ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"28" липня 2025 р. Справа № 911/510/25
Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісгрупсервіс» від 20.06.2025 про стягнення судових витрат у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісгрупсервіс»
до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Вищедубечанське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»
про стягнення 1487236,40 грн
за участю представників:
позивача: Рябчун О.Д. адвокат, ордер серії АМ № 1116395 від 03.02.2025;
відповідача: Зубчук О.Р. адвокат, ордер серії АІ №1834254 від 26.02.2025.
Ухвалою від 20.06.2025 суд призначив указану заяву до розгляду в судовому засіданні на 28.07.2025.
Присутня у судовому засіданні 28.07.2025 представниця позивача підтримала подану заяву про стягнення судових витрат та просила суд її задовольнити.
Представниця відповідача усно заперечила проти задоволення заяви та зауважила, що наданий позивачем в якості доказу понесення витрат на професійну правничу допомогу акт приймання-передачі наданих послуг не може вважатись детальним описом робіт (наданих послуг), оскільки з нього неможливо встановити час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, та обсяг наданих адвокатом послуг, а також вирішити питання обґрунтованості розміру цих витрат та його пропорційності предмету спору.
Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами, заслухавши усні пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, з огляду на таке.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно із частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У судовому засіданні 16.06.2025, до закінчення судових дебатів, представниця ТОВ «Лісгрупсервіс» усно заявила про подання доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Рішення суду в цій справі ухвалено 16.06.2025, а отже п`ятиденний строк для подання до суду доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, сплинув 23.06.2025 (з урахуванням того, що останній п`ятий день строку припадав на вихідний день).

Із заявою про стягнення судових витрат, до якої долучено докази понесення витрат на правову допомогу, ТОВ «Лісгрупсервіс» звернулось до суду 20.06.2025, про що свідчить дата формування документа в системі «Електронний суд».

Отже позивач дотримався передбаченого частиною восьмою статті 129 ГПК України строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріали справи свідчать про те, що правова допомога ТОВ «Лісгрупсервіс» у цій справі надавалась адвокатом Рябчун Олесею Дмитрівною, яка діє на підставі ордеру серії АМ № 1116395 від 03.02.2025.

Суд установив, що 02.01.2025 Адвокатське бюро «Олесі Рябчун» (адвокатське бюро) і ТОВ «Лісгрупсервіс» (клієнт) уклали договір про надання правничої допомоги (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого адвокатське бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта, зокрема, у судах під час здійснення господарського судочинства.

Згідно з пунктом 2.3 договору безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені адвокатського бюро за цим договором здійснює адвокат Рябчун Олеся Дмитрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №001092 від 29.08.2019, видане на підставі рішення Ради адвокатів Житомирської області від 01.08.2019 № 26/1.

У розділі 3 договору сторони обумовили гонорар, а саме:

- розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у твердій грошовій сумі і складає 30000,00 грн (пункт 3.1);

- клієнт зобов`язується сплатити зазначену суму гонорару адвокатському бюро протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення судового рішення по справі і набрання ним законної сили (пункт 3.2).

Відповідно до пункту 4.1 договору останній діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього.

19.06.2025 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг з правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2025 (по судовій справі № 911/510/25) про те, що адвокатське бюро надало у період з січня 2025 року по червень 2025 року юридичні послуги, що пов`язані з веденням судової справи № 911/510/25 у Господарському суді Київської області (ознайомлення з представленими документами, підготовка та надання суду позовної заяви та розрахунків по ній, розгляд представленої відповідачем мирової угоди, відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях 03.03.2025, 28.04.2025, 12.05.2025, 02.06.2025, 16.06.2025), а клієнт прийняв від адвокатського бюро юридичні послуги, які згідно з пунктом 3 договору підлягають оплаті в повному розмірі.

Враховуючи обсяг зазначених вище наданих адвокатським бюро правових послуг ТОВ «Лісгрупсервіс» (клієнту), підписанням вказаного акту сторони засвідчили, що правова допомога, надана (виконана) адвокатським бюро клієнтові належним чином, узгоджена сторонами винагорода (гонорар) становить 30000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 186 від 19.06.2025 ТОВ «Лісгрупсервіс» перерахувало на рахунок адвокатського бюро 30000,00 грн із призначенням платежу «Оплата за послуги праничної (правової) допомоги згідно акту від 19.06.2025 року, Без ПДВ»

Досліджуючи подані документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих ТОВ «Лісгрупсервіс» доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Рябчун О.Д. професійної правничої допомоги позивачу в цій справі. Отже витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд установив, що у пункті 3.1 договору про надання правничої допомоги від 02.01.2025 сторони погодили фіксований гонорар адвоката у розмірі 30000,00 грн.

Таким чином, у межах цієї справи розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19).

Частиною четвертою статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В контексті усних заперечень представниці відповідача проти заяви позивача про стягнення судових витрат необхідно зауважити, що форма гонорару за укладеним між адвокатським бюро і клієнтом договором є фіксованим розміром оплати, а не погодинним. За цих обставин суд відхиляє доводи відповідача щодо необґрунтованості заявлених позивачем судових витрат у зв`язку з неподанням позивачем детального опису наданих адвокатом послуг, оскільки сторона може доводити неспівмірність витрат і без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Вказаний висновок про необов`язковість подання стороною детального опису наданих послуг у випадку погодження фіксованого розміру гонорару адвоката узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Інших обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідач не висловив.

Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Відповідач належним чином не довів необгрунтованості та неспівмірності витрат, заявлених позивачем до розподілу.

Дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, відхиливши заперечення відповідача щодо їх неспівмірності, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що рішенням суду від 16.06.2025 позов у цій справі задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 129 ГПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 29724,46 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору у розмірі 22308,54 грн, сплаченого ним при поданні позову, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, рішенням від 16.06.2025 позовні вимоги ТОВ «Лісгрупсервіс» задоволено частково. При цьому, відповідно до зазначеного рішення, з відповідача стягнуто судовий збір у сумі 22103,65 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, питання розподілу судового збору вже було вирішено судом у рішенні від 16.06.2025 з урахуванням вимог статті 129 ГПК України, а тому повторне звернення позивача з вимогою про стягнення судового збору, сплаченого при подачі позову, є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 221 ГПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 233, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісгрупсервіс» від 20.06.2025 про стягнення судових витрат.

2. Стягнути з Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісгрупсервіс» (10029, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Бандери Степана, буд. 7; ) 29724 (двадцять дев`ять тисяч сімсот двадцять чотири) грн 46 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено 20.08.2025.

Суддя О.В. Щоткін