ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/664/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.,

та представників:

прокурора - Готки Ю.О.,

позивача - Бобер А.М. (в режимі відеоконференції),

відповідача - 1 - Панкевича Т.І.,

- 2 - Коржевич У.Ф. (в режимі відеоконференції),

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні позивача - 1 - Олійника Р.Б. (в режимі відеоконференції),

- 2 - не з`явився,

на стороні відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025

та рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2024

у справі № 914/664/23

за позовом керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брюховецький гай", Львівської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (Державне підприємство "Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр"), Головного управління Держгеокадастру у Львівській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання недійсними та скасування рішень ради, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації (далі - Львівської ОДА; позивач) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брюховецький гай" (далі - ТОВ "Брюховецький гай"; відповідач-1), Львівської міської ради (далі - Міськрада; відповідач-2) про:

- визнання недійсними та скасування рішень Брюховицької селищної ради: від 01.04.2004 № 281 "Про вилучення із користування Державного лісогосподарського об?єднання "Львівліс" земельної ділянки площею 4,7626 га (у кварталах 36, 37, 39) та віднесення її до земель рекреаційного призначення селища; від 23.03.2017 № 291 "Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку та продаж земельної ділянки площею 3,7925 га ТОВ "Брюховецький Гай" для реконструкції нежитлових приміщень з будівництвом будівель реабілітаційного центру та створення садово-паркового комплексу "Брюховецький Гай" на вул. Лікарська, 25 в смт Брюховичі";

- усунення перешкод у здійсненні Львівською ОДА права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 3,7925 га із кадастровим номером :07:001:0049 шляхом: скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - № 01 від 19.07.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ТОВ "Брюховецький гай" на земельну ділянку площею 3,7925 га з кадастровим номером :07:001:0049; її повернення на користь держави в особі Львівської ОДА з незаконного володіння ТОВ "Брюховецький гай".

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні рішення прийняті протиправно та унеможливили користування та розпорядження земельною ділянкою державою в особі уповноваженого органу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 (суддя - У.І. Ділай) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 (головуючий суддя - О.В. Зварич, судді - Н.М. Кравчук, І.Ю. Панова) рішення суду першої інстанції змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду. У решті рішення суду першої інстанції від 29.10.2024 залишено без змін.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 09.10.1984 виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів прийнято рішення № 495 "Про мережу територій і об`єктів природно - заповідного фонду області". До вказаного рішення складено список державних заказників місцевого значення, відповідно до п. 3 якого зазначено про об`єкт природно-заповідного фонду "Гряда" площею 1149 га; місцезнаходження: Нестерівський р-н., Львівський лісгоспзаг, Брюховицьке лісництво в кварталах 1-38.

09.04.1986 Львівською обласною інспекцією Державного комітету Української РСР по охороні природи оформлено охоронне зобов`язання щодо державного ландшафтного заказника місцевого значення "Гряда", а 27.06.1986 Львівською обласною інспекцією Державного комітету Української РСР по охороні природи складено паспорт державного ландшафтного заказника місцевого значення "Гряда".

31.07.1997 рішенням Львівської обласної ради народних депутатів № 209 ландшафтному заказнику "Гряда" надано статус "лісовий заказник".

22.02.1999 Міністерством охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України видано Львівському ліспаркгоспу Державному лісогосподарському об`єднанню "Львівліс" (далі - ДЛГО "Львівліс") охоронне зобов`язання про те, що йому передано під охорону лісовий заказник місцевого значення "Гряда", розташований в межах кварталів 1-38 Брюховецького лісництва.

30.12.2003 ДЛГО "Львівліс" звернулось з листом № 499 до виконавчого комітету Брюховицької селищної ради м. Львова, в якому просило вилучити ділянку з Держлісфонду Брюховицького лісництва площею 4,7626 га в кв. № 36 вид. 3, кв. 37 вид. 9, кв. № 39 вид. 3, 16 і віднести до земель запасу.

Рішенням від 01.04.2004 № 281 Брюховицька селищна рада вилучила земельну ділянку ДЛГО "Львівліс" площею 4,7626 га в кв. № 36 вид. 5, 6, кв. № 37 вид. 9, кв. № 39 вид. 3,16 і віднесла її до земель запасу рекреаційного призначення селища.

До матеріалів справи також було долучено копію протоколу від 01.04.2004 № 26, відповідно до п. 6 якого депутати погодили вилучення земельної ділянки ДЛГО "Львівліс" площею 4,7626 га.

24.05.2007 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України видано охоронне зобов`язання № 04-05-11555, яким під охорону ДП "Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр" передано лісовий заказник місцевого значення "Гряда" площею 1149 га, розташований в межах кварталів 1-38 Брюховицього лісництва.

02.02.2021 Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації видано наказ № 3-ОД, яким затверджено Положення про лісовий заказник місцевого значення "Гряда" площею 1149 га. Пунктом 1.3 цього Положення визначено, що заказник загальною площею 1149,00 га земель державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні ДП "Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр", розташований в межах Жовківського району Львівської області на території Брюховицького лісництва у кварталах 1-38.

04.02.2021 Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації оформлено охоронне зобов`язання, яким ДП "Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр" передано під охорону та дотримання встановленого режиму територію лісового заказника місцевого значення "Гряда" площею 1149 га, який розташований в межах кв. 1 - 38 Брюховицького лісництва.

11.05.2023 Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації видано охоронне зобов`язання, яким під охорону Філії "Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" передано лісовий заказник місцевого значення "Гряда" площею 1149 га, розташований в межах кварталів 1-38 Брюховицького лісництва.

До матеріалів справи було долучено копію Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 1164 га з кадастровим номером :09:000:0040 (територія лісового заказника місцевого значення "Гряда"). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2023 № 345722833 вказана земля належить Львівській обласній державній адміністрації.

Судами попередніх інстанцій встановлено також таке:

- рішенням Брюховицької селищної ради від 26.12.2003 № 226 було затверджено генеральний план смт Брюховичі, а рішенням Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567 - Містобудівну документацію "Коригування генерального плану смт Брюховичі Львівської області" та визнано таким, що втратив чинність генеральний план смт Брюховичі, затверджений рішенням Брюховицької селищної ради від 26.12.2003 № 226;

- 21.08.1989 виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення № 229 "Про зміну межі селища Брюховичі". За змістом зазначеного рішення від 21.08.1989 № 229 затверджено зміну меж селища Брюховичі, включивши до неї 359,3 га земель підприємств, організацій та установ згідно з додатком 1. Так, відповідно до п. 2 додатку 1 в перелік землекористувачів, землі яких включаються в межі селища Брюховичі, включено Львівський лісгоспзаг, в кварталах 36, 37, 39-43, 45-47, 57, 73 Брюховицького лісництва. У п. 3 вказаного рішення зазначено, що підприємствам, піонерські табори яких розміщені в межах селища, у встановленому порядку оформити відвод земель в постійне користування згідно з додатком 2. Відповідно до п. 1 додатку 1 в перелік підприємств і організацій м. Львова, яким відведено землі в довгострокове користування під піонерські табори в лісах Брюховицького лісництва Львівського лісгоспзагу і строк користування землею минув, включено Завод "Львівприлад" піонертабір "Ластівка" (№ № кварталів 36, 37, 39; площа 4,4 га; рішення облвиконкому про відвод земель від 24.03.1965 № 141);

- крім того, до матеріалів справи було долучено копію висновку від 28.07.1986 № 5/4-32 головного інженера-землевпорядника Нестеровського району, в якому зазначено про попереднє погодження відводу площі лісу Львівського лісгоспзагу, розташованого на території Нестеровського району заводу "Львівприлад" під розташування піонерського табору "Ластівка"; також долучено лист виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 08.10.1986 № 5/35-1919/3, в якому зазначено, що Завод "Львівприлад" подав клопотання про надання дозволу на проведення проєктно-пошукових робіт під реконструкцію піонерського табору і будівництво свердловини на земельній ділянці площею 4,8 га, яка розміщена в кварталах 36, 37, 39 Брюховицького лісництва Львівського лісгоспзагу. За змістом вказаного листа виконавчий комітет просив Державний агропромисловий комітет Української РСР дати згоду на проведення проектно-пошукових робіт;

- 28.01.2008 голова з комісії з припинення ДП "Львівприлад" звернувся з листом № 13/14 до Брюховецької селищної ради, в якому просив вилучити з користування земельну ділянку на вул. Лікарській, 16 у смт Брюховичі, розміром 44 300 кв.м, що перебуває у фактичному користуванні ДП "Львівприлад";

- 08.05.2008 Брюховицька селищна рада прийняла рішення № 490, яким вирішила вилучити з користування ДП "Львівприлад" земельну ділянку площею 4,430 га, яка розташована в смт Брюховичі, вул. Лікарська, 16. Вилучену земельну ділянку віднесено до земель селища, громадської житлової забудови. Землевпорядника селищної ради зобов`язано внести відповідні зміни в земельно-облікові документи. Також до матеріалів справи долучено копію протоколу Брюховецької селищної ради від 08.05.2008 № 25, відповідно до якого депутати погодили вилучення земельної ділянки з користування ДП "Львівприлад";

- відповідно до договору купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна - групи інвентарних об`єктів колишнього табору "Ластівка" за адресою: м. Львів, смт Брюховичі, вул. Лікарська, 25 при викупі від 04.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.Є. та зареєстрованого у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1236, за ТОВ "Брюховецький Гай" посвідчено право власності на об`єкти нерухомого майна (будівлі та споруди), які розташовані за адресою: м. Львів, смт Брюховичі, вул. Лікарська, 25;

- рішенням від 07.04.2016 № 89 Брюховицька селищна рада затвердила проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,7925 га з кадастровим номером :07:001:0049 для реконструкції нежитлових приміщень з будівництвом будівель реабілітаційного центру та створення садово-паркового комплексу "Брюховецький гай" на вул. Лікарська, 25 в смт Брюховичі;

- земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0049, яка сформована за проєктом, в оренду ТОВ "Брюховецький Гай" надана рішенням Брюховицької селищної ради від 09.06.2016 № 122 для реконструкції нежитлових приміщень з будівництва будівель реабілітаційного центру та створення садово-паркового комплексу "Брюховецький Гай";

- рішенням від 23.03.2017 № 291 Брюховицька селищна рада затвердила звіт про експертну оцінку земельної ділянки площею 3,7925 га на вул. Лікарська, 25 в смт Брюховичі з ціною 9 006 000,00 грн та було продано вказану земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0049;

- на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2017, ТОВ "Брюховецький гай" придбало спірну земельну ділянку.

У матеріалах справи наявні висновки експертів. Так, висновком експерта від 17.08.2022 № 2148-Е встановлено, що: 1) земельна ділянка площею 3,7925 га за адресою: смт Брюховичі, вул. Лікарська, 25 (кадастровий номер :07:001:0049) значною площею накладається (розташована) в кварталах 36 та 37 Брюховицького лісництва, які відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 09.10.1984 № 495 віднесено до заказників; 2) таксаційні матеріали на 2010 та 2017 роки (в частині картографічних матеріалів), а саме розмірів кварталів № 36 та 37 ідентичні. Земельна ділянка площею 3,7925 га за адресою: смт Брюховичі, вул. Лікарська, 25 (кадастровий номер :07:001:0049) значною площею накладається (розташована) в кварталах 36 та 37 Брюховицького лісництва, які відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 09.10.1984 № 495 "Про мережу територій і об`єктів природно-заповідного фонду області" є заказниками.

Висновком експерта від 08.11.2022 № 2878-Е встановлено, що: 1) земельна ділянка, яка вилучена з державного лісового фонду Брюховецького лісництва площею 4,7626 га станом на 01.04.2004 частково перебувала та є землями лісового фонду Брюховецького лісництва квартал 36, 37 та 39, із яких квартали 36 та 37 вказаного лісництва, віднесені до об`єкта природно-заповідного фонду заказника місцевого значення "Гряда". За матеріалами наданими на дослідження, достеменно визначити, яка саме площа земельної ділянки, вилучена за рішенням Брюховицької селищної ради № 281, № 490 із земель, які визначені як природно-заповідний фонд України, не являється можливим; 2) земельна ділянка, що розташована в смт Брюховичі на вул. Лікарська, кадастровий номер :07:001:0049, за проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,7925 га, сформована із земельної ділянки загальною площею 4,7626 га, вилученої рішенням Брюховецької селищної ради від 01.04.2004 № 281 та від 08.05.2008 № 490, в тому числі, за рахунок земель кварталу 36, 37 Брюховицького лісництва.

Згідно з висновком експертів від 18.04.2024 № 27675/23-41 - 1. Земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0049 площею 3,7925 га з часу її формування, як об`єкта цивільних прав, а саме з 08.02.2016, перебувала та на даний час перебуває в межах населеного пункту Брюховичі. 2. За результатами досліджень проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції нежитлових приміщень з будівництвом будівель реабілітаційного центру та створення садово-паркового комплексу "Брюховецький Гай" (код цільового використання 06.01) на вул. Лікарській, 25 в смт Брюховичі ТОВ "Брюховецький Гай", затвердженим рішенням Брюховицької селищної ради від 07.04.2016 № 89, за яким сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0049 площею 3,7925 га, невідповідностей вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинним на дату державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, які могли вплинути на результати заходів передбачених цим проєктом землеустрою, не виявлено. 3. Категорія земель та цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0049 при проведенні її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, визначені з урахуванням вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування чинних станом на 08.02.2016. 4. Лісовий заказник місцевого значення "Гряда" повністю розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0040 та поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0049.

Предметом цього спору є визнання недійсними та скасування рішень Брюховицької селищної ради та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність порушеного права позивача, за захистом якого звернувся прокурор та з огляду на не доведення обставин, на які посилається прокурор на обґрунтування позовних вимог. Зазначив і про те, що прокурором не подано належних та допустимих доказів встановлення зовнішніх меж лісового заказника місцевого значення "Гряда" на період виникнення спірних правовідносин.

Апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні позову через обрання прокурором неналежного та неефективного способу захисту прав. Зазначив, що належним способом захисту у цій справі є віндикаційний позов, змінивши при цьому рішення суду першої інстанції.

Не погоджуючись із ухваленими у справі рішеннями, прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, від 25.07.2019 у справі № 910/14803/17, від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 09.01.2025 у справі № 790/480/23, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, від 06.04.2021 у справі № 380/375/17, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц, від 06.04.2020 справі № 369/8770/14-ц, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 17.12.2019 у справі № 915/1456/15, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, від 18.12.2024 у справі № 748/29/23, від 03.12.2024 у справі № 921/16/23, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14, від 11.10.2023 у справі 734/1560/20, від 04.02.2020 у справі № 911/3311/17, від 05.06.2024 у справі № 910/12823/21, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

У касаційній скарзі прокурор посилається, зокрема на таке: порушення інтересів держави в особі Львівської ОДА як власника та розпорядника земель природно- заповідного фонду і лісогосподарського призначення державної форми власності; з власності держави протиправно вибула земельна ділянка природоохоронного призначення, яка знаходиться на території лісового заказника місцевого значення "Гряда"; спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення щодо її передачі, вилучення або відчуження, не приймав; ураховуючи, що предметом спору у справі № 914/664/23 є земельна ділянка лісового фонду у межах природно-заповідного фонду, яка відповідно до законодавства є обмеженим в обороті об`єктом цивільних прав, правильним способом захисту є пред`явлення позову про усунення перешкод, що передбачено ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); безпідставною є позиція суду апеляційної інстанції щодо необхідності застосування ст. ст. 387, 388 ЦК України до цих правовідносин та необхідності звернення до суду з позовом про витребування земельної ділянки.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 15.07.2025.

У відзиві відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, як такі, що є ухваленими відповідно до ст. 236 ГПК України.

До Верховного Суду від Міськради надійшли пояснення, у яких остання просить задовольнити касаційну скаргу прокурора, скасувавши оскаржувані рішення.

У справі оголошувалася перерва з 29.07.2025 до 05.08.2025.

Заслухавши доповідь головуючого судді, переглянувши в касаційному порядку оскаржувані рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Главою 3 роз. I кн. 1 ЦК України регулюється захист прав та інтересі осіб. Так, ст. 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

ЄСПЛ у п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 зазначив про те, що засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.

Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

До речово-правових позовів "actiones in rem" відносяться, зокрема, позови про витребування речі із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов "actione rei vinvicatio" - позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника (ст. ст. 387, 388 ЦК України); про усунення перешкод, не пов`язаних із позбавленням володіння (негаторний позов "action negatoria" (ст. 391 ЦК України) тощо.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц виснувала про те, що зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення.

Верховний Суд зазначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України (ч. 1 ст. 13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ст. 18 Земельний кодекс України (далі - ЗК України (тут і далі, в редакції чинній час виникнення спірних правовідносин).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (ч. 1 ст. 19 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 55 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ст. 45 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться, зокрема землі природно-заповідного фонду.

Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ч. 2 ст. 45 ЗК України)

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду та історико-культурними об`єктами, що мають національне та загальнодержавне значення (п. в ч. 3 ст. 84 ЗК України).

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, на яку посилається скаржник, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що незавершення технічної процедури встановлення меж національного природного парку, як об`єкта природно-заповідного фонду (неоформлення даної земельної ділянки за Національним природним парком "Голосіївський"), не змінює цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки як земель природно-заповідного фонду. Верховний Суд у постанові від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16 зазначив про те, що посилання суду першої інстанції та скаржника на невизначеність меж НПП "Голосіївський" в обґрунтування законності передачі спірної земельної ділянки в оренду за оспорюваним договором від 28.10.2010 спростовуються імперативними положеннями ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", згідно з якою до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду. Відповідно до п. 5 роз. VIII "Прикінцеві положення" ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати п. 5 роз. VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14 та постанову Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 916/491/24).

Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 у справі № 676/76/22 зазначив, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству. Ці інтереси реалізуються, зокрема через цільовий характер використання земельних ділянок, які набуваються лише згідно із законом. З огляду на вказане, у втручанні держави у право мирного володіння спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів (ст. 86 ГПК України (див. постанови Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/23713/16, від 14.11.2023 у справі № 904/2063/20).

Вирішуючи спір у справі, апеляційний господарський суд виходив з того, що прокурором обрано неналежний та неефективний спосіб захисту прав, які вважає порушеними, а суд першої інстанції - відмовив у позові через відсутність порушеного права позивача, за захистом якого звернувся прокурор. При цьому, суди обох інстанцій не встановили тих фактичних обставин справи від яких залежить правильність її вирішення. Зокрема, не дослідили всіх наявних у справі документів відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, на підставі яких, у повному обсязі, не встановили правового статусу спірної земельної ділянки, а саме до якої категорії земель вона відносилась (її вид і цільове призначення), чи знаходилася/не знаходилася вона в межах лісового заказника місцевого значення "Гряда" і хто був вправі нею розпоряджатися. Тобто, не перевірили чи відносилася/не відносилася спірна земельна ділянка до категорії особливо цінних земель, щодо яких відповідно до ст. ст. 149, 150 ЗК України було встановлено особливу процедуру вилучення та можливість її передачі у приватну власність. Не здійснили оцінки доводів прокурора про те, що спірна земельна ділянка була неправомірно виділена у приватну власність за рахунок земель лісового фонду у межах природо-заповідного фонду. За відсутності встановлення таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з мотивів, викладених у їх судових рішеннях. Крім того, суди попередніх інстанцій, посилаючись у текстах своїх рішень на наявні у справі висновки експертів, не здійснили їх оцінки відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що рішення суду як акт правосуддя не може ґрунтуватися на припущеннях, а має базуватися на повно та всебічно встановлених обставин справи, підтверджених доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки постанова апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції не є такими, що ухвалені відповідно до ст. ст. 13, 86, 236 ГПК України, то вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно врахувати викладене вище, для правильного вирішення спору більш ретельно на підставі наявних у матеріалах справи документів повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 236 - 238 ГПК України.

З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, з урахуванням ст. 129 ГПК України, розподіл судового збору за подання касаційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 у справі № 914/664/23 скасувати.

Справу № 914/664/23 направити на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.