ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/3681/23(380/16187/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича

на постанову Західного апеляційного господарського суду

від 25.02.2025

у складі колегії суддів: Панової І.Ю. (головуючого), Зварич О.В., Матущака О.І.

та на рішення Господарського суду Львівської області

від 13.11.2024

у складі судді Артимовича В.М.

у справі № 914/3681/23(380/16187/23)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина"

до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича

про визнання протиправними дій, визнання протиправною і скасування постанови

у межах справи № 914/3681/23

за заявою кредитора Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина",-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 26.12.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вулиця Бориславська, будинок 82; ідентифікаційний код 00152388); введено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Нафтопереробний комплекс - Галичина" (далі - ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина"); призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 113 від 04.02.2013); постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина"; призначено попереднє засідання суду.

2. 13.07.2023 ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" звернулося до адміністративного суду із позовом, у якому просило наступне: визнати незаконними (неправомірними) дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо стягнення з позивача додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 та при винесенні постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №71752405 від 03.07.2023 року; скасувати постанову приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 від 03.07.2023 року.

3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 380/16187/23 позов було задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №71752405 від 03.11.2023 року.

4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року у справі № 380/16187/23 та закрито провадження у справі.

5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі № 380/16187/23 (пров. № А/857/25076/23) задоволено заяву ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" про передачу справи за встановленою юрисдикцією; справу № 380/16187/23 за позовом ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій, визнання протиправною і скасування постанови передано на розгляд до Господарського суду Львівської області.

6. ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" обґрунтовує свої вимоги тим, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2023 у справі № 442/3307/23 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 71752405, складену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем. Вказана ухвала суду набрала законної сили негайно після її проголошення. Проте, відповідач не взяв до уваги зазначену ухвалу суду та 03.07.2023 прийняв оскаржену постанову щодо стягнення з позивача додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405. Позивач вважає, що оскільки ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2023 у справі № 442/3307/23 визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 71752405 від 08.05.2023 неправомірними та скасовано вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, то відсутні правові підстави для стягнення з позивача будь-яких сум у ВП № 71752405, в тому числі додаткових витрат виконавчого провадження.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

7. Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі №914/3681/23(380/16187/23) задоволено позов ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій, визнання протиправною і скасування постанови задовольнити повністю; визнано незаконними (неправомірними) дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо стягнення з ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" додаткових витрат виконавчого провадження №71752405 та при винесенні постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №71752405 від 03.07.2023; визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №71752405 від 03.07.2023 року.

8. Рішення мотивовано тим, що у зв`язку зі скасуванням вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження № 71752405 у судовому порядку, відпали правові підстави для стягнення з ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" витрат виконавчого провадження, у зв`язку з цим, відповідач повинен був врахувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі №442/3307/23 при прийнятті оскарженої постанови, а отже, постанова відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 від 03.07.2023 є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

9. Постановою постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 апеляційну скаргу Білецького Ігоря Мироновича б/н від 19.12.2024 (вх. №01-05/3680/24 від 20.12.2024) залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі №914/3681/23(380/16187/23) - залишено без змін; судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покладено на скаржника.

10. Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен був врахувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі №442/3307/23 при прийнятті оскарженої постанови, а отже постанова відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 від 03.07.2023 є протиправною, а тому підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскарження ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі №442/3307/23 в апеляційному порядку процесуальний закон не ставить у залежність від факту набрання нею законної сили, а тому, у зв`язку із скасуванням вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження № 71752405 у судовому порядку, відпали правові підстави для стягнення з ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" витрат виконавчого провадження.

Рух касаційної скарги

11. 13.03.2025 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 13.03.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі № 914/3681/23(380/16187/23), сформована в системі "Електронний суд" 13.03.2025.

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича у справі № 914/3681/23(380/16187/23) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 13.03.2025.

13. Ухвалою Верховного Суду від 27.03.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 914/3681/23(380/16187/23) за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 13.03.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 та призначено розгляд касаційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

14. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.08.2025 № 32.2-01/1836, у зв`язку із запланованою відпусткою суддів Васьковського О. В., Погребняка В. Я. відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 914/3681/23(380/16187/23).

15. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 для розгляду касаційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича визначено колегію суддів у складі: Білоуса В. В. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

16. Не погоджуючись постановою суду апеляційної інстанції, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем подано касаційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі № 914/3681/23(380/16187/23) та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовної заяви ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" відмовити у повному обсязі; вирішити питання судових витрат.

17. Підставою касаційного оскарження визначено п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

18. Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

18.1. На момент прийняття оскарженої постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 від 03.07.2023, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі № 442/3307/23 не набрала законної сили, у зв`язку з її оскарженням до Львівського апеляційного суду 22.06.2023, тому це зупиняє дію оскаржуваного рішення. Водночас, щодо питання застосування норми права щодо зупинення виконання ухвали суду, що набрала законної сили негайно у разі її апеляційного оскарження відсутній висновок Верховного Суду.

18.2. Скаржник вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах наведених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 910/6543/18 та від 30.03.2020 у справі № 910/6543/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 580/3356/20 (адміністративне провадження № К/9901/31235/20) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12.01.2023 у справі № 761/13085/14-ц (провадження № 61-6496св21) та від 30.01.2023 року у справі № 501/3311/21 (провадження № 61-9509св22), щодо визначення моменту набрання чинності ухвал (рішень) постановлених за результатами розгляду скарг на дії приватного виконавця, оскільки це впливає на остаточне виконання рішень які набрали законної сили та нівелює таке поняття як обов`язковість виконання такого рішення.

18.3. Нормами ГПК України не передбачено "позовної заяви про визнання протиправними дій, визнання протиправною і скасування постанови", тоді як ГПК України містить окремий Розділ VI Судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Оскільки справа має розглядатись згідно вказаного розділу ГПК України, то судовий збір не підлягає стягненню з приватного виконавця.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

19. До Верховного Суду не надходило відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

20. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

22. Предметом розгляду у цій справі є питання наявності / відсутності правових підстав для визнання незаконними (неправомірними) дій приватного виконавця щодо стягнення додаткових витрат виконавчого провадження та винесення приватним виконавцем постанови про визначення розміру додаткових витрат.

23. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").

24. Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

25. Отже, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

26. Водночас, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

27. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

28. Провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкуренції кредиторів. Дотримання цього принципу забезпечується, зокрема, концентрацією судових спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про його банкрутство відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та кореспондуючими цій нормі правилами статті 7 КУзПБ.

29. Отже, розгляд усіх майнових спорів, а також спорів щодо інших вимог до боржника, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

30. Цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, зокрема й рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що безпосередньо або опосередковано впливатимуть на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.

31. Як було зазначено вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі № 380/16187/23 (пров. № А/857/25076/23), серед іншого, справу № 380/16187/23 за позовом ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій, визнання протиправною і скасування постанови передано на розгляд до Господарського суду Львівської області.

32. Здійснюючи перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень та оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

33. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

34. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

35. За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

36. Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 згаданого Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

37. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Міністерство юстиції України наказом від 02.04.2012№ 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802) затвердило Інструкцію з організації примусового виконання рішень, котра містить розділ VI "Фінансування виконавчого провадження".

38. Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

39. Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

39.1. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 08.05.2023 відкрито виконавче провадження № 71752405 з примусового виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-2465-2006, виданого 23.01.2023. Боржником у виконавчому провадженні № 71752405 є позивач.

39.2. 08.06.2023 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/3307/23 скаргу ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина" на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження задоволено: визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 71752405 від 08.05.2023 неправомірними та скасовано вказану постанову.

39.3. Згідно з довідкою, сформованою у підсистемі ЄСІТС Електронний суд, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі № 442/3307/23 набрала законної сили 23.06.2023.

39.4. 14.06.2023 відповідач прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 71752405. В обґрунтування вказаної постанови зазначено, що в ході примусового виконання 15.05.2023, 17.05.2023, 18.05.2023 на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти, стягнуті (з ПАТ "Нафтопереробний комплекс - Галичина") згідно з виконавчим документом. Стягувачу тричі скеровувались вимоги про надання реквізитів для перерахування коштів. Станом на 14.06.2023 стягувач не виконав вимоги приватного виконавця та був попереджений, що у випадку невиконання вимоги приватного виконавця буде винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

39.5. 20.06.2023 у ВП № 71752405 відповідач прийняв постанову, якою скасовано документ "Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу" від 14.06.2023, а також прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 71752405 у зв`язку із надходженням на адресу приватного виконавця ухвали Дрогобицького районного суду Львівської області від 12.06.2023 про повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду.

39.6. 30.06.2023 представник позивача подав відповідачу заяву (вих. №11-ВП/АО31 від 30.06.2023) про повернення всіх стягнутих коштів у ВП № 71752405.

39.7. Відповідач 03.07.2023 прийняв постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Приймаючи вказану постанову відповідач зазначив, що ним в ході примусового виконання понесено додаткові витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 13 348,80 грн, з яких 2 070,00 грн витрати на відправку поштової кореспонденції, 11 278,80грн витрати понесені в ході проведення опису майна боржника, що знаходиться у м. Трускавець Львівської області та м. Рибаківка Миколаївської області. Враховуючи викладене, керуючись статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, відповідач постановив визначити для позивача розмір додаткових витрат виконавчого провадження у загальній сумі 13 348,80 грн.

40. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання незаконними (неправомірними) дії приватного виконавця щодо стягнення додаткових витрат виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення цих витрат, адже відповідач повинен був врахувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі №442/3307/23 (про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження) при прийнятті оскаржуваної постанови.

41. При цьому колегія суддів вважає необгурнтованими аргументи скаржника про те, що на момент прийняття оскарженої постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 71752405 від 03.07.2023, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2023 у справі № 442/3307/23 не набрала законної сили, у зв`язку з її оскарженням до Львівського апеляційного суду 22.06.2023, з огляду на наступне.

41.1. Як вже було зазначено вище 08.06.2023 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у справі № 442/3307/23 прийняв ухвалу, якою визнав протиправними дії відповідача при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та скасував постанову останнього про відкриття виконавчого провадження.

41.2. Статтею 447-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

41.3. Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

41.4. Згідно частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

41.5. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

41.6. Відповідно до приписів частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

41.7. Тлумачення статті 261 ЦПК України з урахуванням принципу розумності та «методу чесного читання» свідчить, що у частині першій статті 261 ЦПК України передбачено загальне правило для всіх судових рішень, які постановлюються у формі ухвали. Ухвала суду набирає законної сили за правилами, передбаченим для рішення суду (стаття 273 ЦПК України), тільки в тому випадку, коли для конкретного виду ухвал це прямо передбачено процесуальним законом (статті 460, 479, 480, 487 ЦПК України). Можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції при цьому значення не має і на момент набрання нею законної сили не впливає; ухвала суду за результатами розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (стаття 432 ЦПК України), набирає законної сили за правилами статті 261 ЦПК України. Нормами розділу VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» не встановлено іншого порядку набрання законної сили ухвалами, які постановляються за результатом розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

41.8. Аналогічні висновки щодо строку і порядку набрання ухвалами законної сили наведені також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 910/6543/18 та від 30.03.2020 у справі № 910/6543/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 580/3356/20 (адміністративне провадження № К/9901/31235/20) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12.01.2023 у справі № 761/13085/14-ц (провадження № 61-6496св21) та від 30.01.2023 у справі № 501/3311/21 (провадження № 61-9509св22).

41.9. Крім того, скаржник, зазначивши про необхідність відступу від наведених висновків Верховного Суду щодо визначення моменту набрання чинності ухвал (рішень) постановлених за результатами розгляду скарг на дії приватного виконавця зазначає, оскільки на думку скаржника такі висновки нівелюють таке поняття, як обов`язковість виконання судового рішення, при цьому скаржник не довів їх помилковість, неефективність, необґрунтованість чи неузгодженість, отже на думку колегії суддів у цьому випадку відсутні підстави для відступу від вказаних правових висновків.

42. Скаржник також посилається у касаційній скарзі на те, що з приватного виконавця у цій справі не підлягає стягненню судовий збір, водночас в резолютивній частині оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції зазначив, що судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покладається на скаржника.

43. Щодо вказаних аргументів касаційної скарги про покладення судом апеляційної судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції на скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

43.1. Відповідно до Закону України від 31.10.2024 № 4056-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судовий збір" у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 13.05.2024 № 6-р(II)/2024 щодо забезпечення принципу обов`язковості судового рішення", який набрав чинності 14.11.2024, внесені зміни, зокрема, в частину другу статті 3 Закону України "Про судовий збір" та викладено її в новій редакції, і відповідно до пункту 19 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

43.2. У даній справі предметом апеляційного та касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, постановлена за результатами розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність приватного виконавця.

43.3. На момент постановлення оскаржуваного судового рішення, судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг не підлягав сплаті, та, відповідно, не підлягає розподілу, за наслідками розгляду відповідних скарг.

43.4. Скаржник не сплачував судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг, доказів сплати судового збору до скарг не додано, а суд не стягував такий судовий збір.

43.5. Оскільки скаржником не сплачувався судовий збір за подання апеляційної скарги, а судом не стягувався такий судовий збір, то фактично покладення судових витрата за розгляд апеляційної скарги не відбулось. Тому такий запис у резолютивній частині постанови хоча формально і існує, проте, скасування постанови суду апеляційної інстанції у зв`язку із записом про покладення судових витрат у резолютивній частині постанови буде вважатися правовим пуризмом, оскільки фактично покладення судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги судом не здійснено.

44. Отже, аргументи, наведені в касаційній скарзі про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права та необхідність відступлення від висновків Верховного Суду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

45. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

46. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

47. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України дійшла висновку, що постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі № 914/3681/23(380/16187/23) прийнято відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни або скасування відсутні.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 13.03.2025 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі № 914/3681/23(380/16187/23) залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2024 у справі № 914/3681/23(380/16187/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді В. І. Картере

В. Г. Пєсков