ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.08.2025 Справа № 917/1641/25

Суддя Мацко О.С., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Литовки Володимира Андрійовича від 21.08.2025 р. (вх. № 10921 від 22.08.2025 р.) про вжиття заходів забезпечення позову

Фізичної особи-підприємця Литовки Володимира Андрійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська», 37573, Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Шершнівка, вул. Миру, 1, ,

про стягнення 10 663 330,00 грн

ВСТАНОВИВ:

22.08.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Литовки Володимира Андрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» про стягнення 10 663 330,00 грн заборгованості та санкцій за договором про надання послуг з післяурожайної обробки та зберігання сільськогосподарської продукції « 01-10-2023 від 01.10.2023 р.

Одночасно з пред`явленням позову ФОП Литовкою В.А. подано до Господарського суду Полтавської області заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» в межах ціни позову 10 663 330,24 гривень;

- накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» (засновником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарктрон» ) у розмірі 100%, що становить 2 100 000, 00 грн - в межах ціни позову 10 663 330,24 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що у випадку накладення арешту на нерухоме майно відповідача позивач матиме реальну гарантію того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та останній отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, ФОП Литовка В.А. стверджує, що право на частку є майновим правом, і такий захід забезпечення позову як накладення арешту на частку відповідача у статутному капіталі товариства є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення коштів у сумі 10 663 330,24 грн, а невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки він не зможе їх захистити в межах лише цього судового провадження, без нових звернень до суду, що потягне за собою додаткові витрати.

Суд розглянув вказану заяву про забезпечення позову та дійшов висновку про наступне:

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість подання заяви про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуально кодексу України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб: 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту: 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності: 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2024 р. у справі № 922/5184/23.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 17.06.2022 р. у справі № 908/2382/21 та від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2024 року у справі № 917/1610/23.

У заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідач має перед ним невиконане зобов"язання на значну суму; уникає відповіді на претензії та ухиляється від спілкування з приводу зобов"язання; на нерухоме майно відповідача накладено арешт в межах інших судових проваджень; наразі наявні інші судові провадження, де відповідач є боржником, і у позивача у зв"язку з цим наявні підстави для сумнівів у платоспроможності відповідача та можливості виконати судове рішення у разі задоволення позову в цій справі.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» належать на праві власності наступні об`єкти речових прав:

- закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, вагова загальною площею (кв.м): 82, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 3, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040;

- закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, склад 2, загальною площею (кв.м): 1697.2, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

- закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, склад 1, загальною площею (кв.м): 868.7, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

- нежитлове приміщення, ангар для зберігання сільськогосподарської техніки, об`єкт житлової нерухомості: Ні, що складається з: «А-1» ангар, загальною площею (кв.м): 1504.4, який знаходиться за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 228.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22 зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, попередження можливого порушення прав позивача при розгляді справи судом перебуває в прямій залежності від цілісності майна чи грошових коштів та незмінності суб`єкта їх володіння під час вирішення спору судом, а отже, на думку суду, цілком співмірним, виправданим та необхідними є саме застосування заходів забезпечення позову, ніж не застосування їх, адже наслідки незастосування таких заходів можуть, з урахуванням обставин справи, призвести до більш обтяжливих та негативних наслідків саме для позивача, ніж для відповідача у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Європейський суд з прав людини також наголошує, що для Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права (рішення у справі «Каіч та інші проти Хорватії»).

Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності, є адекватним, розумним, та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 06.10.2022 р. у справі № 905/446/22, від 27.04.2023 р. у справі № 916/3686/22, від 07.11.2024 р. у справі № 915/538/24 та від 27.02.2025 р. у справі № 910/268/23 вказував, що у разі звернення позивача до суду із вимогами про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» натомість жодних заперечень на заяву про забезпечення позову в даній справі, до суду не надано.

Водночас щодо тверджень позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» у розмірі 100%, що становить 2 100 000, 00 грн - в межах ціни позову 10 663 330,24 грн, суд зазначає наступне:

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дарктрон» () з розміром частки статутного капіталу: 2 100 000,00 грн.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Частиною 1 ст. 114 ЦК України визначено, що учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 р. у справі № 760/20948/16-ц викладено висновок про те, що у разі внесення коштів у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» не є власником частки у статутному капіталі товариства у розмірі 100%, оскільки остання належить особі, яка внесла її до статутного капіталу товариства, а саме - Товариству з обмеженою відповідальністю «Дарктрон».

Натомість пунктом 1 частини 1 ст. 137 ГПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для забезпечення позову Фізичної особи-підприємця Литовки Володимира Андрійовича у даній справі шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» у розмірі 100%, оскільки це прямо суперечить приписам ст.137 ГПК України та порушує права особи, яка не є учасником справи (ТОВ "Дарктрон").

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що заявником підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

При цьому, з огляду на положення ч. 1 ст. 145 ГПК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із вмотивованим клопотанням про скасування встановлених заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Литовки Володимира Андрійовича від 21.08.2025 р. (вх. № 10921 від 22.08.2025 р.) про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» (37573, Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Шершнівка, вул. Миру, 1, ), а саме: закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, вагова загальною площею (кв.м): 82, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 3, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040; закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, склад 2, загальною площею (кв.м): 1697.2, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; закінчений будівництвом об`єкт, а саме: будівля, склад 1, загальною площею (кв.м): 868.7, яка розташована за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1А, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040; нежитлове приміщення, ангар для зберігання сільськогосподарської техніки, об`єкт житлової нерухомості: Ні, що складається з: «А-1» ангар, загальною площею (кв.м): 1504.4, який знаходиться за адресою: Полтавська обл., Лубенський р., с. Шершнівка, вул. Миру, буд. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 228, у межах ціни позову в розмірі 10 663 330,00 грн.

3. В іншій частині - відмовити у задоволенні заяви про забезпечення.

Стягувач: Фізична особа-підприємець Литовка Володимир Андрійович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія «Шершнівська» (37573, Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Шершнівка, вул. Миру, 1, ).

Ухвала є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала постановлена 25.08.2025 року.

Ухвала набрала законної сили 25.08.2025 року.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання по 25.08.2028 року.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України; ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у строки та в порядку, визначеному ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.С. Мацко