ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/453/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Кролевець О.А.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1

на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 (колегія суддів: Олексюк Г.Є., Гудак А.В., Філіпова Т.Л.)

про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100 грн,

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3

до Акціонерного товариства "Рудь"

про зменшення в списку осіб, у яких придбавалися акції ПАТ "Житомирський маслозавод" суми коштів, що підлягала сплаті ОСОБА_2 на 1 155 000 грн та збільшення в списку осіб, у яких придбавалися акції ПАТ "Житомирський маслозавод" суми коштів, що підлягає сплаті ОСОБА_3 на 1 155 000 грн,

ВСТУП

1. Верховний Суд у цій справі вирішував питання щодо можливості апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви (застосування п.4 ч.5 ст.260 Господарського процесуального кодексу України).

2. Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу, виходячи з таких мотивів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

3. Господарський суд Житомирської області ухвалою від 11.01.2022 зупинив провадження у справі №906/453/19 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Житомирський маслозавод" про визнання недійсним рішення наглядової ради ПАТ "Житомирський маслозавод", оформленого протоколом №88 від 09.01.2018 та до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних у позивача акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100, 00 грн до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №756/3128/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_3 права вимоги грошових коштів в розмірі 3 158 100, 00 грн до ПАТ "Житомирський маслозавод".

4. Суд ухвалою від 28.02.2025 поновив провадження у справі №906/453/19 та, серед іншого, залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 .

5. Суд ухвалою від 21.03.2025 прийняв позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Рудь".

6. Від ОСОБА_2 надійшли: 1) заява від 20.05.2025 про залишення без розгляду позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100,00 грн; 2) заява від 27.05.2025 про залишення позовної заяви без розгляду.

7. Господарський суд Житомирської області ухвалою від 29.05.2025, зокрема, залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 від 20.05.2025 про залишення без розгляду позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100,00 грн.

8. До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.05.2025 в частині залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви, в якій скаржник просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в цій частині, ухвалити нове рішення, яким залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції

9. Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.05.2025 в частині залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви повернув заявнику на підставі п.4 ч.5 ст.260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

10. Ухвала суду обґрунтована, зокрема, таким:

1) для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду;

2) законодавець у ч.1 ст.255 ГПК не передбачив можливості оскарження ухвали про залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви;

3) законодавець передбачив право оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду, а не будь-якої іншої заяви (клопотання); під вжитим у цій нормі права поняттям "заява" необхідно розуміти таку заяву (вид звернення до суду), яка за своїм змістом тотожна поняттю "позов"; такими заявами в господарському процесуальному законодавстві є, зокрема, заяви в наказному провадженні (розд.ІІ ГПК), заяви у справах про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів (розд.VІІ ГПК) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц);

4) місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100 грн на підставі ч.3 ст.43 ГПК;

5) оскільки суд апеляційної інстанції не встановив, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі та/або, що апелянт позбавлений можливості відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду в наведеній вище частині не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції;

6) ухвала місцевого господарського суду про залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, оскільки, по-перше, така ухвала відсутня в наведеному в ч.1 ст.255 ГПК переліку та, по-друге, ця ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, а заявник не позбавлений можливості включити свої заперечення на цю ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті спору.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу

11. 15.07.2025 ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025, у якій просить її скасувати та передати справу до Північно-західного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду.

12. На виконання вимог абз.2 ч.2 ст.287 та п.5 ч.2 ст.290 ГПК ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм та принципів, визначених ГПК (посилається на норми статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.5 ч.3 ст.2, п.5 ч.1 ст.226 ГПК); відсутність у ОСОБА_2 вимог до ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою про залишення її позову до ОСОБА_1 без розгляду, і залишення такої заяви судом без розгляду, свідчить про застосування судами примусу учасників судового процесу, а саме позивача та відповідача-2, до судового розгляду без наявності позовних вимог; апеляційний суд замість відновлення порушення прав учасників справи самоусунувся від розгляду справи, прийнявши формальну ухвалу, позбавивши особу, яка подала апеляційну скаргу, можливості відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

13. 08.08.2025 надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий засобами поштового зв`язку 04.08.2025.

14. У відзиві, зокрема, зазначає:

- наразі є чинною постанова Київського апеляційного суду від 23.01.2025 у справі №756/3128/20, згідно якої ринкова вартість однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 становить 39 грн 21 коп.;

- ОСОБА_2 з 23.01.2025 по дату скасування (якщо таке буде) постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2025 у справі №756/3128/20 не має процесуального права розпоряджатися поданою під час шлюбу позовною вимогою щодо стягнення з ОСОБА_1 3 158 100 грн, а відтак всі її намагання позбутися цієї позовної вимоги є зловживанням правами, які у неї наразі відсутні;

- загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 станом на 04.08.2025 становить 36 827 768,03 грн;

- ОСОБА_1 достеменно відомо, що у ОСОБА_2 відсутні права на 110 000 акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", титульним власником яких вона була, що ці акції були придбані за особисті приватні грошові кошти ОСОБА_3 , а відтак і права розпоряджатися цими акціями, як і права відмовитися від доплати за цими акціями у ОСОБА_2 немає;

- підпис на заяві про залишення позовної заяви без розгляду не належить ОСОБА_2 , що підтверджується висновком експертів від 12.06.2025 №43/25; зацікавленими особами в подачі такої заяви були відповідачі;

- всі узгоджені дії заявників касаційних скарг стають зрозумілими, якщо припустити, що в кінці 2021 року ОСОБА_2 , будучи заступником міністра економіки, отримала від ОСОБА_1 готівкові грошові кошти в обмін на нотаріальну відмову від позовних вимог; це пояснює чому ОСОБА_2 не збільшує свої позовні вимоги, а намагається їх позбутися без наявності належного права.

Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду

15. Верховний Суд ухвалою від 25.07.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження.

16. 05.08.2025 матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст клопотань та їх розгляд

17. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 заявив клопотання про:

- розгляд касаційних скарг з викликом сторін;

- визнання явки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обов`язковою;

- винесення окремої ухвали, якою зобов`язати НАБУ перевірити отримання ОСОБА_2 готівкових грошових коштів від ОСОБА_1 ;

- визнання процесуальної поведінки заявників касаційних скарг зловживанням правами та залишити подані ними касаційні скарги без розгляду.

18. Разом з тим, зазначені клопотання скаржник або не обґрунтовує зовсім, або, наводячи відповідні обґрунтування, не підтверджує обставини, на які він посилається, відповідними доказами.

19. Так, клопотання про розгляд касаційних скарг з викликом сторін та про визнання явки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обов`язковою заявник жодним чином не обґрунтовує.

20. Натомість клопотання про винесення окремої ухвали та про визнання процесуальної поведінки заявників касаційних скарг зловживанням правами обґрунтовані начебто незаконним отриманням ОСОБА_2 готівкових грошових коштів від ОСОБА_1 , однак такі обставини зводяться виключно до припущень заявника.

21. У той же час, загальновідомим є правило про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

22. Відповідно до частин 3, 4 ст.13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

23. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.14 ГПК).

24. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК).

25. Також, відповідно до ч.1 ст.170 ГПК будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, підстави заяви (клопотання, заперечення).

26. Враховуючи зазначене, оскільки заявник заявлені клопотання належно не обґрунтував та/або не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування клопотань, належними та допустимими доказами, а Верховний Суд не вбачає підстав для вчинення відповідних процесуальних дій з власної ініціативи, то такі клопотання задоволенню не підлягають.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення без розгляду на підставі п.4 ч.5 ст.260 ГПК апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви.

28. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала місцевого господарського суду про залишення без розгляду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, оскільки, по-перше, така ухвала відсутня в наведеному в ч.1 ст.255 ГПК переліку та, по-друге, ця ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, а заявник не позбавлений можливості включити свої заперечення на цю ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті спору.

29. ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, зокрема, що відсутність у ОСОБА_2 вимог до ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою про залишення її позову до ОСОБА_1 без розгляду, і залишення такої заяви судом без розгляду, свідчить про застосування судами примусу учасників судового процесу, а саме позивача та відповідача, до судового розгляду без наявності позовних вимог; апеляційний суд замість відновлення порушених прав учасників справи самоусунувся від розгляду справи, постановивши формальну ухвалу, позбавивши особу, яка подала апеляційну скаргу, можливості відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

30. Верховний Суд погоджується з доводами скаржника та вважає, що суд апеляційної інстанції у цьому випадку необґрунтовано повернув апеляційну скаргу без розгляду, з таких мотивів.

31. Стаття 55 Конституції України гарантує кожному захист прав і свобод у судовому порядку, а ст.129 встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п.8 ч.1 цієї статті).

32. Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем у ст.14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

33. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи визначено також серед основних засад (принципів) господарського судочинства (п.8 ч.3 ст.2 ГПК).

34. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, необхідно розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абз.13 пп.2.3 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-рн/2019).

35. Право на апеляційний перегляд справи, передбачене п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абз.8 пп.2.2 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 №5-р/2020).

36. Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

37. Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судових рішень ставиться в залежність від положень процесуального закону - ГПК, який регламентує порядок здійснення господарського судочинства.

38. Відповідно до ч.2 ст.254 ГПК ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст.255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст.255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

39. Згідно із ч.1 ст.255 ГПК окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

40. Згідно з ч.3 ст.255 ГПК заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

41. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі 757/47946/19-ц зробила висновок, на який послався суд апеляційної інстанції, що законодавець передбачив право оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду, а не будь-якої іншої заяви (клопотання). Під вжитим у цій нормі права поняттям "заява" необхідно розуміти таку заяву (вид звернення до суду), яка за своїм змістом тотожна поняттю "позов". Такими заявами в господарському процесуальному законодавстві є, зокрема, заяви в наказному провадженні (розд.ІІ ГПК), заяви у справах про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів (розд.VІІ ГПК).

42. Також Верховний Суд зазначав, що зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і вони не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі (постанови від 18.10.2018 у справі №912/1398/18, від 12.03.2019 по справі №918/361/18, від 14.09.2020 у справі №910/404/20, від 10.11.2021 у справі №922/1543/19, від 14.12.2022 у справі №920/1346/21).

43. Ухвала суду першої інстанції, якою вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи, не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції. Заперечення щодо такої ухвали відповідно до приписів ч.3 ст.255 ГПК мають розглядатися судом при оскарженні судового рішення, яке підлягає оскарженню в апеляційному порядку (постанов Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №910/14747/21, від 20.12.2022 у справі №914/4080/21).

44. Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц, досліджуючи питання щодо апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції, які не зазначені в переліку, викладеному в ч.1 ст.255 ГПК, погодилась зі сформованим при застосуванні норм процесуального права підходом щодо права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції, в основу якого покладена ідея неодмінності дотримання конституційного права особи на судовий захист.

45. У контексті наведеного Велика Палата Верховного Суду зазначила:

"24. Суть цього підходу полягає в такому:

1) ухвали, вказівка про можливість оскарження яких прямо зазначена в частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України), є самостійними об`єктами апеляційного оскарження;

2) заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України, статті 255 ГПК України);

3) ухвали суду, які залежно від їх змісту та стадії процесу не можуть бути оскаржені шляхом включення заперечень до рішення суду, можуть бути оскаржені окремо від рішення, якщо це зумовлено потребою судового захисту процесуальних прав та інтересів особи.

25. Тож ухвала суду, яка не зазначена у переліку ухвал, викладеному в частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України), може бути оскаржена окремо від рішення суду, якщо цього вимагає забезпечення права особи на судовий захист.

26. Велика Палата Верховного Суду з такими висновками погоджується та констатує, що з урахуванням основних засад судочинства й необхідності забезпечення права на апеляційний перегляд будь-яка ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню або самостійно, або разом із рішенням суду по суті спору.

27. Наведене узгоджується з пунктом "d" статті 3 Рекомендації R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 07 лютого 1995 року на забезпечення того, щоб суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, держави мають відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

28. Перелік ухвал, на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства.

29. Водночас, на переконання Великої Палати Верховного Суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України) перелік судових рішень не є вичерпним: Ухвала, зазначена в цій нормі процесуального права, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку; за відсутності ухвали в зазначеному переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої права в інший спосіб).

30. Тлумачення частини другої статті 352 ЦПК України (статті 254 ГПК України), за яким ухвали підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду лише в разі їх зазначення в переліку, наведеному в частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України), є звужувальним; таким, що не враховує випадки, за яких ухвали постановлені вже після ухвалення рішення суду по суті спору або особа з інших причин не має можливості відновити свої права без оскарження ухвали місцевого суду в апеляційному порядку".

46. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц також зазначила:

"44. Водночас та обставина, що ухвала про залишення заяви про забезпечення доказів без розгляду не зазначена в пунктах 2 та 16 частини першої статті 353 ЦПК України (пунктах 2, 14 частини першої статті 255 ГПК України), сама по собі ще не виключає можливості апеляційного оскарження такої ухвали у певному порядку (див. пункт 24 цієї постанови).

45. Як зазначалося, для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду".

47. Як вже зазначалося, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не перешкоджає подальшому провадженню у справі, а заявник не позбавлений можливості включити свої заперечення на цю ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті спору.

48. Суд касаційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим.

49. Верховний Суд у постанові від 17.07.2025 у справі №922/3982/23 зазначив, що "…апеляційний суд наведеного не врахував, зокрема не з`ясовував чи перешкоджає ухвала про заміну експертної установи для проведення експертизи подальшому провадженню у цій справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду, тобто (1) чи є ця ухвала такою, що впливає на строк розгляду справи, відповідно може порушувати права учасників процесу, в цьому випадку скаржника, на справедливий суд та загрожувати самій суті цього права, зокрема в аспекті ситуації, яка склалась у цій справі, а саме за умови наявності ухвали суду першої інстанції про призначення судової експертизи, яка не була оскаржена жодною із сторін, та проведення якої (експертизи) суд першої інстанції вважав необхідним у межах встановлення дійсних обставин цієї справи з огляду на протилежність позицій сторін, в тому числі й скаржника, в питанні щодо якості та готовності товару, вирішення якого потребує спеціальних знань, та (2) чи має скаржник можливість відновити свої права, про порушення яких він стверджує в апеляційній скарзі на цю ухвалу, в інший спосіб, а саме чи буде доцільним та ефективним включення заперечень на таку ухвала до апеляційної скарги на рішення суду".

50. Згідно зі ст.14 ГПК одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Складовою зазначеного принципу є можливість суб`єкта відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду з позовом рівною мірою стосується й права такої особи на відмову від такого позову або частини позовних вимог (ухвали Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №916/3844/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/20, від 21.08.2024 у справі №910/16060/21, постанови від 07.09.2022 у справі №910/8311/20, від 23.02.2024 у справі №911/1850/18 тощо).

51. У цій справі позивачка подала до суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості придбаних акцій у кількості 110 000 штук на загальну суму 3 158 100,00 грн.

52. Суд зазначену заяву залишив без розгляду, з чим не погодився скаржник, подавши апеляційну скаргу на відповідну ухвалу господарського суду першої інстанції.

53. При цьому, залишаючи заяву позивачки без розгляду, суд першої інстанції керувався не формальними недоліками відповідної заяви, такими як, для прикладу, її не підписання або підписання особою, яка не має права її підписувати (які можна усунути та звернутися із заявою повторно), а тим, що подання такої заяви є зловживанням процесуальними правами (ч.3 ст.43 ГПК).

54. За таких умов очевидним є те, що оскарження ухвали про залишення без розгляду заяви позивачки про залишення її позову без розгляду разом з рішенням суду по суті спору, в ухваленні якого позивачка більше не зацікавлена, не буде доцільним та ефективним, адже це рішення буде ухвалюватися фактично за відсутності в позивачки вимог до відповідача.

55. Отже, заперечення щодо ухвали місцевого суду про залишення без розгляду заяви позивачки про залишення її позову без розгляду в силу специфіки прав позивача, визначених ст.46 ГПК, не можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по суті спору.

56. При цьому оцінка щодо процесуальної правильності реалізації позивачкою своєї можливості відмовитися від свого права чи інтересу, з урахуванням норм ГПК (зокрема, статей 42, 46 цього Кодексу), мають оцінюватися судом апеляційної інстанції при розгляді відповідної скарги на ухвалу суду першої інстанції, якою останній таку оцінку фактично здійснив.

57. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, Верховний Суд вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, отримали підтвердження під час касаційного провадження, та спростовують висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги заявнику на підставі п.4 ч.5 ст.260 ГПК у зв`язку з тим, що скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

58. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

59. Відповідно до частин 3, 4 ст.304 ГПК касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

60. Пунктом 2 ч.1 ст.308 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

61. Відповідно до ч.6 ст.310 ГПК підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

62. З огляду на наведене, Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду апеляційної інстанції з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Судові витрати

63. Оскільки справа направляється для продовження розгляду, то розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 у справі №906/453/19 скасувати.

3. Справу №906/453/19 направити до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

О. Кролевець