкового сервітуту та повернення коштів, розмір яких відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів повернення сплачених позивачем коштів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про повернення попередньої оплати у розмірі 141 000,00 грн. заборгованості по поверненню коштів на проведення ремонтних робіт та проведення водопостачання.

Як передбачено статтею 610, частиною першою статті 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 14 100,00 грн, нараховану за період з 01.04.2025 по 10.04.2025.

Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (чч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

Відповідно до статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як визначено статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, законодавством встановлено обмеження щодо розміру пені, яка підлягає нарахуванню на прострочене грошове зобов`язання - не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, визначений позивачем розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Відтак, з наведеного слідує, що позивачем неправомірно застосовано пеню у розмірі більшому, ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Здійснивши перерахунок пені за період визначений позивачем, з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, суд встановив, що вірним розміром пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 1 197,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пєшого Олексія Валерійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Харьковської Вікторії Василівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 141 000 (сто сорок одну тисячу) грн 00 коп заборгованості, 1 197 (одну тисячу сто дев`яносто сім) грн. 53 коп пені та 2 776 (дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 11 коп судового збору.

Видати наказ.

3. В інші частині в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 25.08.2025

Суддя О.О. Христенко