РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/630/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу

за позовом: Чернігівської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ ) вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави в особі

позивача: Головного управління національної поліції у Чернігівській області (), проспект Перемоги, будинок 74, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЕГІЯ" (), вул. Соборна, будинок 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400

про стягнення 53 422,64 грн

представники сторін не викликались;

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

18.06.2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява від Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління національної поліції у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕНЕГІЯ" про стягнення коштів в сумі 53 422,64 грн, з яких 46 905,00 грн основної заборгованості, 1 660,08 грн інфляційних нарахувань, 431,78 грн 3% річних та 4 425,78 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Прокурор у прохальній частині позову просив також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору № СК4/696/740 від 11.09.2024, а саме, невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, не забезпеченням наявності пального за вимогою заявника по факту пред`явлення талонів та не переданням замовнику товару у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах, встановлених договором, зокрема пального, а саме: бензину А-95 в обсязі 885 літрів вартістю 46 904,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 23.06.2025 надіслана прокурору, позивачу та відповідачу до електронних кабінетів ЄСІТС 23.06.2025 о 12:49, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

В розумінні положень ст. 242 ГПК України сторони повідомлені належним чином про розгляд справи в суді, встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзиву на позов не надав, як і не надав жодних доказів у справі. Так само від відповідача не надходило клопотань (заяв) і щодо продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву.

Зважаючи на принципи диспозитивності, змагальності господарського судочинства та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також достатність часу, наданого учасникам справи для розумної реалізації своїх процесуальних прав у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 ГПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

11.09.2024 за результатами публічної закупівлі (UA-2024-09-12-008194-a) між ГУНП в Чернігівській області (далі - Замовник) та ТОВ «Тенегія» (далі - Постачальник) укладено договір поставки № СК4/696/740 (далі - Договір) на загальну суму 99 905 грн.

Сторони підписали договір на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент його підписання погодили всі істотні умови предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно п. 1.1 Договору постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Кількість: згідно накладних на товар: 1885 л, бензин А-95 (п. 1.4 Договору).

Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою КМУ №1142 від 20.12.1997 (п. 1.5. Договору).

Ціна 1 літра товару: згідно накладних на товар. Згідно видаткової накладної №0004/0001864 від 11.09.2024 ціна пального становить 53 грн за 1 л. Загальна сума договору 99 905 грн з ПДВ (п. 3.1., 3.4. Договору).

Умови оплати: Оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом 3 днів після отримання рахунку та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується в рахунку-фактурі та дійсна протягом дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника (п. 4.1. Договору).

Строк поставки товарів до закінчення строку дії скретч-картки. Покупець зобов`язаний фактично отримати Товар в межах терміну (строку) дії карток на ПММ (п. 5.1. Договору).

Передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки (п. 5.2.1. Договору)..

Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (пункти 5.2., 5.2.1, 5.2.2 Договору).

Умови постачання товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та цим Договором.

Згідно з п. 7.2 Договору види порушень та санкції за них, установлені договором: за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Договір діє з дати укладення і до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань, але не пізніше 21.12.2024. (п. 11.2 Договору).

Таким чином, умовами укладеного сторонами договору передбачено, що предметом закупівлі є нафтопродукти, відпуск яких здійснюється на АЗС на підставі переданих постачальником замовнику скретч-карт.

На виконання умов договору згідно видаткової накладної № 0004/0001864 від 11.09.2024 ТОВ «Тенегія» передано замовнику паливні талони бензину А-95 на 1885 літрів по ціны 53 грн за 1 л загальною вартістю 99905 грн з ПДВ, які не містять строку дії (безстрокові).

Вказані талони оплачено Позивачем у повному обсязі на суму 99905 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6857 від 12.09.2024.

На підставі отриманих талонів Позивачу відпущено 1000 літрів бензину А-95 на суму 53000 грн.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, починаючи із 20.02.2025 та станом на даний час, на АЗС постачальника відмовляють у відпуску пального, у зв`язку із чим постачальником фактично непоставлено ГУНП в Чернігівській області 885 літрів бензину А-95 на суму 46 905 грн, незважаючи на обов`язок Відповідача здійснення заправки на АЗС Постачальника.

Так, за результатами неодноразового виїзду уповноважених осіб позивача за місцем розташування АЗС постачальника встановлено, що заправні станції не працюють, є закритими та палива не відпускають, про що складено відповідний рапорт на ім`я заступника начальника ГУНП в Чернігівській області.

Прокурор зазначає, що за Договором про закупівлю від 11.09.2024 № СК4/696/740, станом на 10.06.2025 залишок невикористаних талонів/карток бензину А-95 складає 49 шт на 885 літрів бензину А-95.

Зокрема, 30 шт. талонів/карток номіналом 20 л бензину А-95 номери талонів з 3036 1194 1270 по 3036 1194 1279, 3036 1194 1294 з 3036 1194 1280 по 3036 1194 1289, з 3036 1194 1294 по 3036 1194 1303, загальним об`ємом 600 л.

Крім того, 19 шт. талонів/карток номіналом 15 л бензину А-95 номери талонів з 00 по 3031 1230 8509, 3031 1230 8510 по 3031 1230 8514, 3031 1230 8528, 3031 1230 8529, 3031 1230 7802, загальним об`ємом 285 л.

З огляду на те, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання, прокурором нараховано та пред`явлено до стягнення 431,78 грн 3% річних, 4425,78 грн пені за період прострочення з 21.02.2025 по 12.06.2025, 1660,08 грн інфляційних нарахувань за період прострочення з березня 2025 по травень 2025.

Підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача стало те, що відповідач взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконав, не забезпечив наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення талонів та не передав замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором, пальне вартістю 46905,00 грн.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління національної поліції в Чернігівській області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Наявність вказаних обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Відповідно до частини 4 цієї статті Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

У цій справі Прокурор звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління національної поліції в Чернігівській області.

В обґрунтування звернення із вказаним позовом Прокурор зазначає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, тощо.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями статті 22 БК України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» (далі - Постанова № 228).

У свою чергу, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 18 частини 1 статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього.

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3095/18 від 13.11.2019, у справі № 922/3013/18 від 23.10.2019).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК України).

Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційна-правова форма ГУНП в Чернігівській області орган державної влади.

ГУНП в Чернігівській області є суб`єктом владних повноважень, який бере участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.

ГУНП в Чернігівській області, як орган державної влади, та який у розумінні ст. 22БК України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля товару за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель.

Відтак, у спірних правовідносинах ГУНП в Чернігівській області, яке зобов`язане забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженою особою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів державного бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

До подання вказаної позовної заяви до суду Чернігівська окружна прокуратура 18.04.2025 звернулася з листом до ГУНП в Чернігівській області щодо можливих порушень інтересів держави під час виконання договору про постачання нафтопродуктів та вжитих заходів до захисту таких інтересів.

Відповідно до листа від 20.05.2025 № 1493-2025 ГУНП в Чернігівській області повідомило окружну прокуратуру про неналежне виконанням договірних зобов`язань ТОВ «Тенегія», у зв`язку із чим просив прокурора вжити заходи щодо захисту порушених інтересів держави.

Вказане свідчить про неналежне здійснення ГУНП в Чернігівській області заходів щодо захисту інтересів держави та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано Позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджуванні прокурором порушення інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор листом №55-77-4904ВИХ-25 від 17.06.2025 повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі ГУНП в Чернігівській області про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 36-37).

Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах даної справи сторонами під сумнів не ставиться.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності ГУНП в Чернігівській області, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав і обов`язків.

Суд при вирішенні спору враховує, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а правовідносини, що склалися між сторонами, підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України .

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у покупця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як встановлено судом, на виконання умов договору, згідно з видатковою накладною № 0004/0001864 від 11.09.2024, ТОВ «Тенегія» передано замовнику паливні талони бензину А-95 на 1885 літрів по ціні 53 грн за 1 л, загальною вартістю 99905 грн з ПДВ, які не містять строку дії (безстрокові) та які оплачено Позивачем у повному обсязі на суму 99905 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6857 від 12.09.2024.

На підставі отриманих талонів Позивачу відпущено 1000 літрів бензину А-95 на суму 53000 грн.

Судом встановлено, що предметом спірного договору є поставка товару у вигляді паливно-мастильних матеріалів. Натомість скреч-картки у розумінні пункту 1.5. укладеного правочину є лише документом, який надає замовнику право на отримання товару.

Такі умови укладеного договору кореспондують вимогам нормативно-правових актів, що регулюють відповідні правовідносини в сфері торгівлі нафтопродуктами.

Так, відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

За пунктом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до п. 10.3.3.1. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Отже, скретч-картка (як установлена емітентом форма бланку талону на відпуск пального) за приписами чинного законодавства є документом, який засвідчує право його власника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС.

Як убачається з матеріалів справи, за Договором поставки від 11.09.2024 № СК4/696/740 станом на 10.06.2025 залишок невикористаних талонів/карток бензину А-95 складає 49 шт на 885 літрів бензину А-95, а саме: 30 шт. талонів/карток номіналом по 20 л бензину А-95 (номери талонів з 3036 1194 1270 по 3036 1194 1279, 3036 1194 1294 з 3036 1194 1280 по 3036 1194 1289, з 3036 1194 1294 по 3036 1194 1303) та 19 шт. талонів/карток номіналом по 15 л бензину А-95 (номери талонів з 00 по 3031 1230 8509, з 3031 1230 8510 по 3031 1230 8514, 3031 1230 8528, 3031 1230 8529, 3031 1230 7802).

Як зазначає прокурор, починаючи із 20.02.2025 на АЗС постачальника ГУНП у Чернігівській області відмовляють у відпуску пального, оскільки на АЗС відсутні будь-які види палива.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19).

Судом визначено правову природу сплаченої позивачем та заявленої до стягнення суми коштів у розмірі 46905 грн, щодо якої між сторонами виник спір, саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Отже, до моменту пред`явлення уповноваженими представниками позивача бланків дозволу на АЗС означені кошти залишаються попередньою оплатою.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В контексті наведених норм суд звертається до висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини другої статті 693 ЦК України, які викладені у постанові від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23.

У наведеній постанові Верховний Суд зазначив, зокрема: "…що умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

При цьому, передумовою застосування статті 693 ЦК України в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.

За умовами п. 5.1. Договору строк поставки товару до закінчення строку дії скретч-карти.

Термін (строк) дії скретч-карток на ПММ не встановлений.

Залишок неотоварених скретч-карток, і, як наслідок, недопоставленого на час звернення прокурора до суду Товару складає залишок номінально невикористаних талонів/карток бензину А-95 в кількості 49 шт на 885 літрів бензину А-95 на суму 46905 грн.

Відповідно до пункту 5.2.1. договору передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Отже відповідач поставку товару здійснив частково, відтак взяті на себе зобов`язання по забезпеченню поставки та передачі бензину по скретч-картках на автозаправних станціях не виконав.

Позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги шляхом подання 18.06.2025 до господарського суду цього позову.

Станом на день ухвалення рішення судом відповідачем не спростовано доводів прокурора, не надано належних доказів на підтвердження як поставки товару, так і повернення грошових коштів у розмірі 46905 грн, а тому вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних суд зазначає таке.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Аналогічні за змістом положення закріплені в ч. 1 ст. 193 ГК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 633 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, строк поставки товарів до закінчення строку дії скретч-картки. Покупець зобов`язаний фактично отримати Товар в межах терміну (строку) дії карток на ПММ. Умови постачання товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п.п. 5.1, 5.3 Договору).

З огляду на те, що на долучених до матеріалів справи скретч-картках відсутній строк їх дії, суд доходить висновку, що останні є безстроковими.

Таким чином, враховуючи умови укладеного Договору, правовідносини сторін за укладеним договором про закупівлю товарів у тому числі і після його припинення не можуть бути врегульовані іншим чином, ніж визначено ч. 1 ст. 663 ЦК України, і застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки виконання обов`язку відповідачем, що є предметом спору у цій справі, перебуває в прямій залежності від реалізації кореспондуючого права позивача, кінцевий строк поставки товару Договором не встановлений та визначений моментом пред`явлення вимоги.

Як встановлено судом, позивач окремо не звертався до відповідача з вимогою про виконання обов`язку з поставки товару, тобто позивач не реалізував своє право вимоги, а відтак суд дійшов висновку що, в діях відповідача відсутнє прострочення зобов`язання з поставки товару.

З огляду на викладене, вимоги по стягненню 4425,78 грн пені за період з 21.02.2025 по 12.06.2025 задоволенню не підлягають.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурором в обґрунтування вимог по стягненню інфляційних нарахувань та 3% річних зазначено, що у зв`язку з тим, що позивач, починаючи з 20.02.2025 не отримує оплачений Товар, прострочення виконання зобов`язання обраховується з 21.02.2025.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 530, ст. 625 Цивільного кодексу України та з огляду на те, що позивачем окрема вимога про повернення попередньо сплачених коштів відповідачу не направлялась, і позивач скористався законодавчо наданим правом вимоги попередньо сплачених коштів шляхом подання позову, моментом виникнення грошового зобов`язання по поверненню коштів є день звернення до суду, а саме 18.06.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 18.06.2025).

Отже, суд доходить висновку, що саме з 18.06.2025 - моменту направлення прокурором вимоги (позовної заяви) про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару.

Водночас, прокурором обраховані інфляційні нарахування за період з березня 2025 року по травень 2025 року, 3% річних за період з 21.02.2025 по 12.06.2025, що не охоплює період фактичного прострочення відповідачем обов`язку з повернення попередньо сплачених коштів.

Відтак, вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню як безпідставно нараховані з огляду на вищевикладені висновки суду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Під час розгляду цієї справи сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46905,00 грн попередньої оплати за Договором поставки від 11.09.2024 № СК4/696/740.

В решті вимог про стягнення 4425,78 грн пені, 431,78 грн 3% річних та 1660,08 грн інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 2126,86 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в сумі 295,54 грн покладається на прокурора.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (, вул. Соборна, будинок 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) на користь Головного управління національної поліції у Чернігівській області (, проспект Перемоги, будинок 74, м. Чернігів, 14000 ) 46905 грн заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (, вул. Соборна, будинок 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) на користь Чернігівської обласної прокуратури, (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) судовий збір в сумі 2126,86 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Кузьменко