ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. Справа №909/64/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді С.М. Бойко

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання А.І. Стронська,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Єзупільської селищної ради б/н від 06.06.2025 року (вх.№01-05/1756/25 від 09.06.2025 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року (суддя Т.В.Максимів; повне рішення складено 22.05.2025 року)

у справі № 909/64/25

за позовом: Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача: Єзупільської селищної ради

про стягнення шкоди в сумі 720642,90 грн,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Голубчак Н.В. (самопредставництво юридичної ооби):

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

22.01.2025 року Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Єзупільської селищної ради про стягнення шкоди в сумі 720642, 90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання Єзупільською селищною радою свого обов`язку щодо забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок, нездійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на належній їй території, навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду на суму 720642 грн 90 коп., яку необхідно перерахувати в фонд охорони навколишнього природного середовища відповідної територіальної громади.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року у справі №909/64/25 задоволено позов Державної екологічної інспекції Карпатського округу. Стягнуто з Єзупільської селищної ради на користь держави шкоду в сумі 720642,90 грн.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що Державна екологічна інспекція Карпатського округу спільно з головним спеціалістом відділу лісового та мисливського господарства в Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, здійснили посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області. За результатами цих заходів виявлено порушення вимог лісового законодавства за межами населеного пункту селища Єзупіль та розрахована сума заподіяної шкоди у розмірі 720642 грн 90 коп.

Суд встановив, що факт правопорушення зафіксований в Акті №97/02.1 від 15.08.2024 року, який складений за результатами проведення посилення заходів, спрямованих на запобігання та виявлення правопорушень на території Івано-Франківського району.

Розглянувши справу, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах конкретні особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені, що є умовою для покладення відповідальності за заподіяну лісу шкоду на орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.

Суд першої інстанції також зазначив, що за відсутності встановлених винних осіб у незаконній вирубці дерев та за обставини виявлення незаконної вирубки дерев на земельній ділянці, вкритій лісовою рослинністю, яка знаходиться у межах території відповідача - Єзупільської селищної ради, у спірних правовідносинах наявні усі умови, передбачені частиною другою статті 107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев і саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, є особою, відповідальною за виявлене правопорушення у вигляді незаконної вирубки дерев.

Суд виснував, що протиправна поведінка відповідача полягаєу невиконанні ним обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, нездійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу. Вина відповідача презюмується та ним не спростована.

З огляду на вищенаведене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що Державна екологічна інспекція здійснила державний контроль за дотриманням вимог природоохоронного законодавства в адміністративних межах Єзупільської територіальної громади в односторонньому порядку, без відома селищної ради, без участі її представника та не ознайомила з результатами перевірки, відтак результати такої перевірки ставлять під сумнів їх достовірність, акт перевірки не може бути достатнім та належним доказом у справі. Апелянт покликається на те, що ні в розрахунку, ні в інших матеріалах справи, долучених до позовної заяви, не вказано, за якими критеріями державним інспектором віднесено пні зрубаних дерев до ознак «сироростуче» чи «сухостійне». Стверджує, що судом не у повній мірі здійснено перевірку розрахунку розміру шкоди, не взято до уваги, що територія, на якій зрізано дерева, не є лісом, оскільки не всі насадження належать до лісів та не всі ліси належать до лісового фонду. Також в апеляційній скарзі скаржник зазначає про відсутність правових підстав для віднесення земельної ділянки до самозалісених. Просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року у справі №909/64/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника. Вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що позивачем було здійснено посилення заходів за дотриманням вимог лісового законодавства, за результатами якого виявлено порушення вимог лісового законодавства за межами населеного пункту селища Єзупіль та розраховано суму заподіяної шкоди у розмірі 720642,90 грн. Вказує на те, що факт правопорушення зафіксовано актом від 15.08.2024 року. Зазначає, що сума шкоди розрахована відповідно до затверджених Постановою №665 від 23.07.2008 року такс для обчислення розміру шкоди. Просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року у справі №909/64/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів скаржника.

Відповідач не забезпечив участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомив.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №909/64/25, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 року призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11.08.2025 року о 10 год. 30 хв.

02.07.2025 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Таким чином, суд вчинив дії щодо належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи №909/64/25.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності відповідача.

Обставини справи

Як вбачається з копії акта №97/02.1 від 15.08.2024 року, Державною екологічною інспекцією Карпатського округу спільно із спеціалістом Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства здійснено державний контроль за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області, за результатами якого встановлено, що під час посилення заходів, спрямованих на запобігання та виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області за межами населеного пункту с. Єзупіль Єзупільської СР (координати 49.071896, 24.760493) виявлено незаконну порубку 118 сироростучих та сухостійних дерев породи граб, вільха, дуб, клен, бук, черешня та ялина з діаметрами пнів: 18, 20, 20, 16, 12, 12, 10, 44, 20, 27, 14, 20, 33, 33, 25, 30, 31, 33, 31, 28, 27, 34, 24, 28, 23, 20, 17, 32, 27, 24, 14, 28, 31, 28, 28, 27, 46, 28, 30, 32, 28, 48, 21, 23, 14, 46,22, 17, 26, 37, 24, 28, 21, 24, 26, 23, 30, 41, 27, 29, 40, 21, 22, 32, 21, 29, 47, 33, 32, 45, 21, 19, 18, 23, 24, 22, 17,35, 38, 35, 24, 20, 21, 16, 38, 38, 28, 29, 30, 31, 44, 38, 40, 34, 36, 45, 22, 28, 16, 16, 33, 30, 34, 18, 31, 32, 22, 18, 24, 25, 19, 26, 16, 20, 22, 27, 52, 18 см, що є порушенням вимог статей 25, 26, 40 Закону України "Про рослинний світ", внаслідок чого спричинено шкоду навколишньому природному середовищу у розмірі 720642,90 грн. (згідно додатку 1 постанови КМУ від 23.07.2008 року №665). Заміри діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев проводилися повіреною вимірювальною рулеткою Р-10 УЗК виробництва "Союзний завод" № 34.

В матеріалах справи наявна копія повідомлення про злочин №01-03/3623 від 16.08.2024 року від Державної екологічної інспекції Карпатського округу до начальника відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, в якому вказано, що у зв`язку із знищенням дерев на території Єзупільської сільської ради Івано-Франківського району вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 Кримінального кодексу України.

Відповідно до довідки №1125 від 17.09.2024 року про результати перевірки за зверненням В.о. начальника відділу Івано-Франківської ДЕІ, із врахуванням довідки Єзупільської селищної ради №854 від 05.09.2024 року, встановлено, що місце розташування, де зрізані дерева та кущі рослин знаходяться на землях, зайнятих чагарниковою рослинністю (землі запасу); земельна ділянка не сформована, кадастровий номер не присвоєний; зрізані насадження на балансі селищної ради не облікувались, тому збитки селищній раді не завдані. Також зазначено, що в ході проведених пошукових заходів не виявилось можливим встановити осіб, які могли бути причетними до зрізання дерев та кущів на території Єзупільської селищної ради .

Також в матеріалах справи наявна копія пояснення заступника селищного голови Єзупільської селищної ради, в якій зазначено, що зрізані дерева та кущі рослин знаходяться на землях, зайнятих чагарниковою рослинністю (землі запасу); до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку не вносились, кадастровий номер відсутній; зрізані насадження на балансі селищної ради не облікувались, тому збитки селищній раді не завдані.

Як вбачається з копії листа від №09/979-23 від 28.06.2023 року, Західне міжрегіональне Управління лісового та мисливського господарства зверталось до Єзупільської селищної ради, та зазначало, що згідно з інформацією, наданою Держгеокадастром в Івано-Франківській області та Управлінням екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОВА, на території селища Єзупіль виявлено 31,9076 га земель, що можуть бути придатними для створення лісів. Відтак, на виконання Указу Президента України від 07.06.2021 року №228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів", просили звернутися до постійних лісокористувачів, які межують з цими ділянками, для встановлення меж в натурі з точними координатами для подальшого віднесення їх до переліку самозалісених. Просило поінформувати про прийняте рішення щодо вирішення статусу самозалісених земель та закріплення їх за постійними лісокористувачами.

У відповідь на цей лист відповідач у листі від 01.08.2023 №574 зазначив, що селищна рада не приймала рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених, що передбачено статтею 57-1 Земельного Кодексу України, що підтверджується копією листа, наявною в матеріалах справи.

До позовної заяви позивачем додано копію скріншоту з відомостей ВО «Укрдержліспроект», з якої вбачається, що територія за координатами 49.071896, 24.760493 відноситься до самозалісених земель площею 15,7417 га на території Єзупільської селищної території громади та вказано, що ділянка не сформована.

Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев за межами населеного пункту с. Єзупіль Єзупільської СР Івано-Франківського району, розмір завданої шкоди становить 720 642,90 грн.

Позивач звертався до відповідача із претензією №28/24 від 20.11.2024 року про відшкодування шкоди, заподіякої внаслідок незаконної порубки на суму 720642,90 грн, проте зазначена сума не була оплачена відповідачем, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

За приписами частини 1, 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно із частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди. За відсутності хоча б однієї з наведених складових цивільна відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2023 року у справі №910/15931/19.

Аналізуючи вищенаведені норми, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що законом передбачений захист порушеного права внаслідок завдання майнової шкоди, зокрема через порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища на підставі статті 1166 ЦК України.

У цій справі суд встановив, що Державною екологічною інспекцією Карпатського округу спільно із спеціалістом Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства здійснено державний контроль за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області, за результатами якого встановлено, що під час послення заходів, спрямованих на запобігання та виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області за межами населеного пункту с. Єзупіль Єзупільської СР (координати 49.071896, 24.760493) виявлено незаконну порубку 118 сироростучих та сухостійних дерев породи граб, вільха, дуб, клен, бук, черешня та ялина з діаметрами пнів: 18, 20, 20, 16, 12, 12, 10, 44, 20, 27, 14, 20, 33, 33, 25, 30, 31, 33, 31, 28, 27, 34, 24, 28, 23, 20, 17, 32, 27, 24, 14, 28, 31, 28, 28, 27, 46, 28, 30, 32, 28, 48, 21, 23, 14, 46,22, 17, 26, 37, 24, 28, 21, 24, 26, 23, 30, 41, 27, 29, 40, 21, 22, 32, 21, 29, 47, 33, 32, 45, 21, 19, 18, 23, 24, 22, 17,35, 38, 35, 24, 20, 21, 16, 38, 38, 28, 29, 30, 31, 44, 38, 40, 34, 36, 45, 22, 28, 16, 16, 33, 30, 34, 18, 31, 32, 22, 18, 24, 25, 19, 26, 16, 20, 22, 27, 52, 18 см, що є порушенням вимог статей 25, 26, 40 Закону України "Про рослинний світ", внаслідок чого спричинено шкоду навколишньому природному середовищу. Заміри діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев проводилися повіреною вимірювальною рулеткою Р-10 УЗК виробництва "Союзнийзавод" № 34.

Згідно з наявною у справі копією проведеного розрахунку у відповідності до додатку 1, постанови КМУ від 23.07.2008 № 665 ( з врахуванням індексації минулих років), не спростованого відповідачем, розмір завданої шкоди становить 720642,90 грн.

Відповідно до статті 63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Пунктом 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За положеннями частини 1 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Для встановлення судом, чи мало місце правопорушення, основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення, який (акт), відповідно до статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", є документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 року у справі №924/883/21 та у постанові від 18.05.2023 року у справі № 914/669/22.

Пунктом «ї» частини 1 статті 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначив, що Лісовий кодекс України, зокрема частина друга статті 107 ЛК України в редакції, чинній з 10 липня 2022 року, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду. Аналіз частини другої статті 107 ЛК України свідчить про те, що такий обов`язок виникає в органу місцевого самоврядування за наявності таких умов у їх сукупності:- якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та - якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

Також зазначено, що досліджуючи наявність зазначених умов та підстав для застосування положень частини другої статті 107 ЛК України до спірних правовідносин, суд встановив, що після встановлення факту незаконної вирубки дерев, позивач направив копії матеріалів, складених за результатами проведених обстежень лісових насаджень до правоохоронних органів та органів прокуратури для подальшого внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 246 Кримінального кодексу України та з метою подальшого досудового розслідування.

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що відділення поліції №1 (м.Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано- Франківській області відповідно до листа від 01.10.2024 №8702/108/47/01-2024 повідомило, що в ході проведених пошукових заходів встановити осіб, які могли бути причетними до зрізання дерев та кущів рослин, які знаходяться на землях, зайнятих чагарниковою рослинністю (земель запасу) Єзупільської селищної ради не виявилось можливим.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах конкретні особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені, що є умовою для покладення відповідальності за заподіяну лісу шкоду на орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.

За встановлених судом обставин цієї справи, враховуючи вищеописані норми, зокрема статтю 15 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища», статтю 107 Лісового кодексу України та статтю 1166 Цивільного кодексу України, а також наведену практику Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає вказаний висновок місцевого господарського суду правомірним та законним.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про відсутність правових підстав для віднесення земельної ділянки до самозалісених, а територія, на якій зрізано дерева, на його думку, не є лісом.

Щодо вказаних доводів апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина 3 статті 1 Лісового кодексу України).

Самозалісена ділянка - земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом (частина 12 статті 1 Лісового кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Отже, наведеними положеннями Лісового кодексу України та встановленими у цій справі обставинами спростовуються доводи скаржника про те, що територія, на якій зрізано дерева, не є лісом.

Вище зазначено, що Західне міжрегіональне Управління лісового та мисливського господарства зверталось до Єзупільської селищної ради з листом №09/979-23 від 28.06.2023 року, в якому зазначило, що згідно з інформацією, наданою Держгеокадастром в Івано-Франківській області та Управлінням екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОВА, на території селища Єзупіль виявлено 31,9076 га земель, що можуть бути придатними для створення лісів. Відтак на виконання Указу Президента України від 07.06.2021 року №228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів", просило звернутися до постійних лісокористувачів, які межують з цими ділянками, для встановлення меж в натурі з точними координатами для подальшого віднесення їх до переліку самозалісених. Також просило поінформувати про прийняте рішення щодо вирішення статусу самозаліснених земель та закріплення їх за постійними лісокористувачами.

У відповідь на цей лист відповідач у листі від 01.08.2023 №574 повідомив, що селищна рада не приймала рішення про віднесення земельних ділянок до самозаліснених, що передбачено статтею 57-1 Земельного Кодексу України, що підтверджується копією листа, наявною в матеріалах справи.

В оскарженому рішенні місцевий господарський суд зазначив, що Єзупільською селищною радою не вжито належних заходів щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про них та передачу таких під належну охорону та ведення лісового господарства постійним лісокористувачам.

Таким чином, через протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування порушуються інтереси держави у сфері лісового господарства, а також раціонального використання та відтворення лісових ресурсів та рослинного світу, що в комплексі сприяє забезпеченню оптимальної лісистості України та відповідно забезпеченню екологічної безпеки і підтриманню екологічної рівноваги у державі, що також становить суспільний інтерес у збереженні навколишнього природного середовища та біорізноманіття.

Така протиправна бездіяльність Єзупільської селищної ради щодо не віднесення у законом визначений спосіб лісовкритих земель до самозалісених та невнесення відповідних відомостей в Держгеокадастр не звільняє відповідача від відповідальності та обов`язку відшкодування заподіяної шкоди.

Зважаючи на положення статті 15 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища», колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

За відсутності встановлених винних осіб у незаконній вирубці дерев та за обставини виявлення незаконної вирубки дерев на земельній ділянці, вкритій лісовою рослинністю, яка знаходиться у межах території відповідача - Єзупільської селищної ради, у спірних правовідносинах наявні усі умови, передбачені частиною другою статті 107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев і саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, є особою, відповідальною за виявлене правопорушення у вигляді незаконної вирубки дерев.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу. Вина відповідача презюмується та ним не спростована.

Враховуючи вищеописані правові норми, висновки Верховного Суду та встановлені у справі, що розглядається, обставини, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції законно й обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Державної екологічної інспекції Карпатського округу та стягнув з Єзупільської селищної ради на користь держави завдану шкоду в сумі 720642,90 грн.

Доводи скаржника не спростовують висновків, наведених судом першої інстанції в оскарженому рішенні.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року у справі №909/64/25.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Єзупільської селищної ради б/н від 06.06.2025 року (вх.№01-05/1756/25 від 09.06.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 року у справі №909/64/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя С.М. Бойко

Суддя І.Ю. Панова