РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2025Справа №910/5884/25

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"

до Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича

про стягнення заборгованості у розмірі 5 253,75 грн,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича про стягнення заборгованості у розмірі 5 253,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" вказує, що Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович не виконав свого обов`язку за Договором №2373/13 на право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), що перебуває(-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва від 04.11.2016 з оплати права користування місцем для розміщення реклами у період з грудня 2017 року по серпень 2018 року, у зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 2 092,92 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Форостецьким Олександром Сергійовичем своїх грошових зобов`язань за вказаним договором позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 313,97 грн, а також пені у розмірі 362,68 грн, 3% річних у розмірі 442,54 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 041,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 відкрито провадження у справі №910/5884/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Ухвала суду від 12.05.2025 була надіслана відповідачу 15.05.2025 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 61, кв. 45), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Однак поштове відправлення №996 не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 26.05.2025 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку від 21.05.2025 на відповідному конверті.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що ухвала суду від 12.05.2025 є такою, що вручена Фізичній особі-підприємцю Форостецькому Олександру Сергійовичу 21.05.2025.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі №910/5884/25 встановлено Фізичній особі-підприємцю Форостецькому Олександру Сергійовичу строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович вправі був подати відзив на позов у строк до 05.06.2025 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, відтак справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) №791 від 31.08.2016 надано Фізичній особі-підприємцю Форостецькому Олександру Сергійовичу на розміщення зовнішньої реклами - рекламної вивіски на буд. 8 по проспекту Павла Тичини у Дніпровському районі у м. Києві (п. 1302 Додатку до розпорядження).

Згідно Дозволу №54593-16 на розміщення рекламного засобу Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович був вправі у період з 31.08.2016 по 30.08.2021 розмістити на буд. 8 по проспекту Павла Тичини у Дніпровському районі у м. Києві 1 рекламну вивіску 1 600 х 1 320, загальною площею 2,1120 кв.м.

04.11.2016 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (підприємство) та Фізичною особою-підприємцем Форостецьким Олександром Сергійовичем (розповсюджувач) укладено Договір №2373/13 на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого за цим Договором на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місце(-я) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого(-их) на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), що перебуває(-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження -яким(-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, за умов повного дотримання розповсюджувачем цього Договору та Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №37/6253, з наступними змінами та доповненнями, а розповсюджувач зобов`язується користуватися наданим йому правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами цього Договору перераховувати плату за право тимчасового користування виключно на поточний рахунок підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим Договором та не зловживати наданими розповсюджувачу правами.

Відповідно п. 3.1 Договору адресні програми на пріоритет - це перелік місць для розміщення РЗ, на які за розповсюджувачем встановлено пріоритет. Адресна програма на пріоритет має відображати перелік місць для розміщення РЗ, на які встановлено пріоритет, дату та строк дії пріоритету, відомості про плату за право тимчасового користування місяцями для розміщення рекламних засобів на місяць.

Згідно п. 3.2 Договору адресні програми на право тимчасового користування - це перелік місць для розміщення РЗ, на які розповсюджувачу надало дозволи на розміщення РЗ. Адресна програма на право тимчасового користування має відображати перелік місць для розміщення РЗ, на які розповсюджувачу надало дозволи на розміщення РЗ, вид РЗ, дату початку та закінчення строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а також відомості про плату за право тимчасового користування місяцями для розміщення рекламних засобів за місяць, що відповідає виду РЗ та визначається згідно відповідного розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Підставою для формування та внесення змін до адресних програм та цього Договору є відповідні рішення дозвільного органу, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), прийняті у випадках та в порядку, встановлених чинним законодавством (п. 3.5 Договору).

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що адресні програми є невід`ємною частиною цього Договору. У разі внесення змін до відповідної адресної програми, підприємство оформлює адресні програму у новій редакції або зміни до відповідної адресної програми. Розповсюджувач зобов`язаний підписати відповідну адресну програму, зміни до неї, що оформлюються підприємством на підставі встановлених пріоритетів, наданих розповсюджувачу дозволів, внесення змін до дозволів або скасування відповідних пріоритетів та дозволів, протягом трьох робочих днів з моменту встановлення відповідних пріоритетів, надання чи скасування дозволів на розміщення зовнішньої реклами чи внесення відповідних змін.

У пункті 5.1 Договору вказано, що розповсюджувач має право:

5.1.1 користуватися місцем для розміщення РЗ;

5.1.2 розміщувати зовнішню рекламу на певний строк та у певному місці, у відповідності до наданого дозволу;

5.1.3 на надання рівноцінного місця для розміщення РЗ, у разі зміни містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування РЗ, які зумовлюють необхідність зміни місця розташування РЗ розповсюджувача.

У пункті 5.2 Договору встановлено, що розповсюджувач зобов`язаний, зокрема:

5.2.3 не пізніше 25 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету;

5.2.4 у повному обсязі сплачувати штрафи, пеню, у разі прострочення розповсюджувачем строків (терпінів) сплати та порушення розповсюджувачем інших умов цього Договору;

5.2.14 у письмовому вигляді повідомляти підприємство про: зміну своєї організаційно-правової форми, назви, місцезнаходження, зміну керівника (уповноваженого представника), його повноважень; зміну платіжних реквізитів; зміну статусу платника податку на прибуток та платника податку на додану вартість; зміну номеру контактного телефону, факсу, адреси електронної пошти. У разі зміни назви, організаційно-правової форми, місцезнаходження, керівника (уповноваженого представника), його повноважень - надавати підприємству витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

За умовами пункті 6.2 Договору розмір плати за право тимчасового користування встановлюється виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та нараховується підприємством відповідно до вимог Порядку та умов цього Договору.

Підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення розповсюджувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської рада (Київської міської державної адміністрації) та укладений договір на право тимчасового користування місцями (п. 6.3 Договору).

Згідно п. 6.7 Договору розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць.

Плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше двадцять п`ятого числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування (п. 6.8 Договору).

Умовами п. 6.10 Договору визначено, що плата визначається за такою формулою: Рп = S*Бт*kз*kд, де Рп - розмір плати (у гривнях за місяць); S - площа рекламного засобу (в кв.м.); Бт - базовий тариф, що відповідає виду РЗ та визначається згідно відповідного розпорядження виконавчого органу Київської міської рада (Київської міської державної адміністрації); kз з - зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, яка визначається відповідним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); kд - додатковий коригуючий коефіцієнт, що враховує особливості розміщення РЗ, визначається згідно з відповідним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), застосовується на підставі актів обстеження місць розміщення РЗ та застосовується строком на один місяць, після чого проводиться повторне обстеження.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що підприємство має право застосувати до розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення плати - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми; у разі не розміщення розповсюджувачем соціальної реклами - штраф у розмірі 500 гривень за кожен день затримки розміщення соціальної реклами.

Підприємство має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 місяця, - штраф у розмірі 15 відсотків від простроченої суми (п. 7.3 Договору).

У пункті 7.7 Договору сторони погодили, що строк позовної давності стягнення штрафних санкцій за цим Договором складає три роки та нараховується протягом всього строку позовної давності.

Цей Договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ, протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ, у разі наявності у розповсюджувача інших діючих пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього Договору в цілому (п. 8.1 Договору).

Відповідно до адресної програми на право тимчасового користування №1 до Договору відповідачу було надано з 31.08.2016 по 30.08.2021 право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламної вивіски (розміром 1 600 х 1 320) на будинку №8 по проспекту Павла Тичини у м. Києві, розмір плати за місяць - 211,20 грн без ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що відповідач з грудня 2017 року по серпень 2018 року не сплатив за право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича боргу у розмірі 2 092,92 грн, а також штрафу у розмірі 313,97 грн, пені у розмірі 362,68 грн, 3% річних у розмірі 442,54 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 041,64 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на закріплену в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину та відсутність жодних доказів оспорення дійсності Договору, у суду відсутні підстави для надання правової оцінки правомірності укладеного сторонами правочину.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003, визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У частині 1 статті 759 Цивільного кодексу України вказано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Підписаною представниками та скріпленою печаткою позивача адресною програмою №1 від 04.11.2016, яка за своєю суттю є актом приймання-передачі у користування майна, підтверджується передання позивачем відповідачу з 04.11.2016 у тимчасове користування місце, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення однієї рекламної вивіски (розміром 1 600 х 1 320) на будинку №8 по проспекту Павла Тичини у м. Києві.

За приписами частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Матеріали справи не містять доказів повернення (відповідного акту) відповідачем позивачу спірного майна з користування протягом спірного періоду чи раніше.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що матеріали справи свідчать про здійснення користування Фізичною особою-підприємцем Форостецьким Олександром Сергійовичем місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламної вивіски у період з 01.12.2017 по 13.08.2018.

При цьому, судом враховано, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" вказує у позовній заяві періодом прострочення з 11.12.2017 по 13.08.2018, проте із довідки про стан розрахунків вбачається, що позивачем нараховано плату за грудень 2017 року у повному розмірі - 253,44 грн (211,20 грн без ПДВ х 1,2 ПДВ), на відміну від серпня 2018 року, за який позивачем нараховано 65,40 грн, тобто нараховано плату не за повний місяць.

Згідно п. 6.7 Договору розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць.

Відтак суд дійшов висновку, що заявленим (спірним) періодом, за який виник борг із плати за право тимчасового користування місцем для розміщення реклами, є з 01.12.2017 по 13.08.2018.

Приписами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

У адресній програмі №1 від 04.11.2016 сторонами погоджено, що розмір плати за місяць становить 211,20 грн без ПДВ.

Позивачем до позовної заяви долучено виставлені відповідачу помісячно рахунки на оплату за спірний період.

За розрахунками Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович повинна сплатити за користування місцем у період з 01.12.2017 по 13.08.2018 плату у загальному розмірі 2 092,92 грн (211,20 грн без ПДВ х 1,2 ПДВ х 8 місяців + 65,40 грн плати за 13 днів серпня 2018 року).

У матеріалах справи відсутні докази наявності у Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича заперечень з приводу здійсненого позивачем розрахунку плати за користування місцем за спірний період.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича обов`язку з оплатити за користування у період з 01.12.2017 по 13.08.2018 орендованим згідно Договору місцем плату у загальному розмірі 2 092,92 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 5.2.3 Договору розповсюджувач зобов`язаний не пізніше 25 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету.

Плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше двадцять п`ятого числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування (п. 6.8 Договору).

При цьому, у даному випадку суд не застосовує приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оскільки дана норма визначає порядок обрахунку строку, який визначений у календарних днях, а не терміну, який визначений певним числом місяця.

Наведене тлумачення законодавства суд обґрунтовує тим, що сторони, погоджуючи строк (у календарних днях від певної події), не мають можливості перебачити, на який саме день припаде закінчення такого строку. В той же час, погоджуючи термін (число місяця), сторони не позбавлені можливості визначити за допомогою календаря на який саме день припаде настання строку виконання зобов`язання, а відтак у відповідності ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України не позбавлені можливості визначити, що сторона договору має виконати своє зобов`язання до відповідного числа місяця.

Із стилістики викладення положень ст.ст. 251, 252, 253, 254, 530 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець не передбачав можливість застосування приписів ст. 254 Цивільного кодексу України при визначенні закінчення терміну, оскільки норми ст.ст. 253, 254 цього Кодексу чітко визначають, що мова йде про строк та не містять жодного посилання на термін, на противагу нормі ст. 530 Кодексу, де законодавець посилається і на строк, і на термін.

Так, відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання з внесення плати за користування місцем для розміщення рекламного засобу до 25 числа поточного місяця, міг завчасно встановити останній робочий (банківський) день, у який таке зобов`язання підлягало виконанню.

Тобто станом на дату укладення Договору, враховуючи погодження сторонами терміну оплати (а не строку), сторони мали можливість достеменно встановити відповідні числа місяця, в які підлягали виконанню зобов`язання з оплати права тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу за кожен місяць протягом всього терміну дії договору.

Оскільки відповідач міг завчасно визначити останній день виконання зобов`язання з внесення плати за користування місцем для розміщення рекламного засобу у кожному місяці для його виконання до 25 числа поточного місяця, то відповідно підстави для застування частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та перенесення термінів оплати (у разі їх припадання на вихідний / святковий / неробочий день) відсутні.

Таким чином, Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович повинен був щомісячно оплачувати надання йому за Договором права користування місцем для розміщення рекламного засобу до 25 числа поточного місяця.

Позивач стверджує, а відповідач не скористався своїм правом на спростування таких тверджень, що Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович не сплатив за надане йому право у період з 01.12.2017 по 13.08.2018.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач належними та допустимими доказами факту та обсягів невиконання своїх зобов`язань за спірним договором не спростовано, а матеріали справи їх не містять, відтак суд приходить до висновку, що Фізичною особою-підприємцем Форостецьким Олександром Сергійовичем не виконано належним чином своїх зобов`язань за Договором зі сплати плати на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у період з 01.12.2017 по 13.08.2018.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи визначені у пунктах 5.2.3, 6.8 Договору термін сплати плати за користування, суд приходить до висновку, що Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за Договором.

Відтак, вимога Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича боргу за користування місцем у період з 01.12.2017 по 13.08.2018 у розмірі 2 092,92 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, посилаючись на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Форостецьким Олександром Сергійовичем своїх грошових зобов`язань за Договором позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 313,97 грн, а також пені у розмірі 362,68 грн, 3% річних у розмірі 442,54 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 041,64 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором термін свого обов`язку зі сплати коштів позивачу не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язань, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Фізична особа-підприємець Форостецький Олександр Сергійович не навів обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Із наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат вбачається, що позивачем здійснюються нарахування починаючи із 25 числа місяця за кожним із платежів по 01.05.2025.

Однак у пунктах 5.2.3, 6.8 Договору сторонами було погоджено термін внесення плати -до 25 числа поточного місяця.

Тобто 25 число місяця було останнім днем внесення відповідачем плати за користування місцем у поточному місяці, а відтак прострочення Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича наступало із 26 числа поточного місяця.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича 3% річних у розмірі 442,37 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 041,64 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що підприємство має право застосувати до розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення плати - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У пункті 7.7 Договору сторони погодили, що строк позовної давності стягнення штрафних санкцій за цим Договором складає три роки та нараховується протягом всього строку позовної давності.

З пунктів 7.2, 7.7 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла у термін, за який сплачується пеня), порядок нарахування пені (від суми простроченого платежу за кожен день прострочення) та визначено строк нарахування пені (три роки), а відтак згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування пені не обмежується піврічним терміном.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з рахуванням визначеного позивачем періоду (позивач нараховує пеню за півроку починаючи з 26 числа місяця, в який підлягала плата), зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича пені у розмірі 362,68 грн.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що підприємство має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 місяця, - штраф у розмірі 15 відсотків від простроченої суми.

Зважаючи, що відповідачем було прострочено оплату користування у період 01.12.2017 по 13.08.2018 місцем, більше ніж на місяць, то в Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" наявні підстави для застосування штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору.

Здійснивши перерахунок 15% від визначеної позивачем суми простроченої заборгованості відповідача, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича штрафу у розмірі 313,97 грн.

За таких обставин позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" підлягають частковому задоволенню, а з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича підлягають стягненню борг у розмірі 2 092,92 грн, штраф у розмірі 313,97 грн, пеня у розмірі 362,68 грн, 3% річних у розмірі 442,37 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 041,64 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 79, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Форостецького Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (04070, м. Київ, Боричів Узвіз, буд. 8; ідентифікаційний код 26199714) борг у розмірі 2 092 (дві тисячі дев`яносто дві) грн 92 коп., штраф у розмірі 313 (триста тринадцять) грн 97 коп., пеню у розмірі 362 (триста шістдесят дві) грн 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 041 (дві тисячі сорок одну) грн 64 коп., 3% річних у розмірі 442 (чотириста сорок дві) грн 37 коп. та судовий збір у розмірі 3 027 (три тисячі двадцять сім) грн 90 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 18.08.2025.

Суддя Р.В. Бойко