ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/890/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Рудницька Н.В.

за участю представника позивача: Гамей В.В. - адвокат, ордер серія АВ № 1118457 від 16.02.2024 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом фізичної особи-підприємця Губенко Сергія Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез"

про стягнення 155148,24 грн.

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа-підприємець Губенко Сергій Анатолійович звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" 155148,24 грн., з яких: 28990,07 грн. 3% річних та 126157,17 грн. інфляційних.

Ухвалою суду від 14.07.2025р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 21.08.2025р.

В судовому засіданні 21.08.2025р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості в сумі 1126365,60 грн., встановленої та стягнутої рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.07.2024р. у справі №906/200/24, а відтак нараховує інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.02.2024р. по 26.12.2024р.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав та доводи позивача не спростував.

20.08.2025р. від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника.

Враховуючи викладене, судом було надано учасниками справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.09.2020р. між фізичною особою-підприємцем Губенком Сергієм Анатолійовичем, як Агентом та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Новофарм-Біосинтез», як Замовником було укладено Агентський договір №02/09/20.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.07.2024р. у справі №906/200/24, яке залишено без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2024, позовні вимоги ФОП Губенка С.А. до ТОВ фірми «Новофарм-Біосинтез» задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1126365,60 грн. основного боргу, 35083,52 грн. пені, 4505,46 грн. інфляційних втрат, 3508,35 грн. 3% річних, 17663,81 грн. судового збору.

Розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого суд задовольнив частково вимоги позивача у вказаній вище справі, здійснювався за весь період прострочення і до 16.02.2024р. включно.

26.12.2024р. заборгованість за вказаним рішенням суду була погашена відповідачем, що підтверджується банківською випискою.

Оскільки, Товариство з обмеженою відповідальністю фірмою «Новофарм-Біосинтез» вчасно не виконала зобов`язання зі сплати заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 126157,17 грн. інфляційних втрат та 28990,07 грн. 3% річних за період прострочення з 17.02.2024р. по 26.12.2024р. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За приписами ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1126365,60 грн. встановлений рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.07.2024р. у справі №906/200/24, яке набрало законної сили 21.11.2024р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2023р. у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №910/11287/16, від 19.12.2019р. у справі №520/11429/17).

Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.08.2023р. у справі №910/4316/22, від 16.05.2023р. у справі №910/17367/20, від 29.06.2021р. у справі №910/11287/16).

Виходячи з викладеного, враховуючи принцип обов`язковості судових рішень згідно зі ст. 129-1 Конституції України, а також принцип правової певності як основний елемент верховенства права, рішення Господарського суду Житомирської області від 24.07.2024р. у справі №906/200/24, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів та має преюдиціальне значення, а встановлені при його ухваленні обставини повторного доказування у цій справі не потребують в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання ним зобов`язання зі сплати 1126365,60 грн. заборгованості за подальший період з 17.02.2024р. по 26.12.2024р.

З огляду на викладені обставини, наявні правові підстави для нарахування останнім 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок (а.с. 26), здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360» власний перерахунок, суд встановив, що за визначений позивачем період з 17.02.2024р. по 26.12.2024р. розрахунок є частково некоректним, оскільки правильним періодом є з 17.02.2024р. по 25.12.2024р., з огляду на те, що 26.12.2024р. відповідачем було здійснено погашення заборгованості на виконання рішення суду у справі №906/200/24.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 155054,91 грн., з яких: 28897,74 грн. - 3% річних та 126157,17 грн. - інфляційних.

Відповідач заперечень на спростування наведених позивачем підстав позову та заявлених до нього вимог не надав, власного контррозрахунку відповідних нарахувань суду не представив.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця Губенко Сергія Анатолійовича у розмірі 155054,91 грн., з яких: 28897,74 грн. - 3% річних та 126157,17 грн. - інфляційних.

В стягненні 92,33 грн. 3% річних суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2420,94 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Новофарм-Біосинтез» (11700, Житомирська обл., м. Звягель, вул. Житомирська, буд. 38, )

на користь фізичної особи-підприємця Губенка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 28897,74 грн. 3% річних;

- 126157,17 грн. інфляційних;

- 2420,94 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів здня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.08.25

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи