ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2025 р. Справа №914/3183/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

позивача: Оксанич Р.В.,

відповідача: Кулак І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» б/н від 06.05.2025 (вх. суду від 07.05.2025 № 01-05/1374/25)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 (повне рішення складно 17.04.2025, суддя Матвіїв Р.І.)

у справі № 914/3183/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн», м. Берегове, Закарпатська обл.

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Грициняка Олега Ігоровича, м. Львів

про визнання інформації недостовірною і такою, що порочить ділову репутацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Грициняка Олега Ігоровича про визнання інформації недостовірною і такою, що порочить ділову репутацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є правовласником сайту, на якому розміщена недостовірна інформація про позивача, позивач просив суд визнати поширену відповідачем на вебсайті https://shelfy.com.ua, у статті під назвою «російський сервіс Altegio: використання даних українців та його вплив на бізнес», а також «Чорний список» інформацію про компанію Altegio недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач не довів у який спосіб поширена відповідачем інформація дискредитує спосіб ведення чи результати господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн», відтак суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність складу дифамаційного правопорушення.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі № 914/3183/24 та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позов повністю.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права взято до уваги відзив відповідача, який поданий суду із пропуском встановленого ухвалою суду строку.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції зауважив, що відповідач вилучив недостовірну інформацію, однак вимозі позивача щодо спростування інформації оцінки суд першої інстанції не надав.

Крім цього, апелянт вказує, що обставина відсутності інформації про позивача у Державному реєстрі санкції сама по собі не може бути підставою для висновку, що позивачем спростовано зв`язок сервісу Yclients, що як було зазначено відповідачем у статті, є «російським» та сервісу Altegio, що зареєстрований в Україні.

Фізична особа-підприємець Грициняк Олег Ігорович подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Алтеджіо Юкрейн залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі № 914/3183/24 залишити без змін.

Відповідач зазначив, що судом першої інстанції вірно було враховано, що інформація, яка була розміщена на вебсайті shelfy.com.ua про позивача не містить фактичних даних, зокрема прізвищ «колишніх співробітників та партнерів Yclients, що запустили аналогічний сервіс Altegio з європейською реєстрацією», не зазначено які саме «зв`язки із країною терористом» має Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Відповідач також вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що опублікована відповідачем стаття спричинила зниження ділової репутації позивача, негативно вплинула на попередньо сформовану позитивну громадську оцінку та/або широко розповсюджену думку щодо престижу, іміджу, довіри до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2025 визначено наступний склад суду: Малех І.Б. - головуючий суддя, судді Зварич О.В., Панова І.Ю.

На підставі розпорядження керівника апарату від 26.05.2025 №124, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 визначено наступний склад суду: Бонк Т.Б. - головуючий суддя, судді Зварич О.В., Панова І.Ю.

У зв`язку з перебуванням суддів Зварич О.В. та Панової І.Ю. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату від 28.05.2025 №138, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 визначено наступний склад суду: Бонк Т.Б. - головуючий суддя, судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» б/н від 06.05.2025 (вх. суду від 07.05.2025 № 01-05/1374/25) на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі № 914/3183/24.

Ухвалою суду від 30.06.2025 призначено справу №914/3183/24 до розгляду у судовому засіданні на 12.08.2025.

У судовому засіданні 12.08.2025 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Згідно з встановленими судами у цій справі обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Фізична особа - підприємець Грициняк Олег Ігорович є правовласником вебсайту shelfy.com.ua відповідно до інформації «Правил та умов використання» вебсайту shelfy.com.ua (розділ вебсайту «Про компанію).

На вебсайті shelfy.com.ua у розділі «Чорний список» була розміщена інформація про компанію Altegio:

«Altegio закордонна версія російської CRM Yclients для сфери послуг. Після того, як Yclients заявила про продовження роботи на ринку рф, колишні співробітники та партнери запустили аналогічний сервіс Altegio з європейською реєстрацією.

Опис

Altegio - це CRM - система російського походження, яка надає широкий спектр інструментів для автоматизації бізнес-процесів, створена на базі російської системи Yclients. Вона включає всі необхідні функції для ефективного управління онлайн-записом клієнтів у сфері послуг.

Головна мета Altegio - оптимізація роботи та усунення рутинних завдань у бізнесі. Система пропонує гнучкий віджет для онлайн-запису через вебсайт і соціальні мережі, персональний кабінет клієнта з бонусами та вибраними послугами, фотогалерею, промоакції, підключення підписок, електронний журнал з розкладом для клієнтів і співробітників, складський і фінансовий облік, розсилання повідомлень та нагадувань, статистичні та аналітичні дані, інтеграцію з телефонією та багато іншого.

Основні функції Altegio:

Віджет онлайн-запису: перегляд відгуків про співробітників, підтвердження номерів».

На вебсайті shelfy.com.ua також була розміщена стаття «російський сервіс Altegio: використання даних українців та вплив на бізнес». Зокрема, у статті зазначено: «Чи замислювалися ви, що звичайний запис до перукаря може стати причиною витоку конфіденційних даних? у червні 2022 року українські клієнти сервісу для сфери послуг Yclients масово отримували повідомлення про терміновий перехід на ідентичну платформу Altegio, інакше обліковий запис буде видалено.

За офіційними даними, після того, як російська Yclients заявила про продовження роботи на ринку росії та білорусі, колишні співробітники та партнери запустили аналогічний сервіс Altegio з європейською реєстрацією. Щоб продовжити роботу необхідно просто замінити старі посилання на нові.

Та все ж, що насправді являє собою Altegio? Повністю незалежний сервіс чи новий бренд російської компанії? Спробуємо розібратися у цій статті».

Позивач долучив до справи повідомлення Акціонерного товариства Комерційний банку «ПриватБанк» від 25.02.2023 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і закриття рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Позивач звертався із запитами до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Національної поліції України та Головного слідчого управління Служби безпеки України про надання інформації щодо кримінальних проваджень, розпочатих за фактом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 та учасниками, засновниками, посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

У відповідь на запит уповноваженими органами повідомлено, що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 10.11.2023 досудові розслідування щодо ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» не здійснюються.

Представник позивача, адвокат Оксанич Роман Володимирович, звертався із досудовою претензією вимогою від 30.10.2024 до відповідача, у якій вимагав в 20 - денний термін з дати отримання цієї досудової претензії-вимоги, негайно припинити розповсюдження у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов?язаних з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» та знаком для товарів і послуг в Україні - «altegio», а також вилучити всю недостовірну інформацію відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» із сайту https://shelfy.com.ua.

Відповідач долучив до справи заяву від 03.02.2025 у якій підтвердив, що є адміністратором вебсайту Shelfy, який розміщено в мережі Інтернет з доменним ім`ям https://shelfy.com.ua. Повідомив, що на день подання позовної заяви на вебсайті відсутня інформація щодо компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Також у заяві відповідач повідомив, що у публічному доступі в мережі Інтернет знаходиться інформація про компанію Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» на вебресурсах:

- Український онлайн-журнал .UA, 16.06.2022 опублікувало статтю під назвою "російська YCLIENTS пішла з України, Altegio - прийшла на заміну. Що пов?язує компанії: розслідування".

- Незалежний антикорупційний центр NGL.media, 14 та 23.12.2023 опублікувало дві статті під назвами "Стрижемо, голимо, зливаємо ФСБ. Російські шпигунські програми досі інтегровані в українську б?юті-індустрію" та "Підконтрольний Кремлю холдинг став власником сервісу Yclients, який працює в Україні під брендом Altegio".

- Редакція Forbes.ua, 23.12.2023 опубліковано статтю під назвою "Пов?язаний з росіянами сервіс автоматизації перукарень досі займає понад 25% українського ринку. Тепер російську компанію ще й викупив власник «Вконтактє». Що відбувається?".

Відповідач вказав гіперпосилання на статті, а у додатках долучив паперові копії електронного доказу тексти статей із згаданих вище джерел.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

У статті 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб (стаття 68 Конституції України).

За змістом частини першої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та інш.), передбачених статтею 10 Конвенції, пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 905/902/20).

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина перша статті 91 ЦК України).

У частині першій статті 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Ділова репутація належить до особистого немайнового блага, яке охороняється цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Згідно із статтею 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У статті 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, друга статті 7 Закону України "Про інформацію").

За змістом частини першої статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У статті 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина 1). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина 2).

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати (постанова Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/10429/18).

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, має бути визначено характер такої інформації та з`ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 910/19082/16).

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судами у цій справі встановлено, що відповідач є правовласником вебсайту shelfy.com.ua, на якому було розміщено інформацію про позивача, зокрема, у статті «російський сервіс Altegio: використання даних українців та його вплив на бізнес», а також у розділі вебсайту «Чорний список».

Слід зазначити, що відповідачем повідомлено, що інформація щодо компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» була ним видалено, за наслідком розгляду претензії позивача.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можливо встановити момент видалення відповідачем інформації про позивача на вебсайті shelfy.com.ua.

В обґрунтування порушених майнових прав внаслідок опублікування відповідачем інформації, позивач посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовилось від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і закриття рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Проте, відмова банку у продовженні ділових відносин із позивачем у 2023 році не може бути наслідком публікації відповідачем статті про позивача у 2024 році.

Поряд з тим, з наявних у матеріалах справи доказах не вдається можливим встановити у зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» прийняв таке рішення, зокрема, як і не вказано, що таке рішення є наслідком публікації інформації позивачем, при цьому, що інформація щодо позивача опубліковувалась і на інших інтернет-ресурсах.

Так, апеляційний суд, як і суд першої інстанції враховує також, що інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн», зокрема про зв`язок сервісу Yclients, що є «російським», та сервісу Altegio, що зареєстрований в Україні, упродовж 2022 2023 опубліковувалась у тому числі в онлайн-журналі AIN.UA, на сайті незалежний антикорупційний центр NGL.media, та на сайті Forbes.ua.

Доказів оспорення публікацій у наведених джерелах матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 914/1377/22, предметом якої був також дифамаційний спір та позивач зазначав про недостовірність поширеної відповідачем інформації стосовно зв`язків першого з рф, Верховний Суд вказав: «відповідач, висвітлюючи таку інформацію, покликався на ряд інформаційних джерел, в яких ще до опублікування спірної статті містилася така ж інформація. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази про оскарження позивачем достовірності опублікованої раніше у наведених джерелах інформації».

За змістом положень статей 14, 269 ГПК України передбачено обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Частиною 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18).

У постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі № 910/5117/17 зазначено, висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач не довів тієї обставини, що відомості (дані), поширені відповідачем, є інформацією, що принижує репутацію позивача, та не надав доказів того, що внаслідок викладеної інформації відбулося зниження ділової активності позивача у сфері його діяльності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у цій справі.

Щодо посилань скаржника на порушення норм процесуального права в частині прийняття судом першої інстанції відзиву на позовну заяву, який був поданий з пропуском встановленого ухвалою суду строку, то апеляційний суд зазначає, що зазначене не слугує підставою для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13.09.2023 у справі № 204/2321/22 наголосила, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.01.2025 встановлено відповідачу строк - 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов, враховуючи наявні у матеріалах справи докази про отримання відповідачем означеної ухвали, останнім днем строку на подання відзиву було 29.01.2025, в той час як відповідач подав такий суду- 10.02.2025.

Як слідує з матеріалів справи суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про долучення доказів, водночас в оскаржуваному рішенні описав правову позицію сторін, в тому числі й відповідача, яка викладена у відзиві на позов.

При цьому, місцевий господарський суд не вказував про спростування поданими відповідачем доказами доказів, які подав позивач та рішення суду попередньої інстанції загалом ґрунтується на тому, що позивачем не доведено того, що опублікована відповідачем стаття спричинила зниження ділової репутації позивача, негативно вплинула на попередньо сформовану позитивну громадську оцінку та/або широко розповсюджену думку щодо пристижу, іміджу, довіри до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн».

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України й статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду

Колегія суддів вважає, що керуючись загальними принципами господарського судочинства, суд першої інстанції взяв до уваги правову позицію відповідача щодо спору, однак докази на підтверджені такої не були покладені в основу судового рішення.

Поряд з тим, позивачем було подано суду відповідь на відзив, у якому останній реалізував можливість спростувати наведені позивачем письмові пояснення щодо позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі № 914/3183/24 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтеджіо Юкрейн» б/н від 06.05.2025 (вх. суду від 07.05.2025 № 01-05/1374/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі № 914/3183/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повну постанову складено 20.08.2025.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець