номер провадження справи 24/85/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.07.2025 Справа № 908/1716/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, розглянувши заяву заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 908/1716/25

за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (69005, місто Запоріжжя, вулиця Дмитра Апухтіна, будинок 29А, код ЄДРПОУ/Умовний код: 02909973 ) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:

позивач: Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, )

до відповідача: Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ОРЕГОН" (вул. Володимирська, 61Б, кім. 3, м. Київ, 01033, )

про стягнення 2 732 896,62 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся заступник керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, позивач: Запорізька міська рада з позовом до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ОРЕГОН" про стягнення з відповідача на користь Запорізької міської ради в дохід бюджету Запорізької міської територіальної громади грошові кошти у сумі 2 732 896,62 грн, з яких: 1 587 531,33 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 965 822,02 грн - інфляційні нарахування, 179 543,27 грн - 3% річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 05.06.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1716/25 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.

Також, заступником керівника Запорізької обласної прокуратури подана заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

накласти арешт на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 123,8 кв. м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Тбіліська, 9В, секц. 2, кв. 140, (реєстраційний номер майна 060) та належить на праві власності Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ОРЕГОН" ();

накласти арешт на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 41,6 кв.м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Тбіліська, 9В, секц. 2 кв. 111 (реєстраційний номер майна 060) та належить на праві власності Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ОРЕГОН" ().

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.06.2025 розгляд заяви про забезпечення позову у справі № 908/1716/25 визначено судді Азізбекян Т.А.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вбачається, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. В той же час, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» в рішенні від 17.07.2008 Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнято, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних, та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Забезпечення позову - це реальна гарантія виконання судового рішення, виходячи з розумності, обґрунтованості та. адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19 викладено правову позицію, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі № 344/14718/20).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022, у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

У постанові Верховного Суду складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 зазначено; що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження абоарешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно, фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових, коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (висновки Верховного Суду у постановах, від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 28.08.2023 у справі № 906/304/23).

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є стягнення до місцевого бюджету 2 731 591,80 грн.

Ураховуючи вказане, Запорізька міська рада позбавлена можливості використати фактично належні їй грошові кошти на користь мешканців міста, тим більш в умовах воєнного стану.

Таким чином, у даному випадку позовні вимоги спрямовані, перш за все, на задоволення потреб територіальної громади міста Запоріжжя.

У даній справі необхідно застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього, без обмеження/позбавлення права користування ним.

Невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор увернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради та вплинути на виконання цього рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2020 № 490/6312/19 та від 21.12.2020 № 487/5726/19.

Верховний Суд у постанові від 07.01.2025 у справі № 910/1/21 зазначив, що стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, значна сума стягнення, відсутність інформації з Реєстрів про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в достатньому розмірі, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Предметом вказаного спору є стягнення з відповідача до місцевого бюджету суми коштів - 2 731 591,80 грн (понад 1,5 млн грн, від сплати яких відповідач упродовж тривалого часу безпідставно ухиляється, а також нараховані на вказану суму інфляційні втрати та 3 % річних на загальну суму понад 1,1 млн грн як компенсація від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та за користування неправомірно утримуваними грошовими коштами).

Відповідно до даних відкритого та загальнодоступного веб-ресурсу «Оpendatabot» (https://opendatabot.ua) АТ «ОРЕГОН» у 2024 році задекларовано збитки у більш ніж 16 млн грн та зобов`язання на суму 17 млн грн.

Також, за даними цього ж інтернет-ресурсу щодо відповідача винесено 125 судових рішень, у тому числі за 2025 рік - 49 судових рішень про стягнення з товариства коштів на загальну суму 33,9 млн грн.

Окрім того, відповідно до інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, із зареєстрованих за АТ «ОРЕГОН» 94 об`єктів зареєстровано обтяження на 32 з них.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності АТ «ОРЕГОН» перебуває квартира, загальною площею 123,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна 060). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта від 29.05.2025 № 201-09792455 вартість зазначеної квартири складає 2 272 246,04 грн. Щодо вказаного нерухомого майна в Реєстрі відсутні дані про його обтяження.

Також за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності АТ «ОРЕГОН» перебуває квартира, загальною площею 41,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер майна 060). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта від 29.05.2025 № 201-09792498 вартість зазначеної квартири складає 753 855,13 грн. Щодо вказаного нерухомого майна в Реєстрі відсутні дані про його обтяження.

Верховний Суд у п. 45 постанови від 27.02.2025 у справі № 910/268/23 зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

З огляду на викладене, накладення арешту на частину належного відповідачу та вільного від обтяження нерухомого майна (квартири за адресою АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_3 ), загальна вартість якого відповідає розміру позовних вимог, буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів.

У свою чергу не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам, або взагалі його відчуження, що у подальшому унеможливить виконання судового рішення, і у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами справи підтверджено існування реальної загрози ефективному захисту порушених інтересів держави у випадку не застосування заходів забезпечення позову. Такі заходи є достатніми та співмірними у співвідношенні до заявлених позовних вимог.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При застосуванні судом такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21.

Відповідно, накладення арешту на майно відповідача у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість викопати рішення у разі задоволення позову та не призводе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження: щодо користування цими активами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 918/8І2/2І вказав, що можливість накладення арешту на майно у спорі про стягнення грошових коштів для позивача додатковою гарантією того, що рішення, суду у. разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Відповідно, немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки майно залишаються у його володінні та користуванні, а можливість ним розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, коштів, якої стосується спір. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.

Водночас, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1716/25 є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 6, ч. 8 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд, враховуючи положення статті 141 ГПК України, констатує відсутність на час прийняття цієї ухвали відомостей, достатніх для припущення про ймовірність виникнення збитків осіб щодо яких вживаються заходи або будь-яких третіх осіб, та не вбачає необхідності щодо вжиття зустрічного забезпечення, зокрема, за відсутності відповідного клопотання осіб, щодо яких вживаються заходи забезпечення позову.

Відповідно до статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч.1). Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (ч.2). Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4).

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову про забезпечення позову у справі № 908/1716/25 задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 123.8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Тбіліська, 9В, секц. 2, кв. 140, (реєстраційний номер майна 060) та належить на праві власності Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ОРЕГОН» ().

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 41,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер майна 060) та належить на праві власності Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ОРЕГОН» ().

Дана ухвала відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 30.07.2025 і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 30.07.2028.

Ухвала набирає законної сили з 30.07.2025 та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України протягом десяти днів з дня підписання.

Ухвала підписана 25.08.2025.

Суддя Т.А. Азізбекян