ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. Справа№ 911/2241/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024, повний текст рішення складено 27.01.2025

у справі № 911/2241/24 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

про стягнення 95 263,23 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» про стягнення 95263,23 грн, з яких 59338,92 грн боргу, 2187,16 грн 3% річних, 5607,05 грн інфляційних втрат та 28130,10 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань на умовах Договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідач не сплатив на користь позивача плату за отримані послуги за договором за період лютий - грудень 2022 р., січень - грудень 2023р., січень березень 2024р., що призвело до виникнення заборгованості в сумі 59 338,92 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі п. 4.2 Договору нараховано 28 130,10 грн пені та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 2 187,16 грн. 3 % річних, 5607,05 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 59 256,84 грн боргу, 28 087,63 грн пені, 2187,16 грн 3 % річних, 5 603,06 грн інфляційних втрат та 2 419,13 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі №911/2241/24. 23 та долучити до матерів справи завірену копію акту приймання-здачі виконаних послуг від 23.10.2023 до рахунку-фактури № 898/154 від 30.09.2023. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 в 911/2241/24 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» основного боргу у сумі 82,02 грн, пені у сумі 42,47 грн, інфляційних втрат у сумі 3,99 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» основного боргу у сумі 82,02 грн, пені у сумі 42,47 грн, інфляційних втрат у сумі 3,99 грн, судового збору 3,27 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль 3 633 грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу цієї апеляційної скарги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник зазначає про те, що коригувальний акт від 23.10.2023 на суму 82,08 грн до рахунку-фактури №898/154 від 30.09.2023 повідомляємо не був долучений до додатків позову, виключно з технічних причин через великий обсяг поданих матеріалів до системи «Електронний суд».

Також скаржник звертає увагу, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав відзив на позов від 01.08.2024 № 35-28/7-62, в якому б заперечував проти пред`явлених до нього позовних вимог, та зазначав би про відсутність будь-яких додатків до позовної заяви.

На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, приймаючи оскаржуване Рішення, в частині не задоволення до стягнення основного боргу у сумі 82,02 грн, пені у сумі 42,47 грн, інфляційних втрат у сумі 3,99 грн не надав належної оцінки зазначеним обставинам справи та не дослідив належним чином надані стороною відповідача докази.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/2241/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, враховуючи тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/2241/24 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 11.05.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, як орендодавцем та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди № 1975 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Наказом Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

Зазначеним наказом встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків, зокрема Регіональною відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 05.06.2020 до договору) орендодавець передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 33, № 34 на 1-му поверсі будівлі Лабораторного корпусу АТБ (№ 47526) загальною площею 22,3 кв. м, що розміщене за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 29.02.2020 р. і становить за незалежною оцінкою 864 420,00 грн без врахування ПДВ.

Згідно з п. 2.1 договору відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 5.11 договору встановлено, що відповідач зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, та протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

11.05.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та відповідачем підписано акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 33, № 34 на 1-му поверсі будівлі Лабораторного корпусу АТБ (№ 47526) загальною площею 22,3 кв. м, що розміщене за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль».

28.12.2020 між відповідачем та позивачем підписано акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого 30.11.2020 відповідач здав, а позивач, як балансоутримувач, прийняв державне нерухоме майно - приміщення № 33, № 34 на 1-му поверсі будівлі Лабораторного корпусу АТБ (№ 47526) загальною площею 22,3 кв. м, що перебуває на балансі позивача.

11.05.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та відповідачем, як орендарем укладено договір оренди № 1976 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, який в подальшому викладений в новій редакції від 09.08.2021.

Відповідно до п. 4.1 договору від 09.08.2021 (змінювані умови договору) та п. 1.1 договору (незмінювані умови договору) орендодавець і позивач, як балансоутримувач, передають, а відповідач приймає у строкове платне користування індивідуально визначене майно приміщення № 343 на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578) площею 21,3 кв. м, що розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7.

Згідно з п. 12.1 договору від 09.08.2021 (змінювані умови договору) цей договір діє до 10.03.2025 включно.

11.05.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та відповідачем підписано акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 343 на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578) площею 21,3 кв. м, що розміщене за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль».

11.05.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець) та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди № 1977 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, який в подальшому викладений в новій редакції від 09.08.2021.

Відповідно до п. 4.1 договору від 09.08.2021 (змінювані умови договору) та п. 1.1 договору (незмінювані умови договору) орендодавець і позивач, як балансоутримувач, передають, а відповідач приймає у строкове платне користування частину приміщення № 77 на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578) площею 14,0 кв. м, що розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7.

Згідно з п. 12.1 договору від 09.08.2021 (змінювані умови договору) цей договір діє до 10.03.2025 включно.

11.05.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та відповідачем підписано акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення № 77 на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578) площею 14,0 кв.м, що розміщене за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль».

25.07.2017 між позивачем, як балансоутримувачем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір № 02.5-14/1-226 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу.

Відповідно до п. 1.1 договору у зв`язку з наданням відповідачу в строкове платне користування приміщення № 33, № 34 загальною площею 22,3 кв. м на 1-му поверсі будівлі лабораторного корпусу АТБ для розміщення виробничого персоналу (без права розміщення офісних приміщень); приміщення № 343 площею 21,3 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» для розміщення виробничого персоналу (без права розміщення офісних приміщень); частини приміщення № 77 площею 14,0 кв. м на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» для розміщення роздягальні (без права розміщення офісних приміщень) позивач надає, а відповідач приймає послуги, перелік та вартість яких встановлені в таблицях 1.1, 1.2, 1.3 пп. 1.1.1 договору.

Підпунктом 1.1.2 п. 1.1 договору встановлено, що позивач забезпечує технічну можливість для під`єднання обладнання відповідача до електричних мереж позивача з метою передачі відповідачу електричної енергії, а відповідач відшкодовує витрати позивача за цінами (тарифами), встановленими уповноваженим органом державної влади (НКРЕКП). Найменування послуг та порядок обчислення обсягу спожитої електричної енергії визначені в таблиці № 2.

Згідно з пп. 1.1.3 п. 1.1 договору відповідач щорічно сплачує позивачу компенсацію земельного податку за звітний рік за оренду майна. Сума компенсації розраховується пропорційно площі орендованого майна. Сплата відбувається в термін, визначений п. 2.2.2 договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що нарахування ПДВ здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат позивача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору при порушенні позивачем умов договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості, сторони протягом двох календарних днів після порушення складають та підписують акт-претензію, в якому зазначаються терміни, види відхилення показників у наданні послуг тощо. Позивач протягом 3 робочих днів після підписання акта-претензії вирішує питання про перерахунок платежів або видає відповідачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Згідно з п. 1.9 договору вартість послуг може змінюватись у разі зміни витрат позивача, пов`язаних з наданням цих послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Позивач зобов`язаний повідомити відповідача у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням або вручити уповноваженій особі під розписку, - такий лист буде вважатися невід`ємною частиною договору) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення її в дію, а відповідач зобов`язаний прийняти її для розрахунків. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін в договір.

Якщо не пізніше ніж за 5 календарних днів до дня введення нової вартості в дію відповідач не повідомить письмово позивача про відмову прийняття до розрахунку нової вартості послуг, вона вважається прийнятою.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 договору позивач зобов`язується надати відповідачу визначені договором послуги.

Згідно з пп. 2.1.6 п. 2.1 договору позивач зобов`язується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти відповідачу рахунок-фактуру за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Підпунктом 2.2.1 п. 2.2 договору встановлено, що відповідач зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором.

Відповідно до пп. 2.2.2 п. 2.2 договору відповідач зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії позивача рахунки-фактури та акти. Відповідач несе відповідальність за вчасне отримання рахунків-фактур та актів. Датою отримання рахунків-фактур та актів вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати їх фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця.

Підписані акти відповідач зобов`язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акти не будуть повернуті позивачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від їх підписання, вони вважаються підписаним сторонами.

Акти підписуються керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень).

Підписання актів відповідачем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.

Згідно з пп. 2.2.13 п. 2.2 договору відповідач зобов`язується надавати позивачу перелік електрообладнання та кількість працюючих згідно прикладеної до договору форми (додаток № 1).

У разі зміни кількості працюючих в орендованому об`єкті та/або кількості, потужності, режиму роботи електрообладнання, своєчасно підготувати новий перелік, підписати відповідальною особою, та передати в службу головного енергетика позивача для внесення відповідних змін в договір щодо передачі відповідачу величини потужності електричної енергії та забезпечення його працівників санітарно-гігієнічними умовами праці.

Підпунктом 3.1.4 п. 3.1 договору встановлено, що позивач має право вимагати від відповідача своєчасної оплати згідно з п. 2.2.2 договору.

Згідно з п. 6.1 договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 10.04.2020. Датою підписання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами окремо.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах (п. 6.3 договору).

21.03.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 сторони узгодили викласти таблиці №№ 1.1, 1.2, 1.3 та 2 розділу І «Предмет і ціна договору» договору в редакції, вказаній в цьому пункті.

Відповідно до таблиці 1.2 у приміщенні № 343 площею 21,3 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» позивач надає, а відповідач приймає наступні послуги:

- постачання теплової енергії за 1 Гкал; обсяг наданих послуг в місяць визначається розрахунковим шляхом за 21,3 кв. м ? 1,491 Гкал; вартістю 2080,00 грн без ПДВ;

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника за місяць; обсяг наданих послуг в місяць: 1 працівник; вартістю 42,00 грн без ПДВ;

- прибирання виробничих приміщень в терміналі «D» за один квадратний метр в місяць; обсяг наданих послуг в місяць: 21,3 кв. м; вартістю 30,00 грн без ПДВ;

- прибирання та вивезення твердих побутових відходів за 1 куб.м; обсяг наданих послуг в місяць: 0,04 куб. м; вартістю 110,00 грн без ПДВ.

Відповідно до таблиці 1.3 у частині приміщення № 77 площею 14,0 кв. м на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» позивач надає, а відповідач приймає наступні послуги:

- постачання теплової енергії за 1 Гкал; обсяг наданих послуг в місяць визначається розрахунковим шляхом за 14,0 кв. м ? 0,98 Гкал; вартістю 2080,00 грн без ПДВ;

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника за місяць; обсяг наданих послуг в місяць: 1 працівник; вартістю 42,00 грн без ПДВ;

- прибирання виробничих приміщень в терміналі «D» за один квадратний метр в місяць; обсяг наданих послуг в місяць: 14,0 кв. м; вартістю 30,00 грн без ПДВ;

- прибирання та вивезення твердих побутових відходів за 1 куб.м; обсяг наданих послуг в місяць: 0,04 куб. м; вартістю 110,00 грн без ПДВ.

Відповідно до таблиці 2 позивач надає, а відповідач приймає послугу з відшкодування вартості спожитої електричної енергії у приміщенні № 343 площею 21,3 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» згідно з показниками електролічильника кВт/год, а в частині приміщення № 77 площею 14,0 кв. м на 4-му поверсі пасажирського терміналу «D» до встановлення електролічильника розрахунковим шляхом за 57 кВт/год.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 сторони узгодили викласти, зокрема пункт 1.9 розділу 1 «Предмет і ціна договору» договору в наступній редакції:

« 1.9 вартість (ціна) послуг може змінюватись у разі зміни витрат позивача, пов`язаних з наданням цих послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Позивач зобов`язаний повідомити відповідача у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням, електронною поштою або вручити уповноваженій особі під підпис) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення їх в дію, а відповідач зобов`язаний прийняти їх для розрахунків. Даний лист буде вважатися невід`ємною частиною договору. При цьому сторони визнають юридичну чинність такого листа та не здійснюють жодних дій щодо внесення змін в договір.

Якщо не пізніше ніж за 5 календарних днів до дня введення нової вартості в дію відповідач не повідомить письмово позивача про відмову прийняття до розрахунку нової вартості послуг, вона вважається прийнятою.».

Пунктом 4 додаткової угоди № 1 сторони узгодили викласти пункт 2.1.6 розділу 2 «Обов`язки сторін» договору в наступній редакції:

« 2.1.6 позивач зобов`язується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти відповідачу рахунки-фактури за надані послуги за звітний місяць та складати акти приймання-здачі виконаних послуг, які є контрольними та звітними документами сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.».

Пунктом 5 додаткової угоди № 1 сторони узгодили викласти пункт 2.2.2 розділу 2 «Обов`язки сторін» договору в наступній редакції:

« 2.2.2 відповідач зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії позивача, акти та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з п. 1.1.3 договору. Відповідач несе відповідальність за вчасне отримання рахунків та актів. Датою отримання рахунків та актів вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати їх отримання. Сплата рахунків здійснюється відповідачем до 20 числа того ж місяця. Підписані акти відповідач зобов`язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти робочих днів з дати їх отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від їх підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акти не будуть повернуті позивачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від їх підписання, вони вважаються підписаним сторонами.

Акти підписуються керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень).

Підписання актів відповідачем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.».

Пунктом 8 додаткової угоди № 1 сторони узгодили викласти пункт 6.4 розділу 6 «Строк чинності, умови припинення дії договору» договору в наступній редакції:

« 6.4 договір припиняє свою дію, зокрема п. 6.4.1 з дати припинення орендних відносин по договорам оренди №№ 1975, 1976, 1977 від 11.05.2017 р., що підтверджується підписанням відповідних актів приймання-передачі орендованого майна (з урахуванням положень п. 2.2.19 договору). Датою припинення дії договору вважається дата останнього акта приймання-передачі орендованого майна».

Листами про зміну вартості послуг від 27.10.2021 № 25-22/1-316, від 04.01.2022 № 19-22/1-223, від 30.12.2022 № 37-22-356, від 12.10.2023 № 25-22/1-379 позивач повідомляв відповідача про зміну вартості послуг.

Позивачем у період з лютого 2022р. по березень 2024р. виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату наданих послуг за період з лютого 2022 р. по березень 2024 р. згідно договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу на загальну суму 60 500,93 грн.

Також, позивачем складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з лютого 2022 р. по березень 2024 р. згідно з договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017.

Водночас, позивачем також складені акти, якими відкореговано вартість послуг в бік збільшення та в бік зменшення за загальний період з лютого 2022 р. по березень 2024 р., як стверджує позивач, на суму 1 162,01 грн.

Проте, у матеріалах справи відсутній акт, яким відкореговано вартість послуг в бік збільшення за надані послуги у вересні 2023 р. (рахунок № 898/154 від 30.09.2023 р.) на суму 82,08 грн, та акт, яким відкореговано вартість послуг в бік зменшення за надані послуги у грудні 2023 р. (рахунок № 898/204 від 31.12.2023 р.) на суму -23,26 грн.

На підтвердження обсягів спожитої теплової енергії та електричної енергії позивачем надані відомості про споживання теплової енергії субспоживачами, відомості про споживання електроенергії сторонніми організаціями через мережі позивача та звіти про об`єми збирання та перевезення побутових відходів і великогабаритних відходів з території позивача.

Як вже зазначалось, пунктом 2.2.2 договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу в редакції додаткової угоди № 1 від 21.03.2019 сторони узгодили, що відповідач зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії позивача рахунки, акти та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з п. 1.1.3 договору. Відповідач несе відповідальність за вчасне отримання рахунків та актів.

Датою отримання рахунків та актів вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати їх отримання.

Підписані акти відповідач зобов`язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом 5-ти робочих днів з дати їх отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від їх підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акти не будуть повернуті позивачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від їх підписання, вони вважаються підписаним сторонами.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно з договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 за період лютого 2022р. по березень 2024 р. відповідачем не підписані.

Матеріали справи не містять доказів складення відповідачем актів-претензій в порядку п. 1.5 договору та/або направлення на адресу позивача мотивованої відмови від писання актів, як і доказів оплати вартості наданих позивачем послуг. Також матеріали справи не містять письмових відмов відповідача від прийняття до розрахунку нової вартості послуг. Крім того, матеріали справи не містять листа відповідача про зміну переліку електрообладнання та кількості працюючих.

Таким чином, згідно з п. 2.2.2 договору акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з лютого 2022 р. по березень 2024 р. вважаються підписаними сторонами.

Позовні вимоги (з урахуванням письмових пояснень) обґрунтовано тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань на умовах договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 р. про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідач не сплатив на користь позивача плату за отримані послуги за договором за період лютий - грудень 2022 р., січень - грудень 2023 р., січень - березень 2024 р., що призвело до виникнення заборгованості в сумі 59 338,92 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі п. 4.2 Договору нараховано 28 130,10 грн пені та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 2 187,16 грн. 3% річних, 5 607,05 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже зазначалось, пунктом 2.2.2 договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу в редакції додаткової угоди № 1 від 21.03.2019 сторони узгодили, що сплата рахунків здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця, в якому отримано рахунки.

Водночас, згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 до 20 числа місяця, в якому отримано рахунки, окрім рахунків-фактур: № 898/70 від 28.02.2022, № 897/123 від 28.02.2022, № 897/124 від 28.02.2022, № 897/577 від 31.07.2022, № 897/578 від 31.07.2022, № 898/263 від 31.07.2022, № 897/980 від 31.10.2022, № 897/981 від 31.10.2022, № 897/914 від 31.10.2022, № 898/322 від 31.10.2022, № 897/319 від 30.04.2023, № 897/320 від 30.04.2023, № 898/68 від 30.04.2023, № 897/691 від 31.07.2023, № 897/692 від 31.07.2023, № 898/124 від 31.07.2023, № 897/1404 від 31.12.2023, № 897/1405 від 31.12.2023, № 897/1464 від 31.12.2023, № 898/204 від 31.12.2023, № 897/692 від 31.03.2024, № 897/693 від 31.03.2024 та № 898/43 від 31.03.2024, оскільки останні дні оплати по вказаним рахункам припадали на вихідні дні.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг за період з лютого 2022 р. по березень 2024 р.

Отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 з 21 числа того ж місяця, в якому отримано рахунки, а рахунків-фактур № 898/70 від 28.02.2022, № 897/123 від 28.02.2022, № 897/124 від 28.02.2022 з 22.03.2022, рахунків-фактур № 897/577 від 31.07.2022, № 897/578 від 31.07.2022, № 898/263 від 31.07.2022 з 23.08.2022, рахунків-фактур № 897/980 від 31.10.2022, № 897/981 від 31.10.2022, № 897/914 від 31.10.2022, № 898/322 від 31.10.2022 з 22.11.2022, рахунків-фактур № 897/319 від 30.04.2023, № 897/320 від 30.04.2023, № 898/68 від 30.04.2023 з 23.05.2023, рахунків-фактур № 897/691 від 31.07.2023, № 897/692 від 31.07.2023, № 898/124 від 31.07.2023 з 22.08.2023, рахунків-фактур № 897/1404 від 31.12.2023, № 897/1405 від 31.12.2023, № 897/1464 від 31.12.2023, № 898/204 від 31.12.2023 з 23.01.2024, рахунків-фактур № 897/692 від 31.03.2024, № 897/693 від 31.03.2024 та № 898/43 від 31.03.2024 з 23.04.2024.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача 59 338,92 грн боргу, водночас, позивачем до матеріалів справи не додано акт, яким відкореговано вартість послуг в бік збільшення за надані послуги у вересні 2023 р. (рахунок № 898/154 від 30.09.2023) на суму 82,08 грн, то обґрунтованою та доведеною є заборгованість відповідача у сумі 59 256,84 грн.

Як вже зазначалось, заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 59256,84 грн за надані послуги на час прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 59 338,92 грн заборгованості підлягає частковому задоволенню у сумі 59 256,84 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 2 187,16 грн 3% річних та 5 607,05 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 2 187,16 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 21.03.2022 по 29.07.2024.

Як вже зазначалось, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 з 21 числа того ж місяця, в якому отримано рахунки, а рахунків-фактур № 898/70 від 28.02.2022, № 897/123 від 28.02.2022, № 897/124 від 28.02.2022 з 22.03.2022, рахунків-фактур № 897/577 від 31.07.2022, № 897/578 від 31.07.2022, № 898/263 від 31.07.2022 з 23.08.2022, рахунків-фактур № 897/980 від 31.10.2022, № 897/981 від 31.10.2022, № 897/914 від 31.10.2022, № 898/322 від 31.10.2022 з 22.11.2022, рахунків-фактур № 897/319 від 30.04.2023, № 897/320 від 30.04.2023, № 898/68 від 30.04.2023 з 23.05.2023, рахунків-фактур № 897/691 від 31.07.2023, № 897/692 від 31.07.2023, № 898/124 від 31.07.2023 з 22.08.2023, рахунків-фактур № 897/1404 від 31.12.2023, № 897/1405 від 31.12.2023, № 897/1464 від 31.12.2023, № 898/204 від 31.12.2023 з 23.01.2024, рахунків-фактур № 897/692 від 31.03.2024, № 897/693 від 31.03.2024 та № 898/43 від 31.03.2024 з 23.04.2024.

Також, актом від 26.05.2022 приймання-здачі виконаних послуг згідно з договором № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 відкореговано вартість послуг за лютий 2022 р. (рахунок № 898/70 від 28.02.2022) в бік збільшення на суму 14,10 грн, актом від 19.09.2022 відкореговано вартість послуг за лютий 2022 р. (рахунок № 897/123 від 28.02.2022) після її зменшення в бік збільшення на суму 0,02 грн, актом від 19.09.2022 відкореговано вартість послуг за лютий 2022 р. (рахунок № 897/124 від 28.02.2022) після її зменшення в бік збільшення на суму 0,02 грн, актом від 31.07.2023 відкореговано вартість послуг за травень 2023 р. (рахунок № 898/83 від 31.05.2023) після її зменшення в бік збільшення на суму 3,42 грн, актами від 31.07.2023 та від 18.08.2023 відкореговано вартість послуг за червень 2023 р. (рахунок № 898/100 від 30.06.2023) в бік збільшення на суму 3,42 грн та 15,05 грн відповідно, актами від 18.08.2023 та від 23.10.2023 відкореговано вартість послуг за липень 2023 р. (рахунок № 898/124 від 31.07.2023) в бік збільшення на суму 15,05 грн та 47,20 грн відповідно, актом від 23.10.2023 відкореговано вартість послуг за серпень 2023 р. (рахунок № 898/139 від 31.08.2023) в бік збільшення на суму 82,08 грн,

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем здійснено нарахування 3% річних на суму з урахуванням відкорегованої вартості послуг в бік збільшення з моменту виникнення заборгованості за актами, за якими сума на час виникнення зобов`язання з оплати ще була меншою, однак, при цьому, арифметична правильна сума 3% річних за загальний період з 22.03.2022 по 29.07.2024 є більшою, ніж заявлена позивачем, з огляду на що позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню повністю на суму 2 187,16 грн, в межах позовних вимог.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 5 607,05 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 21.03.2022 р. по червень 2024 р.

Враховуючи викладене, арифметично правильною сумою інфляційних втрат за загальний період з квітня 2022 р. по червень 2024 р. складає суму у розмірі 5 603,06 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить стягнути 28 130,10 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 21.03.2022 по 29.07.2024.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 4.2 договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 відповідач зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки умовами договору № 02.5-14/1-226 від 25.07.2017 сторони узгодили нарахування пені до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим договором, то суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено розрахунок пені за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що перевіряючи правильність розрахунку пені, встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені є неправильним з тих самих підстав, що і розрахунок 3% річних, тому, відповідно до правильного розрахунку з урахуванням правильних дат початку виникнення прострочення та сум заборгованості, сума пені, нарахованої на заборгованість відповідача за загальний період з 22.03.2022 по 29.07.2024, становить 28 087,63 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи та відсутність акту, яким відкореговано вартість послуг в бік збільшення за надані послуги у вересні 2023 р. (рахунок № 898/154 від 30.09.2023) на суму 82,08 грн, погоджується із висновком господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Також слід зазначити, що така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Доводи скаржника про те, що коригувальний акт від 23.10.2023 на суму 82,08 грн до рахунку-фактури № 898/154 від 30.09.2023 не був долучений до додатків позову, виключно з технічних причин через великий обсяг поданих матеріалів до системи «Електронний суд», оцінюється колегією суддів критично, оскільки зазначена обставина не є поважною причиною неподання такого доказу до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.11.2024 у справі № 911/2241/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 911/2241/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич