ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2025 р. Справа№ 362/6846/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Сибіги О.М.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 15.07.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок"

на рішення Господарського суду Київської області

від 14.10.2024 (повний текст складено та підписано 15.01.2025)

у справі № 362/6846/18 (суддя Т.П. Карпечкін)

за позовом Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Ковалівської сільської ради

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок"

За участю третіх осіб,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області

про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Обухівська окружна прокуратура Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Ковалівської сільської ради з вимогами до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура зазначає, що двома окремим наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області в липні і вересні 2017 року було затверджено два окремі проекти із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у приватну власність земельних ділянок із кадастровими номерами :07:012:0003 і :04:006:0043 у Київській області.

Прокуратура стверджує, що земельна ділянка із кадастровим номером :04:006:0043 вибула із власності держави незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, поза волею власника, внаслідок шахрайських дій, оскільки особа ( ОСОБА_1 ) протиправно скористалась повторно правом на безоплатну приватизацію землі, в той час, як нею вже була отримана у власність земельна ділянка із кадастровим номером :07:012:0003.

У зв`язку із цим, прокуратура зазначає про незаконність набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки із кадастровим номером :04:006:0043, відсутність у нього права на відчуження такої земельної ділянки, яка наразі незаконно перебуває у власності ПСП "Агрофірма "Світанок".

Історія справи, короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2023 року у справі № 362/6846/18 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 22.11.2023 року у справі №362/6846/18 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2023 року в частині визнання недійсним наказу № 10-17346/15-17 від 18.09.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043), розташовану на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині позовних вимог про витребування земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043) для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, провадження закрито. Роз`яснено Обухівській окружній прокуратурі Київської області, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.10.2024 позовні вимоги задоволено повністю.

Витребувано від Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на користь держави в особі Ковалівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Ковалівської сільської ради Білоцерківського район району Київської області.

Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на користь Київської обласної прокуратури 1 762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення суд дійшов висновку, що незаконна видача Головними управліннями Держгеокадастру у Київській області наказу щодо безоплатного надання земельної ділянки для аналогічних потреб понад норму встановлену Земельним кодексом України, яка після реєстрації прав на неї незаконно вибула із земель державної власності та в подальшому відчужена, не може оцінюватися як воля держави та є підставою для витребування їх на користь належного власника - Ковалівської сільської ради в порядку ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

Враховуючи встановлену в ході розгляду спору незаконність вибуття спірної земельної ділянки з власності держави (у зв`язку з поданням недостовірних відомостей громадянином та не перевірка таких відомостей уповноваженим органом), має місце порушення інтересів держави, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Світанок" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 14.10.2024 у справі №362/6846/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що:

- оскільки прокурор не звернувся з новим позовом в інтересах держави в Ковалівської сільської ради до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок", тому не існувало правових підстав для розгляду Господарським судом Київської області справи №362/6846/18;

- господарський суд Київської області замінив позивача Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на іншого позивача Ковалівську сільську раду, яка не є правонаступником Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру;

- при вирішенні даного спору необхідно врахувати положення статті 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав;

- прокурор не обґрунтував наявність визначених Законом України "Про прокуратуру" обставин для здійснення представництва в суді законних інтересів держави;

- позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права, що не призведе до відновлення його порушених прав та в подальшому унеможливлює виконання рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 апеляційну скаргу у справі №362/6846/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Витребувано матеріали справи №362/6846/18 у Господарського суду Київської області.

28.02.2025 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 поновлено Приватному сільськогосподарському підприємству "Агрофірма "Світанок" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Судове засідання призначено на 01.04.2025.

26.03.2025 матеріали справи №362/6846/18 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розгляд справи відкладено на 24.04.2025.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №362/6846/18.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.04.2025, справу №362/6846/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), суддів: Сибіга О.М., Кравчука Г.А., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2025.

30.04.2025 через підсистему "Електронний суд" від апелянта надійшло клопотання в якому ПрАТ "Агрофірма "Світанок" просить суд: залишити без руху позовну заяву Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Ковалівської сільської ради; визначити Обухівській окружній прокуратурі строк для надання суду доказів внесення на депозитний рахунок суду вартості спірної земельної ділянки відповідно до ч.5 ст.390 ЦК України, у задоволенні якого суд відмовив, з огляду на таке.

09.04.2025 набрав чинності Закон України №4292-IX від 12.03.2025 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".

Абзацем 1 пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №4292-IX внесено зміни до ГПК України, зокрема, до ст. ст. 164, 174 ГПК України.

Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною 6 такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину 2 статті 174 ГПК України доповнено абзацем третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

Законом №4292-IX також доповнено ст. 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

З системного аналізу вказаних норм убачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Поряд з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Таким чином, враховуючи що станом на день набрання чинності ЗУ №4292-IX від 12.03.2025 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (09.04.2025) судом першої інстанції було ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача, відповідно положення Закону не мають зворотньої дії в часі, з огляду на що суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для застосування відповідних законодавчих приписів при розгляді даної справи.

Розгляд справи відкладено на 12.06.2025.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2025, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №362/6846/18.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.06.2025, справу №362/6846/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Сибіга О.М., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі № 362/6846/18 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) Сибіга О.М., Тарасенко К.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2025.

15.07.2025 через підсистему "Електронний суд" від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване призначенням на 12:00 15 липня 2025 року Голосіївський районним судом м. Києва допиту експерта ОСОБА_2 в рамках розгляду кримінальної справи № 752/6570/22 відносно ОСОБА_3

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез`явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак, стаття 77 ГПК України встановлює не обов`язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, клопотання апелянта про відкладення розгляду справи не містить жодних доказів того, що адвокат Цурка Н.О., яка приймала участь у судовому засіданні 13.05.2025 у даній справі, є представником який бере участь у справі № 752/6570/22, як і не містить доказів щодо проведення судового засідання у справі № 752/6570/22 призначеної на 15.07.2025 року о 12:00, що свідчить про необґрунтованість поданого апелянтом клопотання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Колегією суддів також враховано, що розгляд даної справи відбувається тривалий час, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що у відповідних випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Отже, апелянт не позбавлений можливості залучити іншого представника у судове засідання, а доказів неможливості розгляду спору без участі апелянта матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі №927/1091/17.

Судом апеляційної інстанції також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні 15.07.2025 колегією суддів відмовлено у задоволенні відповідного клопотання апелянта, оскільки зазначені в ньому обставини не підтверджені відповідними доказами, а неможливість адвоката, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, прибути в судове засідання, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. До того ж, апелянт не був позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника в судове засідання призначене на 15.07.2025.

У судовому засіданні 15.07.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 15.07.2025 з`явився прокурор. Представники позивача, відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідками від 01.07.2025 та шляхом направлення поштової кореспонденції.

Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників судового процесу про місце, дату і час судового розгляду, враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" за відсутності представників позивача, відповідача та третіх осіб.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в даній справі.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді, прокурор зазначив про бездіяльність позивача та не вжиття заходів щодо повернення державі незаконно відведеної земельної ділянки.

Обухівська окружна прокуратура Київської області листом від 26.11.2018 №19331вих-18 повідомила Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо наявних порушень вимог земельного законодавства при передачі земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:006:0043 ОСОБА_1 , за результатами чого останній вдруге використав право на безоплатну приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також зазначила про намір самостійно звернутися до суду для вирішення вказаних питань.

Враховуючи що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а позивачем допущено бездіяльність, апеляційний суд приходить до висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, доводи відповідача про відсутність визначених Законом України "Про прокуратуру" обставин для здійснення представництва в суді законних інтересів держави, відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наведеними в позові обгрунтуваннями прокурора про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, що відповідають вимогам ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" та положенням ст. 53 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-13339/15-17-сг від 27.07.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із кадастровим номером :07:012:0003.

Також, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із кадастровим номером :04:006:0043 по тому ж виду використання.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-13339/15-17-сг від 27.07.2017 за ОСОБА_1 03.10.2017 було зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :07:012:0003.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2018 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017 за ОСОБА_1 21.09.2017 було зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043.

На підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2017 ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:006:0043, розташовану на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області на користь ПСП "Агрофірма "Світанок".

Таким чином, суд зазначив, що на момент отримання у власність земельної ділянки із кадастровим номером :04:006:0043 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017, ОСОБА_1 вже скористався правом на безоплатну передачу йому земельної ділянки із кадастровим номером :07:012:0003 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-13339/15-17-сг від 27.07.2017, що суперечить положенням земельного законодавства стосовно безоплатного отримання громадянами земельних ділянок у власність на підставі статті 116 Земельного кодексу України.

Під час попереднього розгляду справи рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2023 у справі № 362/6846/18 у задоволенні позову щодо визнання недійсним наказу № 10-17346/15-17 від 18.09.2017, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043), та про витребування цієї земельної ділянки, відмовлено з тих підстав, що суд пов`язав момент реалізації права на безоплатне отримання громадянами земельних ділянок у власність на підставі статті 116 Земельного кодексу України з моментом проведення відповідної державної реєстрації такого права. Васильківський міськрайонний суд Київської області дійшов висновку, що право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 виникло у часі раніше ніж право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :07:012:0003, тому відсутні підстави вважати земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 такою, що набута у власність незаконно. Стосовно наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17 від 18.09.2017, Васильківський міськрайонний суд Київської області дійшов висновку, що оспорюваний прокурором наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017 є ненормативним актом, який передбачив конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта, який застосовано одноразово і після реалізації він вичерпав свою дію. Тобто, даний наказ як ненормативний правовий акт уповноваженого органу держави у сфері земельних відносин є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію фактом його виконання (реєстрація на підставі нього права власності), а тому він не може бути скасований чи визнаний недійсним після його фактичного виконання.

За наслідками апеляційного перегляду постановою Апеляційного суду Київської області від 22.11.2023 у справі № 362/6846/18 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2023 в частині визнання недійсним наказу № 10-17346/15-17 від 18.09.2017, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043), розташовану на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині позовних вимог про витребування земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043) для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, провадження закрито. Роз`яснено Обухівській окружній прокуратурі Київської області, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Розглядаючи позовну вимогу в частині визнання недійсним наказу № 10-17346/15-17 від 18.09.2017, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :04:006:0043), розташовану на території Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, судом апеляційної інстанції у справі № 362/6846/18 змінено мотивувальну частину відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги, виснувавши, що визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017 не є ефективним способом захисту права і права власника підлягають захисту шляхом розгляду віндикаціного позову про витребування майна.

Зокрема, як визначив суд апеляційної інстанції, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

В ході розгляду спору Господарським судом Київської області відповідач позовні вимоги заперечував, стверджуючи, що невстановлення в установленому порядку протиправності наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-17346/15-17-сг від 18.09.2017, свідчить про чинність такого наказу і виключає наявність достатніх підстав для витребування відведеної на підставі такого наказу земельної ділянки.

Також, відповідач наполягав на тому, що згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності виникає з моменту державної реєстрації відповідної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому оскільки на момент реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 за ОСОБА_1 не було зареєстрованих земельних ділянок з відповідним видом використання (тобто, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 виникло у часі раніше ніж право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :07:012:0003), були відсутні порушення.

Відповідно, станом на 22.09.2017 ОСОБА_1 мав у приватній власності лише одну земельну ділянку (а саме: із кадастровим номером :04:006:0043), що не суперечить положенням земельного законодавства стосовно безоплатного отримання громадянами земельних ділянок у власність на підставі статті 116 Земельного кодексу України.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані прокурором пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Приписами статтей 18, 19 Земельного кодексу України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Однією із категорій земель, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України, є землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З матеріалів справи вбачається, що земельною ділянкою державної власності розпорядилось Головне управління Держгеокадастру у Київській області, як уповноважений згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 та п. б) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, в порушення припису ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України земельна ділянка із кадастровим номером :04:006:0043 протиправно вибула з власності держави, оскільки передачу земельної ділянки безоплатно у власність громадянина в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, проведено два рази, що не передбачено нормами чинного законодавства і така передча відбулась у зв`язку з наданням громадянином недостовірних відомостей.

Крім того, відповідно до приписів ст. ст. 318, 324 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області не свідчать про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної земельної ділянки з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі земель у приватну власність.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Право на пред`явлення позову про витребування майна з незаконного володіння унормовано статтею 387 Цивільного кодексу України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на наведені норми, у власника земельних ділянок наявне право на їх витребування від осіб, які ними заволоділи незаконно.

Відповідно до системного тлумачення приписів статті 387 Цивільного кодексу України у поєднанні з комплексом норм, що регулюють набуття і реалізацію права власності, передбачений цією нормою спосіб захисту права власності є матеріально-правовою вимогою власника, що на момент подання позову фактично не володіє своїм індивідуально визначеним майном, до невласника, що на момент подання позову незаконно фактично володіє цим майном, про вилучення цього майна в натурі.

Тобто, позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник індивідуально визначеного майна.

Відповідно до частини 1 статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Тобто відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про незаконність свого володіння майном (добросовісний набувач).

Згідно зі ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

За змістом частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.12.2021 у справі № 924/454/20 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі № 676/196/20.

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, постанова Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 359/4552/14-ц.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

З урахуванням викладеного, в даному випадку витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача на підставі приписів ст. 388 Цивільного кодексу України здійснюється у зв`язку з порушенням вимог Земельного кодексу України при безоплатній передачі спірної земельної ділянки у власність фізичної особи та, відповідно, у зв`язку з вибуттям спірної земельної ділянки з володіння поза волею власника (держави) в незаконний спосіб.

Таким чином, незаконна видача Головними управліннями Держгеокадастру у Київській області наказу щодо безоплатного надання земельної ділянки для аналогічних потреб понад норму встановлену Земельним кодексом України, яка після реєстрації прав на неї незаконно вибула із земель державної власності та в подальшому відчужена, не може оцінюватися як воля держави та є підставою для витребування їх на користь належного власника - Ковалівської сільської ради в порядку ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

При цьому, місцевий суд обгрунтованого зазначив, що незаконна поведінка посадових осіб Головного управління Держгеокадастру у Київській області не може вважатись правомірним волевиявленням суб`єкта владних повноважень. Крім того, мало місце зловживання правом громадянами, які незаконно просили у власність земельні ділянки. Тобто мало місце як порушення суб`єкта владних повноважень, так і порушення громадян, що містить ознаки заволодіння майном держави в незаконний спосіб. При цьому, для визначення наявності підстав, наведених у ст. 388 Цивільного кодексу України, має значення саме факт правопорушення, тобто діяння (дії/бездіяльності), яке порушує закон і призвело до певних негативних наслідків. Оскарження рішень суб`єкта владних повноважень чи доведеність його вини чи вини громадян, має іншу мету (притягнення до відповідальності), яка не вимагається з огляду на норму ст. 388 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. ст. 319, 346 Цивільного кодексу України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності припиняється у разі, зокрема відчуження власником свого майна.

Отже, власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю належного йому майна, зокрема шляхом відчуження за своєю волею належного йому майна.

За наведених обставин в сукупності, враховуючи встановлену судом незаконність вибуття спірної земельної ділянки з власності держави (у зв`язку з поданням недостовірних відомостей громадянином та не перевірка таких відомостей уповноваженим органом), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на зміст норми ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від такого добросовісного набувача.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею в незаконний спосіб, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що така земельна ділянка може бути витребувана у добросовісного набувача і для цього не вимагається наявності порушень в діях останнього, тому згідно ст. 388 Цивільного кодексу України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача на користь держави в особі відповідного оргнану місцевого самоврядування.

Щодо тверджень апелянта, наведених в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні даного спору необхідно врахувати положення статті 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, тому оскільки на момент реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 за ОСОБА_1 не було зареєстрованих земельних ділянок з відповідним видом використання (тобто, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0043 виникло у часі раніше ніж право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :07:012:0003), були відсутні порушення, колегія суддів зазначає, що відповідним обставинам була надана вичерпна правова оцінка у постанові Апеляційного суду Київської області від 22.11.2023 у справі № 362/6846/18, в якій суд апеляційної інстанції зазначив, що за змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, з якої особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

Доводи скаржника про відсутність правових підстав для розгляду Господарським судом Київської області справи №362/6846/18, оскільки прокурор не звернувся з новим позовом в інтересах держави в особі Ковалівської сільської ради до Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок", колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки в постанові від 22.11.2023 року у справі № 362/6846/18 Апеляційний суд Київської області, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18, серед іншого, роз`яснив Обухівській окружній прокуратурі Київської області про можливість звернення протягом десяти днів з дня отримання постанови до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, що й було зроблено прокурором.

Решта доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються виключно на власному тлумаченні скаржником спірних правовідносин та норм чинного законодавства, зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 14.10.2024 відсутні.

Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 14.10.2024 у справі №362/6846/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Світанок".

Матеріали справи №362/6846/18 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.08.2025

після виходу суддів Тарасенко К.В. та Сибіги О.М. з відпусток

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.М. Сибіга

К.В. Тарасенко