ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1134/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО", 61064, м. Харків, вул. Дудинської, буд. 1А, офіс 310
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України", 62570, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102
простягнення стягнення 1 482 636,34 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Федосіна А.В. (в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів);

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" про стягнення грошової суми у розмірі 1 482 636,34 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 836 731,89 грн., штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн. та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн.

Також, до стягнення заявлені судові витрати, а саме: 17 792,00 грн. судового збору та 40 000,00 грн. витрати на правничу допомогу.

Крім того, позивач у прохальній частині позовної заяви, просить суд, визначити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення із відповідача на користь позивача пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн., починаючи з 28.03.2025 року до повного виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (вх. № 1134/25) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14.04.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. 9236/25) про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній, зокрема надає позовну заяву у новій редакції з додатками № 1 - 35, у т. ч. розрахунок загального боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року (станом на 28.03.2025 року) у новій редакції із зазначенням специфікації, видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень щодо часткових оплат, сум та дат таких документів, та періодів прострочення (додаток № 33 до позовної заяви).

Відповідно до прохальної частини позовної заяви (нова редакція) доданої до заяви про усунення недоліків, позивач, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 1 482 636,34 грн., яка складається з основного боргу 836 731,89 грн., штрафні санкції 286 974,59 грн., інфляційні втрати 284 025,68 грн. та 3% річних 74 904,18 грн.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з відповідача на користь позивача пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн., починаючи з 28.03.2025 року до повного виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1134/25.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: 17 792,00 грн. судового збору та 40 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14 травня 2025 року о 11:00 год.

09.05.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. 11376/25) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року заяву (вх. 11376/25 від 09.05.2025 року) позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом долучено до матеріалів справи клопотання (вх. № 11554/25 від 13.05.2025 року) відповідача та подальший розгляд справи ведеться із його урахуванням.

13.05.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 11554/25 від 13.05.2025 року) про відкладення підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 11554/25 від 13.05.2025 року) про відкладення підготовчого засідання у справі, як необґрунтованого.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18 червня 2025 року о(б) 11:45 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 14.05.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

18.06.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 14411/25) у яких останній зазначає, що між сторонами був укладений Договір поставки №2021/04/13 від 05.04.2021 року, та звертає увагу суду на те, що сторони заздалегідь домовились про певні умови, як саме вони будуть домовлятися , прописувати кількість та асортимент та здійснюватиметься поставки товарів, і так само обумовили та домовились, що окрім того, що визначатимуть кількість та асортимент товарів у додатках, також у додатках будуть обумовлюватися умови оплати того чи іншого товару. За період дії договору, сторонами був укладений та погоджений лиш один додаток специфікація від 05 квітня 2021 року. У відповідності до якої, була здійснена і належно прийнята поставка товару оформлена видаткова накладна та підписаний акт прийому-передачі обладнання та матеріалів.

Також, відповідач зазначає про застосування строків позовної давності, оскільки строк сплати за поставкою по специфікації №1 від 05.04.2021 року, настав у 2022 році, та відповідно строки позовної давності по вимогам 2021 року вже сплили. У той час, як позивач не надав жодних пояснень, щодо причин не звернення з відповідними вимогами впродовж 2022-2024 роки, а звернувся з позовом лише зараз в 2025 році.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач у позові зазначає перелік товарів які не були узгоджені та обумовлені укладеним договором поставки, але начебто були поставлені в межах цього договору. Також зазначає про різні підписи на видаткових накладних, та відсутністю додатків до договору, що на думку відповідача свідчить про те, що перелічені позивачем поставки товарів не обумовлених договором, але здійснені начебто в межах дії одного договору не підтверджені належним чином

Щодо неустойки, відповідач зазначає, що неустойка не може перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для відповідача та стати джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором позивачем, у зв`язку із чим є підстави для застосування до спірних правовідносин норми матеріального права: частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з зв`язку зі чим, у випадку задоволення позову, застосувати в даній справі норми частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України і зменшити розмір пені, штрафу та річних сукупно до розміру 5% від суми основного боргу.

Крім того, відповідач керуючись статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, просить суд, взяти дані пояснення до уваги та приєднати до матеріалів справи, а у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, із урахуванням думки позивача, судом долучено до матеріалів справи письмові пояснення відповідача від 18.06.2025 року вх. № 14411/25.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом відповідно до вимог частини 3 статті 177 господарського процесуального кодексу України за власної ініціативи продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01 липня 2025 року о(б) 14:20 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 18.06.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

30.06.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 15269/25) у яких позивач зокрема зазначає, що відсутність підписаної між сторонами специфікації до договору жодним чином не спростовує факт здійснення господарської операції з поставки товарів від позивача до відповідача та виникнення у останнього обов`язку з оплати такого товару. Також зазначає, що наявність на видаткових накладних печатки ДП "ДГ "Гонтарівка"", без надання останнім доказів втрати печатки або її викрадення, свідчить, що відповідач брав участь у вказаних операціях, а його заперечення щодо цього є очевидно безпідставними і необґрунтованими. За твердженнями позивача, відповідач частково оплатив товар, поставку якого, на його думку, не було доведено, і по яким стягується заборгованість у цій справі, про що свідчить посилання відповідача на відповідні рахунки.

Щодо позовної давності позивач із посиланням на практику Верховного суду зазначає, що оскільки з 02.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 29.08.2023 року (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності.

Таким чином, позивачем не пропущена визначена чинним законодавством позовна давність, у зв`язку з чим висновки судів попередніх інстанцій щодо її пропуску є помилковими, а, відтак, оцінка наявності поважних причин пропуску позовної давності є безпідставною.".

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій зазначає, що відповідні посилання відповідача на форс-мажорні обставини є безпідставними, які не підтверджені належним чином у відповідності до чинного законодавства України, оскільки відсутній сертифікат Торгово промислової плати України, а також відповідач не повідомляв про їх наявність позивача у строки та порядку, як це визначено розділом 9 договору. Так само, посилання відповідача на знаходження близько від зони бойових дій та забрудненість територій вибухонебезпечними об`єктами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за поставлений йому товар та від сплати штрафних санкцій, оскільки це призведе до суттєвого дисбалансу у відносинах між позивачем та відповідачем, оскільки сам позивач об`єктивно зазнав втрат через порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати за поставлений товар. Також, у цьому випадку відсутнє коригування суми заборгованості у зв`язку із коливаннями курсу іноземних валют, а сума, що заявлена до стягнення відповідає сумі станом на дату підписання специфікації до договору, а тому позивач має право на стягнення інфляційних втрат, а посилання відповідача на подвійну компенсацію є безпідставним і необґрунтованим.

Ухвалою суду від 01.07.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче засідання у справі, та призначено справу до розгляду по суті на 16 липня 2025 року о(б) 12:30 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 01.07.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Судом, у судовому засіданні 16.07.2025 року, запропоновано позивачу надати письмові пояснення з приводу розрахунку у відповідності до умов договору.

Ухвалою суду від 16.07.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом для належного повідомлення та забезпечення права сторін на участь у судовому засіданні з розгляду справи по суду, було продовжено строк розгляду підготовчого провадження на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою суду від 16.07.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті оголошено перерву до 20 серпня 2025 року о(б) 12:40 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 16.07.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

18.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 18908/25) у яких останній зокрема зазначає, що в рамках договору позивачем був поставлений товар, щодо якого сторонами не були укладені окремі специфікації, тому щодо моменту виникнення у відповідача обов`язку з оплати поставленого товару за такими видатковими накладними та періоду нарахування штрафних санкцій зазначає, що позивач надіслав відповідачу претензію від 23.11.2024 року у якій пред`явив останньому вимогу оплатити поставлений товар. Відповідач отримав претензію 29.11.2024 року, що підтверджується матеріалами справи. Отже, враховуючи положення частини 2 статті 530 Цивільного окдексу України, відповідач мав виконати вимогу позивача щодо оплати за товар, поставлений за видатковими накладними, у термін до 06.12.2024 року включно. Відтак, за твердженнями позивача саме з 07.12.2024 року відповідач вважається таким, що допустив прострочення оплати за поставлений товар, і саме з цієї дати позивач отримав право нараховувати відповідачу штрафні санкції.

19.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 19098/25).

У судовому засіданні 20.08.2025 року позивач зазначив, що докази у підтвердження судових витрат на правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Суд у судовому засіданні 20.08.2025 року перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі чим, повідомлено сторін у справі, що оголошення рішення скороченого (вступної та резолютивної частини) відбудеться 26 серпня 2025 року о(б) 14:00 год. Також, судом задоволено усне клопотання позивача від 20.08.2025 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про свідчить довідка про доставку електронного листа з якої вбачається, що «Документ в електронному вигляді "Ухвала-повідомлення" від 20.08.2025 року у справі № 922/1134/25 (суддя Ємельянова О.О.) було надіслано одержувачу Державному підприємству "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" в його Електронний кабінет. Документ доставлено до Електронного кабінету: 21.08.2025 року о(б) 08:06 год.».

У судовому засіданні 26.08.2025 року, щодо оголошення судом рішення скороченого (вступної та резолютивної частини), був присутній уповноважений представник позивача.

Судом 26.08.2025 року було оголошено рішення скороченого (вступної та резолютивної частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 05.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (позивач, продавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 2021/04/13.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починається у момент визначений у пункті 10.1. цього договору, та закінчується до виконання сторонами своїх зобов`язань (пункти 10.1. 10.2.2 договору).

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що продавець зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму, у розмірі та строки визначені в додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками товари з найменуванням визначеним в додатках до цього договору (пункт 1.2. договору).

Загальна вартість цього договору представляє собою сумарну вартість товару, який поставляється і рамках договору, згідно додатків, що є невід`ємними частинами (пункт 1.3. договору).

Пунктом 2.1. визначено, що поставка товару здійснюється на умовах, що визначені в додатках до цього договору.

Датою поставки товару вважається дата відвантаження товару та складання первинних документів, які є юридичним доказом здійснення господарської операції згідно цього договору та додатків до нього (пункт 2.2. договору).

Згідно пункту 3.1. договору, сторони погодили, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх асортимент, види визначаються специфікацією, яка представлена в додатках до цього договору за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, може встановлюватися або в одиницях вимірювання, або у грошовому виразі. Сторони мають право протягом дії договору цього договору за взаємним погодженням змінювати загальну кількість товару, що підлягає поставці, про що сторони укладають додатки, специфікації. Додатки, специфікаціє після укладання сторонами є невід`ємними додатками цього договору (пункти 3.2. 3.3. договору).

Пунктом 4.1. договору визначено, що асортимент, кількість товару, ціна та вартість кожного товару визначається сторонами на підставі специфікації, додатків і уточняється в момент виробу покупцем товару. Передача товару від продавця покупцю здійснюється за видатковою накладною або (та) атом приймання передачі, в яких сторони зазначають найменування товару що поставляється, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну та загальну вартість що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством України.

Пунктом 11 договору сторони погодили, що невід`ємними додатками до цього договору є: специфікація, інші додатки, укладені сторонами протягом дії цього договору письмовій формі та підписами обох сторін.

Між сторонами було підписано додаток № 1 до договору, а саме специфікацію, якою було погоджено номенклатуру товару, а саме: Змішувач-кормороздавач Perseo MX 15,5 з двома горизонтальними шнеками без фрези (горизонтальні шнеки 2 шт., колеса 315/70 R22,5, вагова система Dinamica Generale DG400, боковий конвеєр 3600 мм., гідравлічне регулювання підйому транспортеру, незалежна гідравліка) загальною вартістю 1 325 688,00 грн. у т.ч. ПДВ. Відповідно умов специфікації № 1 покупець здійснює попередню оплату у розмірі 30 % від суми специфікації протягом 3 (три) днів з моменту підписання специфікації; 20 % у червні 2021 року, залишок суми у розмірі 50 % покупець мав сплатити не пізніше червня місяця 2022 року.

Як зазначає позивач, останнім належним чином виконано свої зобов`язання з поставки вказаного товару, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року. Також позивач зазначає, що було виставлено відповідачу рахунок № 175 від 05.04.2021 року, проте матеріали справи не містять даного рахунку.

Відповідачем було здійснено часткову оплату, про що свідчать платіжні інструкції, а саме: від 14.04.2021 року № 3380 на суму 400 000,00 грн., від 21.12.2022 року № 5821 на суму 100 000,00 грн., від 20.03.2023 року № 6024 на суму 50 000,00 грн.

У зв`язку із чим, у відповідача наявний борг, що за розрахунком позивача складає суму у розмірі 775 688,00 грн. (= 1 325 688,00 грн. - 550 000,00 грн.).

Також, позивач зазначає, що на виконання договору у період з 2019 року по 2023 рік позивачем було поставлено відповідачу товар відповідно до видаткових накладних, а саме за період з 27.06.2019 року по 26.10.2023 року.

При цьому, за твердженнями позивача, видаткова накладена від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн. залишилась не підписаною зі сторони відповідача.

Проте, не зважаючи на те, що сторони не складали специфікації на вказані вище товари, останні фактично були поставлені позивачем та прийняті відповідачем, а тому у останнього виник обов`язок з їх оплати.

Загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару становить суму у розмірі 1 688 736,89 грн. Проте, відповідачем здійснено оплату за поставлений позивачем товар частково на загальну суму 852 005,00 грн. Таким чином, за розрахунком позивача, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 836 731,89 грн., з яких:

- 775 688,00 грн. заборгованість за специфікацією № 1 від 05.04.2021 року;

- 1,50 грн. заборгованість за видатковою накладною № 654 від 03.08.2021 року;

- 25 042,39 грн. заборгованість за видатковою накладною № 979 від 15.09.2023 року та видатковою накладною № 918 від 11.09.2023 року;

- 36 000,00 грн. заборгованість за видатковою накладною № 1069 від 26.10.2023 року.

Позивачем на адресу відповідача 23.11.2024 року було направлено претензією про сплату заборгованості, проте вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, що стало причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених дим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, та на чому наполягає позивач, останнім на виконання умов договору поставки від 05.04.2021 року № 2021/04/13 та специфікації № 1 до договору, було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року на загальну суму 1 325 688,00 грн.

Також зазначає, в рамках договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року у період з 2019 року по 2023 рік та відповідачем було здійснено часткову оплату, про що свідчать платіжні інструкції за період з 14.04.2021 року по 26.10.2023 року.

У зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача наявний борг за специфікацією № 1 до договору поставки від 05.04.2021 року № 2021/04/13, що за розрахунком позивача складає суму у розмірі 775 688,00 грн. (= 1 325 688,00 грн. - 550 000,00 грн.) та за видатковою накладною № 654 від 03.08.2021 року у розмірі 1,50 грн., за видатковою накладною № 979 від 15.09.2023 року та видатковою накладною № 918 від 11.09.2023 року у розмірі 25 042,39 грн., за видатковою накладною № 1069 від 26.10.2023 року у розмірі 36 000,00 грн.

Судом здійснено перевірку заявленої до стягнення позивачем із відповідача суми боргу у розмірі 775 688,00 грн. та встановлено наступне.

Як вбачається із специфікації № 1 до договору поставки від 05.04.2021 року № 2021/04/13 сторонами було обумовлено товар: Змішувач-кормороздавач Perseo MX 15,5 з двома горизонтальними шнеками без фрези (горизонтальні шнеки 2 шт., колеса 315/70 R22,5, вагова система Dinamica Generale DG400, боковий конвеєр 3600 мм., гідравлічне регулювання підйому транспортеру, незалежна гідравліка) загальною вартістю 1 325 688,00 грн. у т.ч. ПДВ.

Пунктами 3.1. 3.3. специфікації № 1 сторонами погодженого умови оплати, а саме: покупець здійснює попередню оплату у розмірі 30 % від суми специфікації протягом 3 (три) днів з моменту підписання специфікації; 20 % у червні 2021 року; залишок суми у розмірі 50 % покупець мав сплатити не пізніше червня місяця 2022 року.

При цьому, судом встановлено, що з наданою позивачем до матеріалів справи видаткової накладеної № 505 від 02.07.2021 року на загальну суму 1 325 688,00 грн. вбачається, що позивачем було здійснено поставку товару. а саме:

Змішувач кормороздавач Perseo MX 14 та зазначено посилання на договір № 2021/04/13 від 05.04.2021 року та рахунок на оплату покупцю № 175 від 05.04.2021 року.

З вищевикладеного судом встановлено, що позивачем не надано до суду доказів поставки товару відповідно до специфікації № 1 до договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року, у зв`язку із чим, суд не приймає посилання позивача що поставка товару була здійснена саме на виконання специфікації № 1 до договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року, оскільки за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року позивачем на виконання умов договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року поставлено відповідачу інший товар аніж визначено специфікацією, у зв`язку із чим, визначення позивачем строків оплат за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року згідно специфікації № 1 є необґрунтованим та безпідставними.

У зв`язку зі чим, помилковим є посилання позивача, що поставка товару за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року на загальну суму 1 325 688,00 грн. була здійснена на виконання специфікації до договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року.

При цьому, суд приймає до уваги, що за приписами частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З вищевикладеного слідує, та вимог статті 692 Цивільного кодексу України слідує, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

У зв`язку із чим, суд перевіривши розрахунок позивача, відповідно до якого останнім здійснені відповідачем оплати за платіжними дорученнями було враховано за видатковою накладаю № 505 від 02.07.2021 року, дійшов до висновку про наявність у відповідача суми боргу за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року у розмірі 775 688,00 грн.

Щодо поставки позивачем товару в рамках договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року у період з 2019 року по 2023 рік, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, договір поставки № 2021/04/13 між позивачем та відповідачем було укладено 05.04.2021 року.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення із відповідача поставку за видатковими накладними у період 2019 - 2020 року, що було здійснено раніше ніж укладання договору.

Крім того, судом встановлено, у видаткових накладних за період з 2019 року по 2020 року міститься посилання на інший договір, що свідчить про те, що поставки за видатковими накладними у період з 2019 року по 2020 року, яка заявлена позивачем була здійснена за іншим договором, та не може бути покладена на відповідача в рамках стягнення заборгованості за договором поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року.

У зв`язку зі чим, суд не приймає надані позивачем у якості доказів поставки за договором поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року видаткові накладні з 2019 року по 2020 року.

Щодо поставки товару за видатковими накладними у період з 28.05.2021 по 26.10.2023 року, суд здійснив перевірку заявленої до стягнення суми боргу визначеної позивачем у наданому до суду розрахунку, та встановив наступне.

У наданих позивачем до позовної заяви видаткових накладних за період з 28.05.2021 по 26.10.2023 року міститься посилання до договір поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року.

При цьому, у якості доказів часткових оплат відповідачем, позивачем надано до суду платіжні інструкції, а саме:

- від 17.06.2021 року на суму 134 306,40 грн. (призначення платежу рах № 460 (підшипник);

- від 20.09.2021 року на суму 83698,60 грн. (призначення платежу договір від 01.01.2021 року);

- від 12.09.2023 року на суму 9000,00 грн. (призначення платежу силосну плівку дог № 2021-04-13 від 04.04.2021 року, рах. 1135);

- від 03.10.2023 року на суму 20000,00 грн. (призначення платежу силосну плівку дог № 2021-04-13 від 05.04.2021 року, рах. 1135);

- від 25.09.2023 року на суму 15 000,00 грн. (призначення платежу силосну плівку дог № 2021-04-13 від 05.04.2021 року, рах. 1135);

- від 18.10.2023 року на суму 10 000,00 грн. (призначення платежу силосну плівку дог № 2021-04-13 від 05.04.2021року, рах. 1135);

- від 26.10.2023 року на суму 30 000,00 грн. (призначення платежу поліетилен. дог № 2021-04-13 від 05.04.2021 року).

За розрахунком позивача, у відповідача наявний борг у розмірі 1,50 грн. заборгованість за видатковою накладною № 654 від 03.08.2021 року; 25 042,39 грн. заборгованість за видатковою накладною № 979 від 15.09.2023 року та видатковою накладною № 918 від 11.09.2023 року; 36 000,00 грн. заборгованість за видатковою накладною № 1069 від 26.10.2023 року.

Судом здійснено перевірку заявленої до стягнення із відповідача суми боргу за видатковими накладними визначеними у наданому до суду розрахунку суми позовних вимог за встановлений судом період в рамках договору поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року, та встановлено, що як вбачається із наданих до матеріалів справи платіжних інструкцій за період з 17.06.2021 року по 26.10.2023 року, судом встановлено, що платіжні інструкції від 20.09.2021 року на суму 83698,60 грн. (призначення платежу договір від 01.01.2021 року); від 12.09.2023 року на суму 9000,00 грн. (призначення платежу силосну плівку дог № 2021-04-13 від 04.04.2021 року, рах. 1135) містять посилання на інший договір поставки, у зв`язку із чим не приймаються судом.

Щодо видаткової накладної від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн. яка залишилась не підписаною зі сторони відповідача, та проти якої заперечує відповідач у наданих до суду поясненнях, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 23.11.2024 року. При цьому, з наданої до матеріалів справи позивачем копії вимоги вбачається, що позивачем було направлено тільки акт звірки взаємних розрахунків.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, судом встановлено, що позивач скористався своїм правом щодо стягнення суми боргу за видатковою накладною від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн., шляхом пред`явлення до суду позову (31.03.2025 року, яка була зареєстрована в канцелярії суду 31.03.2025 року вх. № 1134/25 згідно штемпеля суду).

З вищевикладеного слідує, про обізнаність відповідача про наявність боргу за видатковою накладною від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн.

При цьому, відповідачем будь-яких доказів у спростування суми боргу саме за видатковою накладною від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн. в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України до суду надано не було, а самі лише посилання відповідача у наданих до суду письмових пояснення щодо незгоди із відповідною поставкою за видатковою накладною, без надання до суду доказів, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом визначеним статтею 165 Господарського процесуального кодексу України щодо подання до суду відзиву на позовну заяву, також відповідачем не надано контррозхрахунку суми позовних вимог, чи доказів спростування наявної заборгованості. Також, відсутні докази оскарження умов договору поставки, чи докази не прийняття товару за видатковими накладними який не відповідає специфікації № 1 до договору, або доказів звернення відповідача до податкових органів із відповідною скаргою.

З вищевикладеного слідує, про прийняття товару відповідачем, та наявність у останнього обов`язку перед позивачем щодо його оплати.

Суд також приймає до уваги пункт 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу визначену позивачем у наданому до суду розрахунку суми позовних вимог, а саме у загальному розмірі 836 731,89 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем було заявлено до стягнення із відповідача штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн. та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн. та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн. відповідно до наданого розрахунку позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу інфляційних втрат у розмірі 284 025,68 грн. та 3% річних у розмірі 74 904,18 грн., та встановлено що такі нарахування здійснено невірно з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку відповідно до видаткових накладних за період з 28.05.2021 року по 26.10.2023 року, а не як помилково було вказано позивачем в частині поставки за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року відповідно до специфікації № 1.

Також судом встановлено, що відповідач відповідно до вимог статті 692 Цивільного кодексу України зобов`язаний був оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається із наданого до позовної заяви розрахунку суми позовних вимог, позивачем здійснено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат на наступні суми боргу: - за сумою щодо видаткової накладної № 505 від 02.07.2021 року визначено період: з 09.04.2021 року 14.04.2021 року на суму боргу 397 706,40 грн., з 01.07.2021 року 30.06.2022 року на суму 262 844,00 грн., з 01.07.2022 року 21.12.2022 року на суму 925 668,00 грн., з 22.12.2022 року 20.03.2023 року на суму 825 688,00 грн., з 21.03.2023 року 27.03.2025 року на суму 775 688,00 грн., та здійснено нарахування інфляційних втрат з липня 2021 року по лютий 2025 року - 281 927,15 грн., 3 % річних з 09.04.2021 року по 27.03.2025 року у розмірі 74 347,60 грн.

Вищевказані нарахуванням позивачем здійснено не вірно, оскільки як встановлено судом, із урахуванням вимог статті 692 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов`язок щодо оплати товару за видатковою накладною № 505 від 02.07.2021 року 03.07.2021 року. У зв`язку із чим, вірний період є з 03.07.2021 року, а не як помилково вказано позивачем з 09.04.2021 року.

Крім того, як вбачається із розрахунку суми позовних вимог, позивачем здійснено нарахування 3 % річних за період з 07.12.2024 року 27.03.2025 року на суму боргу 61 043,89 грн. та інфляційних втрат за період з грудня 2024 року по лютий 2025 року на суму боргу 61 043,89 грн.

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу інфляційних втрат нарахованих на суму боргу 61 043,89 грн. за видатковими накладними № 654 від 03.08.2021 року, № 979 від 15.09.2023 року, № 918 від 11.09.2023 року та № 1069 від 26.10.2023 року, та встановлено що такі нарахування здійснено невірно, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, видаткова накладна від 26.10.2023 року № 1069 на суму 66 000,00 грн. залишилась не підписаною відповідачем, при цьому, судом встановлено, що позивачем було направлено дану видаткову накладну разом із позовною заявою.

З вищевикладеного слідує, що у відповідача виник обов`язок, щодо оплати у семиденний строк від дня пред`явлення позову з 08.04.2025 року, а не як зазначено позивачем з 07.12.2024 року.

Судом здійснено власний розрахунок заявленої позивачем суми 3 % та інфляційних втрат із урахуванням встановленого періоду за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон", та встановлено, що до стягнення підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 283 176,66 грн., та 3 % річних у розмірі 74 575,94 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 849,02 грн., 3% річних у розмірі 328,34 грн. відмовити.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Позивач в обґрунтування звалених до стягнення штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн. посилається на пункт 8.2. договору.

Як вбачається із пункту 8.2. договору, сторони погодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати, зазначених в додатках до цього договору, йому нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Якщо покупець порушив термін розрахунку більш ніж на 9 робочих днів, він зобов`язаний також виплатити продавцю штраф у розмірі 10% (десяти) від загальної суми.

З вищевикладених умов пункту 8.2. вбачається, що із покупця підлягають до стягнення штрафні санкції у випадку порушення покупцем строків оплати, зазначених в додатках до цього договору.

При цьому, судом було встановлено, що сторонами поставку за договором було здійснено на підставі видаткових накладних, а не відповідно до додатків до договору, що виключає застосування позивачем пункту 8.2. договору.

У зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення із відповідача нарахованих позивачем штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн.

Щодо клопотання відповідача викладеного у наданих до суду 18.06.2025 року додаткових поясненнях (вх. № 14411/25) про зменшення розмір пені, штрафу та річних сукупно до розміру 5% від суми основного боргу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування викладеного клопотання, відповідач зокрема зазначає ,що згідно з частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також зазначає, що неустойка не може перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для відповідача та стати джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором позивачем, у зв`язку із чим є підстави для застосування до спірних правовідносин норми матеріального права: частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач із посилання на військову агресію РФ зазначає, що наявні виняткові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, із урахування запровадженого воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та місцезнаходження відповідача у прифронтовій зоні суд може зменшити пеню, штраф та відсотки річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Разом з тим, відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту того, що порушення зобов`язання за договором відбулось не з його вини та те, що останнім було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а самі лише посилання на військову агресію РФ проти України та на те, що нараховані позивачем неустойки становлять біля 77% від суми основного боргу без надання до суду належних та допустимих доказів, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності без надання до суду відповідних доказів.

Крім того, суд приймає до уваги, що позовні вимоги були задоволені частково, у зв`язку зі чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні викладеного у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 14411/25 від 18.06.2025 року) клопотанні про зменшення штрафних санкцій.

Щодо клопотання відповідача викладеного у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 14411/25 від 18.06.2025 року) про застосування строків позовної давності до поставки, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленого клопотання, відповідач зазначає, що оскільки строк сплати за поставкою по специфікації №1 від 05.04.2021 року, настав в 2022 році, та відповідно строки позовної давності по вимогам 2021 року вже сплили. В той час як позивач не надав жодних пояснень щодо причин не звернення з відповідними вимогами впродовж 2022-2024 роки, а звернувся з позовом лише зараз в 2025 році.

Суд не приймає вищевикладені посилання відповідача з огляду на наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення зо договором поставки № 2021/04/13 від 05.04.2021 року поставленого товару за видатковими накладними у період з та встановлено, що як вбачається із наданих до матеріалів справи платіжних інструкцій за період з 28.05.2021 року по 26.10.2023 року, отже строк позовної давності відповідно до вимог статті 257 Цивільного кодексу України становить три роки, та позивач за першою поставкою мав пред`явити позов до суду 28.05.2024 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до суду 31.03.2025 року.

При цьому, суд приймає до уваги, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-ІХ.

Вказаним законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 року № 1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12 березня 2020 року до 30 квітня 2023 року на всій території України.

Крім того, як передбачено пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, строк позовної давності на звернення із відповідним позовом позивачем не пропущено.

Таким чином, заява відповідача викладена у наданих до суд письмових пояснення від 18.06.2025 року про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018 року, від 24.04.2019 року, від 05.03.2020 року Верховного Суду у справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та про стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу 836 731,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 283 176,66 грн., 3 % річних у розмірі 74 575,94 грн.

В частині стягнення штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 849,02 грн., 3% річних у розмірі 328,34 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача у розмірі 14 334,11 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

У клопотанні відповідача викладеного у наданих до суду письмових поясненнях (вх. № 14411/25 від 18.06.2025 року) про зменшення штрафних санкцій відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" (62570, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (61064, м. Харків, вул. Дудинської, буд. 1А, офіс 310, ) суму боргу 836 731,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 283 176,66 грн., 3 % річних у розмірі 74 575,94 грн. та судовий збір у розмірі 14 334,11 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення штрафних санкцій у сумі 286 974,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 849,02 грн., 3% річних у розмірі 328,34 грн.

та визначення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" (62570, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (61064, м. Харків, вул. Дудинської, буд. 1А, офіс 310, ) пеню, інфляційні втрати і 3% річних на всю суму основного боргу 836 731,89 грн., починаючи з 28.03.2025 року до повного виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/1134/25 - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ВЕРХАГРО" (61064, м. Харків, вул. Дудинської, буд. 1А, офіс 310, );

відповідач: Державне підприємство "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України" (62570, Харківська обл., Вовчанський р-н., с. Гонтарівка, вул. Дмитрівська, буд. 102, ).

Повне рішення складено "27" серпня 2025 р.

Суддя О.О. Ємельянова