ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. Справа №907/523/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Стронська А.І.,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради за № 32.01-17/69 від 25.06.2025 року (вх. №01-05/1987/25 від 27.06.2025 року)

на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року (суддя П.Д.Пригуза; повне рішення складено 24.06.2025 року)

у справі № 907/523/24

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цегельний завод №1" (надалі ТзОВ "Цегельний завод №1")

про визнання договору оренди укладеним,

Учасники справи в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

05.06.2024 року Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ "Цегельний завод №1" про визнання договору оренди укладеним.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 частково задоволено позов Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Визнано укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договір оренди земельної ділянки площею 1,4500 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгороді, вул. Закарпатська, 33 (кадастровий номер земельної ділянки :51:001:0737) в редакції, вказаній в резолютивній частині рішення суду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.05.2025 року у справі №907/523/24 частково задоволено апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 в частині абз. 1 п. 14, аб.1 п. 27 та абз. 1 п. 33 визнання укладеним договору № 2376 оренди землі, укладеного між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради як орендодавцем та ТзОВ «Цегельний завод №1» як орендарем. У цій частині ухвалено нове рішення, яким п.п. 14, 27 та 33 договору № 2376 оренди землі, укладеного між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради як орендодавцем та ТзОВ «Цегельний завод № 1» як орендарем, викладено в наступній редакції: абз. 1 п. 14: «У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10-тиденний строк сплачується штраф у розмірі 50 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором»; абз. 1 п. 27: «В односторонньому порядку вносити зміни до даного договору при зміні розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів інфляції (визначених у відповідності до вимог чинного законодавства), ставок земельного податку та ставок орендної плати відповідно до змін чинного законодавства шляхом надсилання відповідних повідомлень»; абз. 1 п. 33: «Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, крім випадків, передбачених абз.1 п. 27 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку». В решті в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

18.03.2025 року від ТзОВ "Цегельний завод №1" на адресу Господарського суду Закарпатської області надійшла заява за вих. №04 від 18.03.2025 року (вх.№02.3.1-02/2642/25 від 18.03.2025 року) про виправлення описки в судовому рішенні, в якій заявник просив виправити описку, допущену в рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24, виключивши з редакції договору абзац 3 пункту 40 наступного змісту: «Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов?язання Орендаря, а Орендар зобов?язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від десятого грудня дві тисячі одинадцятого року до моменту державної реєстрації права оренди землі. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до вимог чинного законодавства (виходячи з розміру нормативної грошової оцінки у відповідний період) із урахуванням пунктів 5, 10, 11 та 30 даного договору».

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.06.2025 року у справі №907/523/24 прийнято до розгляду заяву про виправлення описки в судовому рішенні (вх.№02.3.1-02/2642/25 від 18.03.2025 року). Призначено судове засідання для розгляду вказаної заяви на 20.06.2025 року на 14:30 год.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року у справі №907/523/24 відмовлено у внесенні виправлень у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24.

Короткий зміст оскарженого додаткового рішення суду першої інстанції

20.06.2025 року Господарський суд Закарпатської області прийняв додаткове рішення у справі №907/523/24.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного додаткового рішення суд постановив:

« 2.Пункт 40 договору № 2376 оренди землі, укладеного між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради та ТОВ «Цегельний завод № 1» прийняти в такій редакції:

« 40. Цей договір набирає чинності з моменту набрання законної сили рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 у справі №907/523/24.

Право оренди землі виникає у порядку визначеному чинним законодавством.

Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в Орендодавця, другий в Орендаря, третій у організації, яка здійснила державну реєстрацію права оренди».

В обгрунтування прийнятого додаткового рішення місцевий господарський суд зазначив, що пункт 40 Договору мав бути викладеним без абзацу другого, який містив спірні положення, які було виключено судом з його змісту, а саме: "Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов`язання Орендаря, а Орендар зобов`язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від десятого грудня дві тисячі одинадцятого року до моменту державної реєстрації права оренди землі. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до вимог чинного законодавства (виходячи з розміру нормативної грошової оцінки у відповідний період) із урахуванням пунктів 5, 10, 11 та 30 даного договору."

Суд вказав, що при виготовленні резолютивної частини рішення судом було помилково викладено пункт 40 спірного Договору в такій редакції, в якій залишився текст абзацу другого: "40. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Право оренди землі виникає у порядку визначеному чинним законодавством. Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов`язання Орендаря, а Орендар зобов`язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від десятого грудня дві тисячі одинадцятого року до моменту державної реєстрації права оренди землі. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до вимог чинного законодавства (виходячи з розміру нормативної грошової оцінки у відповідний період) із урахуванням пунктів 5, 10, 11 та 30 даного договору. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в Орендодавця, другий в Орендаря, третій у організації, яка здійснила державну реєстрацію права оренди."

Суд зазначив, що відповідно до мотивувальної частини рішення суд мав би викласти пункт 40 в редакції, із якої мав виключити вказаний абзац.

В оскарженому додатковому рішенні судом зазначено про те, що у цій справі виникли виключні обставини, за яких суд фактично дослідивши і обговоривши в судовому засіданні спосіб вирішення спірного питання, виклав його у мотивувальній частині рішення, зазначивши про відмову в прийнятті пропозиції позивача, але про задоволення пропозиції відповідача. Однак у резолютивній частині рішення, де наведено зміст пункту 40 Договору, помилково залишилась редакція цього пункту, що була запропонована у проєкті цього договору.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 244 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою. Зокрема зазначає, що відповідач погодився з ухваленим у цій справі рішенням від 10.12.2024 року в повному обсязі, оскільки вказане судове рішенням відповідачем не оскаржувалось. Стверджує, що суд, який ухвалив рішення, не може скасувати чи змінити його. Вважає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості зміни основного судового рішення шляхом ухвалення додаткового рішення. Звертає увагу суду на те, що місцевим господарським судом ухваленням оскарженого додаткового рішення було фактично змінено суть судового рішення, яке набрало законної сили. Просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року у справі №907/523/24.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач та відповідач не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №907/523/24, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 року призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11.08.2025 року о 09 год. 30 хв.

11.07.2025 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №907/523/24.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності учасників справи.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У вказаній нормі закріплено принцип, згідно якого органи державної влади, в тому числі господарські суди, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Тобто, Господарський процесуальний кодекс України є процесуальним законом, який зокрема визначає повноваження господарських судів та встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно із частиною 1 статті 238 Господарського процесуального кодексу України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

За приписами частини 5 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Вище зазначено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 частково задоволено позов Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Визнано укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договір оренди земельної ділянки площею 1,4500 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгороді, вул. Закарпатська, 33 (кадастровий номер земельної ділянки :51:001:0737) в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення суду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.05.2025 року у справі №907/523/24 частково задоволено апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 в частині абз. 1 п. 14, аб.1 п. 27 та абз. 1 п. 33 визнання укладеним договору № 2376 оренди землі, укладеного між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради як орендодавцем та ТзОВ «Цегельний завод №1» як орендарем. У цій частині ухвалено нове рішення, яким п.п. 14, 27 та 33 договору № 2376 оренди землі, укладеного між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради як орендодавцем та ТзОВ «Цегельний завод № 1» як орендарем, викладено в наступній редакції: абз. 1 п. 14: «У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10-тиденний строк сплачується штраф у розмірі 50 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором»; абз. 1 п. 27: «В односторонньому порядку вносити зміни до даного договору при зміні розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів інфляції (визначених у відповідності до вимог чинного законодавства), ставок земельного податку та ставок орендної плати відповідно до змін чинного законодавства шляхом надсилання відповідних повідомлень»; абз. 1 п. 33: «Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, крім випадків, передбачених абз.1 п. 27 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку». В решті оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, враховуючи наведену норму процесуального закону, колегія суддів констатує, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 набрало законної сили після ухвалення у цій справі постанови Західного апеляційного господарського суду від 23.05.2025 року, з урахуванням висновків, наведених у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції.

У цій справі колегією суддів встановлено, що 18.03.2025 року від ТзОВ «Цегельний завод №1» на адресу Господарського суду Закарпатської області надійшла заява за вих. №04 від 18.03.2025 року (вх.№02.3.1-02/2642/25 від 18.03.2025 року) про виправлення описки в судовому рішенні, в якому заявник просив виправити описку, допущену в рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24, виключивши з редакції договору абзац 3 пункту 40.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року у справі №907/523/24 відмовлено у внесенні виправлень у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24.

Проте, місцевий господарський суд за власною ініціативою ухвалив оскаржене додаткове рішення від 20.06.2025 року, яким у повному обсязі виключив абзац 3 пункту 40 договору оренди землі, чим фактично змінив суть судового рішення у спосіб, що суперечить положенням частини 8 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, процесуальним законом в імперативному порядку встановлені підстави для ухвалення додаткового рішення. Зокрема, пунктом 1 вищенаведеної статті законодавцем надано суду можливість ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року у цій справі, судом першої інстанції вирішено спір між сторонами відповідно до заявлених позовних вимог. Вказане судове рішення набуло законної сили після його перегляду судом апеляційної інстанції.

Зокрема, пункт 40 договору викладено в такій редакції:

« 40. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Право оренди землі виникає у порядку визначеному чинним законодавством.

Даною угодою сторони дійшли згоди щодо зобов`язання Орендаря, а Орендар зобов`язався в свою чергу сплатити плату за землю за фактичне її використання у період від десятого грудня дві тисячі одинадцятого року до моменту державної реєстрації права оренди землі. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до вимог чинного законодавства (виходячи з розміру нормативної грошової оцінки у відповідний період) із урахуванням пунктів 5, 10, 11 та 30 даного договору.

Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в Орендодавця, другий в Орендаря, третій у організації, яка здійснила державну реєстрацію права оренди».

Зважаючи на те, що господарські суди не можуть виходити за межі положень, встановлених Господарським процесуальним кодексом України відповідно до принципу, закріпленого у статті 19 Конституції України, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 ухвалено з порушенням норм процесуального права, позаяк цим додатковим рішенням виключено абзац 3 пункту 40 договору оренди землі №2376, чим фактично змінено суть судового рішення у спосіб, що суперечить положенням частини 8 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.12.2024 року у справі №907/523/24 підлягає скасуванню в порядку пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 244, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради за № 32.01-17/69 від 25.06.2025 року (вх. № 01-05/1987/25 від 27.06.2025 року) задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2025 року у справі №907/523/24 скасувати.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.А. Галушко

Суддя І.Ю. Панова