ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Черкаси справа №925/629/25

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу

за позовом Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони (вулиця Д.Донцова, 20, місто Житомир, 10014, ідентифікаційний код )

в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1)

до приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» (вулиця Волкова, 36, місто Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 36584093)

про визнання недійсним пунктів договору та стягнення 77905,95 грн,

02.06.2025 Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася у Господарський суд Черкаської області із позовом до приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп», у якому просить суд визнати недійсними пункти 1.1 та 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України), який укладений між Міністерством оборони України та приватним підприємством «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп», у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, а також стягнути з приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 77905,95 грн, з яких: 64675,00 грн - безпідставно сплачені кошти у виді ПДВ, 10535,86 грн - інфляційні втрати та 2695,09 грн - 3% річних. У позовній заяві прокурор також просить суд стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №178 до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки або (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту ЗСУ для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави за договорами, які укладені Міністерством Оборони України, оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ. Сторони за договором у пунктах 1.1 та 3.1 безпідставно включили до ціни товару - хімічної рідини Adblue (відновник оксиду азоту AUS 32), податок на додану вартість у сумі 65000,00 грн, чим порушено вимоги підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022, і як наслідок в умовах воєнного стану завищили вартість товарів. Оскільки відповідач отримав від позивача суму ПДВ, попри те, що товари за договором №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України) звільнені від оподаткування, наявні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 64675,00 грн, оскільки неповернення відповідачем зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, яка передбачена законом. На ці грошові кошти, прокурором також було нараховано 10535,86 грн - інфляційні втрати та 2695,09 грн - 3% річних.

У відповіді на відзив Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони зазначила, що з огляду на функції та обов`язки покладені на військові частини, всі їх дії спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканості територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства. З наведеного слідує, що закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин у період військового стану, можливі лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено Постановою №178. Зі змісту Постанови №178 слідує, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, зокрема, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються ПДВ за нульовою ставкою незалежно від того, чи здійснюються такі операції за договорами, укладеними на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), чи на виконання інших господарських договорів. Отже, доводи відповідача про те, що постанова №178 нібито суперечить Податковому кодексу України, що відповідно до ієрархії законодавчих актів, акт Кабінету Міністрів України не має виконуватись тощо, є безпідставними. Положення підпункту «г» підпункту 195.1.2 статті 195 Податкового кодексу України не містить застережень щодо його застосування виключно під час здійснення операцій із постачання товарів для виконання мобілізаційних завдань (замовлень) в умовах воєнного стану. Невірними є твердження відповідача стосовно того, що Постанова №178 підлягає застосуванню виключно щодо договорів на виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Прокурор вважає необґрунтованими припущення, що військові частини у період воєнного стану закуповували рідину «adblue» тонами для використання їх не для військового транспорту.

20.06.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що аналіз норм права засвідчує, що в приписах підпункту «г» підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписах постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 не значиться Міністерство оборони України. Спірний договір був укладений між Міністерством оборони та відповідачем після 24.02.2022 (введення воєнного стану в Україні) та з його змісту слідує, що він укладений не за типовою формою, а тому можна дійти висновку, що спірний договір не є договором, що укладається на виконання мобілізаційних завдань. Вказане додатково засвідчує відсутність підстав застосування вимог постанови Кабінету Міністрів України №178 до порядку визначення ціни за спірним договором. Згідно з преамбулою договору №77, він укладений керуючись вимогами Господарського і Цивільного кодексів України, з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 №1275 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (далі - постанова №1275). Постановою №1275 затверджено «Особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (далі - Особливості). Відповідач, як учасник спрощеної закупівлі якого визнали переможцем, підписавши державний контракт (договір) не має права змінювати його істотні умови, а ціна договору в розумінні законодавства є істотною умовою договору. Проєкт договору з його додатками, включаючи ціну договору погоджено всіма структурними підрозділами Департаменту ресурсного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить листок погодження з переліком цифрових підписів. Міністерство оборони України мало інформацію про лист Державної податкової служби України від 28.12.2022 №12537/5/99-00-21-03-02-05, індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 07.06.2023 №1372/ІПК/99-00- 04-02-03-0, роз`яснення ГУ ДПС у Житомирській області від 09.01.2023 №169/5/06-30-04-03-17, на які у позовній заяві посилається прокурор, однак погодило договір у редакції із пунктами 1.1, 3.1, виходячи з того, що вказаний договір не є договором, що укладається на виконання мобілізаційних завдань. Придбаний товар (хімічна продукція) не був призначений для виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави і не використаний саме в цих цілях. У справі немає жодного доказу для чого був придбаний товар, як він використовувався. Вказане додатково засвідчує відсутність підстав застосування вимог постанови Кабінету Міністрів України №178 до порядку визначення ціни за спірним договором. Крім того, відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) не є товаром для заправки та дозаправки. Також вказана хімічна продукція не є товаром виключно для забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України. З огляду на норми, визначені пунктом 7.4 статті 7 розділу І Податкового кодексу України елементи податку (у тому числі ПДВ), зокрема такі як об`єкт оподаткування та ставка податку, визначаються виключно Кодексом та не визначаються постановою №178. При укладенні договору №77 Міністерством оборони до його умов було включено пункти 1.1, 1.3, що в свою чергу свідчить про те, що придбаний за цим договором товар буде використано не з метою виконання мобілізаційних завдань. Відповідач також зазначив, що індивідуальні податкові консультації не мають сили нормативно-правого акту. Отже, здійснивши системний аналіз підпункту «г» підпункту 195.1.2 статті 195 Податкового кодексу України та постанови №178 (у редакції на час укладення договору), відсутні ознаки недійсності спірного правочину відповідно до частини 1 статті 215 та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач виконував Закон, а виконання Закону повністю відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тому відсутні підстави для визнання недійсними пунктів 1.1, 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції, (24900000-3) (рідина AdBlue), у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та стягнення з відповідача на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 77905,95 грн, з яких: 64675,00 грн - безпідставно сплачені кошти у виді ПДВ, 10535,86 грн - інфляційні втрати та 2695,09 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову у строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали та заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 10 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 10 днів з дня отримання відзиву.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

За результатами проведення процедури закупівлі UA-2023-10-18-006248-а, 21.11.2023 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним підприємством науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» (постачальник) було укладено договір про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (Рідина AdBlue) (за кошти Державного бюджету України) №286/1/23/77 (далі - договір). За умовами цього договору постачальник зобов`язується постачати у 2023 році чисту хімічну речовину та різноманітну хімічну продукцію (24900000-3) (Рідина AdBlue), Лот 1. Чиста хімічна речовина та різноманітна хімічна продукцію (24900000-3) (Рідина AdBlue), а саме відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) (далі - товар) для потреб ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з Специфікацією, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з наведеною Специфікацією: відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) (61 015 6750) у кількості 20,0 тонн на загальну суму 390 000,00 грн, з яких 65000,00 грн ПДВ. Строк поставки до 30.11.2023 (пункт 1.1 договору).

Одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою ІНФОРМАЦІЯ_1 (додаток 13.2 до договору) (пункт 2.2 договору).

Ціна договору становить: без ПДВ 325 000,00 грн, крім того ПДВ 65000,00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 390 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати (пункт 3.1 договору).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту ресурсного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином оформлених документів передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (пункт 4.1 договору).

Постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання товару комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажений товар, який підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі (додаток №22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.08.2017 №440); видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана постачальником та одержувачем замовника із зазначенням одержувачами замовника фактичної дати надходження товару; акт прийому-передачі товару (додаток 13.3 договору); повідомлення-підтвердження (додаток 13.4 договору), оформлене одержувачами замовника, у відповідності до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізовано оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2016 №757 (пункт 4.2 договору).

Постачальником товар постачається на умовах DDP до складу замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує його збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами (пункт 5.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а у частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 10.1 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками замовника та постачальника та скріплений їх печатками.

Згідно з додатком 13.2 «Рознарядка на постачання Приватним підприємством науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» відновника оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) отримувачем 5,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) є військова частина НОМЕР_1 , 10,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) - військова частина НОМЕР_2 , 5,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) - військова частина НОМЕР_3 .

На виконання умов договору відповідач у період з 12.12.2023 до 20.12.2023 поставив військовим частинам 19,9 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) на загальну суму 388 050,00 грн, у тому числі 64675,00 грн ПДВ, що підтверджено актами прийому-передачі товару №1267 від 12.12.2023, №1268 від 12.12.2023, №1328 від 20.12.2023; видатковими накладними №РН-0000485 від 23.11.2023, №РН-0000487 від 28.11.2023, №РН-0000481 від 27.11.2023; актами приймання-передачі №325, №558, №102 та повідомленнями-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, які закуплені Міністерством оборони України в централізованому порядку від 30.11.2023, від 01.12.2023, від 04.12.2023

Відповідач виставив позивачу рахунки-фактури: №СФ-0000484 на суму 97500,00 грн, №СФ-0000488 від 28.11.2023 на суму 193 050,00 грн, №СФ-0000480 від 27.11.2023 на суму 97500,00 грн, які були оплачені Міністерством оборони України, що підтверджено платіжною інструкцією №286/1/593 на суму 97500,00 грн, у тому числі 16250,00 грн ПДВ та платіжною інструкцією №286/1/563 на суму 290550,00 грн, у тому числі 48425,00 грн ПДВ.

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального округу надіслала на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 лист №15-178вих-25 від 15.04.2025, у якому з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, просила надати відповідну інформацію та повідомити чи вживалися оборонним відомством заходи претензійного характеру відносно суб`єктів господарювання, з якими укладено договір про повернення суми сплаченого ПДВ (а.с.77-78).

У відповідь на цей лист Головне управління військової юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслало лист №220/74/ВихЗПІ/84 від 25.04.2025, у якому зазначило, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних сил України обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань, а Департаментом такі договори укладались не з метою їх виконання. Крім того, податок на додану вартість завжди спрямовується до державного бюджету, не є прибутком постачальника і сплата Міноборони ПДВ, який у подальшому справляється до державного бюджету України, не може свідчити про порушення інтересів держави (а.с.79).

Листом №62-2314вих-25 від 07.05.2025 Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони центрального регіону повідомила Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір звернутися до суду в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1, у який також просила повідомити чи вживались заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом про повернення зайво сплачених коштів (а.с.85).

Головне управління військової юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслало лист №220/74/ВихЗПІ/97 від 12.05.2025, у якому вказало, що претензійна робота щодо повернення ПДВ та відповідно щодо інших нарахувань інших штрафних санкцій, не проводилась (а.с.86).

Листом №62-2758вих-25 від 20.05.2025 Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони центрального регіону повідомила Міністерство оборони України про пред`явлення позову до Господарського суду Черкаської області про визнання недійсним договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 у частині стягнення сплаченого ПДВ, 3% річних та інфляційних витрат у загальній сумі 77905,95 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Предметом спору у цій справі є вимога прокурора про визнання недійсними пунктів договору в частині включення до ціни договору суми ПДВ та стягнення з відповідача безпідставно включеного ПДВ у розмірі 64675,00 грн.

Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 180 Господарського кодексу України деталізовано істотні умови господарського договору. Так, за приписами частин 1, 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Судом встановлено та не заперечується її учасниками, що між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання №286/1/23/77 від 21.11.2023, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити військовим частинам ІНФОРМАЦІЯ_1 відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) за кошти Державного бюджету України. У договорі сторони погодили, що товар постачається у кількості 20,0 тонн на загальну суму 390 000,00 грн, з яких 65000,00 грн ПДВ. Строк поставки до 30.11.2023.

За своєю правовою природою ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг). І хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (постанова Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20).

Отже, ціна договору визначається, виходячи з її договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, які регулюються Податковим кодексом України, та не залежить від волі сторін договору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані Податковим кодексом України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

У підпункті 193.1 статті 193 Податкового кодексу України визначено розміри ставок податку. Згідно з вказаною нормою ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях (з наведенням відповідних операцій).

У статті 194 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою.

Податок 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (підпункт 194.1.1 статті 194 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України операції, які зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

У статті 195 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою.

Серед наведених, у підпункті «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України встановлено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

02.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (надалі - Постанова №178).

З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», та відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України встановив, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

У листі Державної податкової служби щодо застосування до операцій з постачання запасних частин та комплектуючих до транспортних засобів нульової ставки податку на додану вартість №12537/5/99-00-21-03-02-05 від 28.12.2022 зазначено, що нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та Постанови №178, застосовується безпосередньо як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтра, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки та колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені Постановою №178.

Водночас, нормами підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та Постанови №178 не визначено відповідного переліку із зазначенням кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015, чи кодів УКТ ЗЕД.

Аналогічні твердження містять і індивідуальна податкова консультація та лист Головного управління ДПС у Житомирській області №169/5-06-30-04-03-17 від 09.01.2023, які надані прокурором у матеріали справи (а.с.81-84).

Постановою Кабінету Міністрів України №1275 від 11.11.2022 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" затверджено особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану. Відповідно до положень цієї постанови державні замовники здійснюють оборонні закупівлі товарів і послуг оборонного призначення, інших товарів і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, вартість яких дорівнює або перевищує 200 тис. гривень, робіт оборонного призначення та робіт для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони у разі, коли їх вартість дорівнює або перевищує 1,5 млн. гривень (крім закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення, що становлять державну таємницю, а також закупівлі озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин та послуг із розроблення, ремонту, модернізації озброєння, військової і спеціальної техніки, боєприпасів та їх складових частин, товарів, робіт і послуг для будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд), в електронній системі закупівель в один із таких способів:

у порядку проведення відкритих торгів, що визначений особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178;

у порядку проведення спрощених закупівель, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», з урахуванням положень, визначених цими особливостями;

у порядку відбору постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2020 року №822;

шляхом застосування рамкової угоди відповідно до цих особливостей.

Істотні умови державного контракту (договору), укладеного відповідно до абзацу першого цього пункту, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених пунктом 19 особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178, або якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання пункту 2 частини третьої статті 30 Закону України «Про оборонні закупівлі».

Отже, у цій справі суду слід встановити чи входить предмет поставки за спірним договором до товарів, оподаткування яких здійснюється з нульовою ставкою, як передбачено підпунктом «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначає Закон України «Про збройні сили України».

Згідно із частинами 1, 2 Закону України «Про збройні сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про збройні сили України» в структурі Збройних Сил України входять, зокрема, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видатків та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством (частина 1 статті 15 Закону України «Про збройні сили України»).

Отже, враховуючи функції та обов`язки, які покладені на військові частини, у тому числі і на військові частини, які є одержувачами товару за спірним договором у цій справі, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканість держави Україна, що не потребує документального підтвердження, оскільки таке слідує з аналізу фактичних та загальновідомих подій на території України та норм чинного законодавства.

Такими заходами, зокрема, є закупівля відповідних товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану, що, в свою чергу, можливо лише безпосередньо для виконання потреб та функцій спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У статті 195 Податкового кодексу України визначено ті господарські операції, які оподатковуються за нульовою ставкою, до яких віднесено операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту.

Як зазначено вище, нормами підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України не визначено ні переліку товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, ні переліку кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015 чи кодів УКТ ЗЕД.

У Постанові Кабінету Міністрів України №831 від 18.07.2024 визначено перелік товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, зокрема, але не виключно: запасні частини, акумуляторні батареї, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, комплектуючі, додаткове обладнання тощо), які визначені нормативними та технічними документами, для транспортних засобів (зокрема спеціальних, спеціалізованих транспортних засобів), а також пально-мастильні матеріали.

З загальнодоступних джерел відомо, що відновник оксиду азоту AUS 32 це водний розчин сечовини, який використовується в дизельних двигунах з системами вибіркового каталітичного відновлення (SCR) для зменшення викидів оксидів азоту (NOx).

Системи SCR встановлюються на дизельні двигуни для зменшення викидів NOx. Вони працюють шляхом впорскування AUS 32 у вихлопні гази перед каталізатором SCR. У каталізаторі AUS 32 розкладається на аміак, який реагує з NOx, перетворюючи їх на нешкідливі азот та воду.

Отже, AUS 32 (AdBlue) є ключовим компонентом систем SCR, що дозволяє автомобілям з дизельними двигунами відповідати екологічним стандартам щодо викидів.

Крім того, вказана хімічна речовина впливає на ефективну роботу автомобілів з дизельними двигунами, за відсутності цієї речовини машина працюватиме і далі, але будуть помітні просідання ДВС за потужністю. Також спостерігається перепал палива, що також негативно позначається на ресурсі запчастин.

У деяких ситуаціях двигун може бути переведений в аварійний режим, який обмежує можливості та швидкість.

Враховуючи те, що предметом спірного договору є постачання відновнику оксиду азоту AUS 32 військовим частинам Збройних Сил України, суд дійшов висновку, що придбаний товар був призначений для потреб забезпечення оборони України, а операція з поставки цього товару віднесено до операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту, тому ця господарська операція оподатковується за нульовою ставкою.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що умова договору (пункти 1.1 та 3.1) у частині нарахування на вартість товару ПДВ у розмірі 20 % і його сплата замовником суперечать положенням Податкового кодексу України.

Щодо посилання відповідача на заборону зміни ціни товару після його виконання та положення Постанови Кабінету Міністрів України №1275, то суд додатково зазначає , що ПДВ, яке включається до ціни товару, не є умовою про ціну у розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (Постанова Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №910/2416/23).

Оскільки не тільки постановою КМУ №178 від 02.03.2022 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, але це передбачено й підпунктом «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що отримувачами товару за договором виступають військові частини Збройних Сил України, в силу статті 203 Цивільного кодексу України суперечать законодавству, зокрема підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсними пунктів договору у цій частині.

До аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 23.05.2024 у справі №911/1870/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23, в ухвалі від 23.05.2024 у справі №918/587/23.

Судом також враховано той факт, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2024 №831, яка набрала чинності 01.08.2024, внесено зміни до Постанови №178, зокрема зазначено, що з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації, операції з постачання товарів (запасних частин, акумуляторних батарей, автомобільних шин, охолоджуючих рідин, комплектуючих, додаткового обладнання тощо), визначених нормативними та технічними документами, для транспортних засобів (зокрема спеціальних, спеціалізованих транспортних засобів), а також пально-мастильних матеріалів Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, розвідувальним органам, Міністерству оборони, Державній прикордонній службі, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерству внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, закладам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою».

Отже, оскільки нормами Податкового Кодексу визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з постачання пального та будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення військового транспорту, то включення до умов спірного договору щодо сплати замовником податку на додану вартість у розмірі 20% є підставою для визнання недійсним пунктів 1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України №286/1/23/77 від 21.11.2023, який укладений між позивачем та відповідачем.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, яка передбачена законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Судом враховано те, що при укладенні договору постачання його сторонами не враховано положення Податкового Кодексу України у частині визначення розміру податку на додану вартість та висновок суду про недійсність частини договору, яким передбачено розмір ПДВ у 20%, тому з огляду на положення статті 1212 Цивільного Кодексу суд вважає, що підстава для сплати замовником виконавцю договору суми ПДВ є такою, що відпала. Тобто, враховуючи, що відповідач отримав від позивача суму ПДВ попри те, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, яка передбачена договором.

Отже позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 64675,00 грн безпідставно отриманих коштів підлягає задоволенню.

Прокурор також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 10535,86 грн інфляційних витрат та 2695,09 грн 3% річних. Свою позовну вимогу обґрунтовує тим, що у відповідача відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України виникло зобов`язання із повернення Міністерству Оборони України коштів у сумі 64675,00 грн, з дня наступного, коли сума ПДВ була сплачена позивачем, тому саме з цього моменту це зобов`язання є грошовим. І враховуючи прострочення виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, прокурор вважає, що є підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 07.02.2024 у справі №910/3831/22), прокурор зазначив, що в аспекті правовідносин, які склалися між Міністерством Оборони України та приватним підприємством «Імекс Хімгрупп», набуття останнім коштів у сумі 64675,00 грн відбулося поза межами договірних відносин, оскільки, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, позаяк не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку, тому, на переконання прокурора, постачальник як одна зі сторін договору набуває відповідні кошти за рахунок покупця не в порядку виконання договірних зобов`язань, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок постачальника понад вартість товару, який було поставлено.

Суд критично оцінює ці доводи прокурора з огляду на таке:

Відповідно до положень, які викладені у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосування таких норм права.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норма права, які викладені у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у кожній конкретній справі.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.

Слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

При цьому у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Отже судом встановлено, що правові висновки що містяться у постанов і Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 не є подібними до правовідносин у цій справі.

Так предметом спору у цій справі є вимога прокурора про визнання недійсним пункту договору у частині стягнення сплаченого ПДВ та стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у виді ПДВ та нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних витрат.

У той час ,як у справі №910/3831/22 предметом спору було стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 3 570 893,00 грн, а саме: 2 357 423,49 грн інфляційних втрат і 1 213 469,51 грн - три проценти річних. Позовні вимоги у цій справі були обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не повернув позивачу безпідставно отримані від нього кошти у розмірі 18 454 848,76 грн (що встановлено судовими рішеннями у іншій справі №910/17567/19), протиправно користувався ними (після набрання рішенням про стягнення законної сили), тому саме за цей період позивачем нараховано інфляційні втрати та три проценти річних.

Оскільки, у справі №910/3831/22 факт несвоєчасного повернення позивачу безпідставно отриманих коштів встановлений судовими рішенням у справі №910/17567/19, яке набрало законної сили, то справа №910/3831/22 не є подібною до цієї справи.

Прокурор також стверджує, що ПДВ до ціни контракту включено не «помилково», а відповідач заволодів коштами ПДВ свідомо, з метою отримання прибутку, користуючись безвихідним становищем військового формування, що вказує на недобросовісність останнього, як учасника господарських відносин. На думку прокурор, відповідач, будучи обізнаним про вимоги постанови Кабінету Міністрів України №178 щодо нульової ставки ПДВ при закупівлі такими суб`єктами пального чи інших технічних речовин для транспорту, самостійно не ініціював жодних дій щодо повернення безпідставно отриманих коштів ПДВ. Тому прокурор вважає, що у відповідача обов`язок щодо поновлення порушеного права ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом повернення безпідставно отриманих коштів у загальній сумі 64675,00 грн виник на наступний день після їх отримання.

Суд зазначає, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

Подібний висновок викладений у пунктах 66, 67 постанови Касаційного господарського суду від 01.09.2022 року у справі №910/9544/19. За обставинами цієї справи особа отримала кошти за нікчемним правочином, відповідно обов`язок повернути ці кошти виник у неї з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається.

Разом із тим, як слідує з висновків Касаційного цивільного суду у постановах від 11.08.2021 року у справі №344/2483/18 та від 12.04.2023 року у справі №461/4066/21, зобов`язання повернути майно, отримане за недійснім оспорюваним правочином, виникає в особи з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Враховуючи презумпцію правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України), можна зробити висновок, що особа отримала майно на підставі укладеного правочину, але ця підстава згодом відпала з визнанням судом цього правочину недійсним. Отже, Касаційний цивільний суд у наведених справах зробив правильний висновок про виникнення у особи обов`язку повернути майно з моменту визнання судом відповідного правочину недійсним.

Отже, враховуючи те, що позивач у цій справі перерахував відповідачу суму ПДВ у розмірі 64675,00 грн, на підставі укладеного між сторонами договору, зокрема пунктів 1.1 та 3.1, але господарським судом встановлений факт недійсності цих пунктів, тому обов`язок з повернення цих коштів виникає у відповідача з моменту набрання законної сили рішенням, яким було встановлено недійсність частини правочину, а тому на переконання суду у прокурора немає підстав для застосування статті 625 Цивільного Кодексу у частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат з моменту сплати спірної суми покупцем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про передчасність та необґрунтованість позовних вимог прокурора у частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора у частині визнання недійсними пунктів 1.1 та 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 та стягнення з приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 64675,00 грн безпідставно сплачених коштів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги прокурора задоволені частково, сплачена Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону сума судового збору підлягає відшкодуванню прокуратурі за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 5541,75 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати недійсними пункти 1.1 та 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України), укладеного між Міністерством оборони України () та Приватним підприємством «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» (), у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20%.

3.Стягнути з приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» (вулиця Волкова, 36, місто Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 36584093) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1) 64675,00 грн безпідставно сплачених коштів у виді ПДВ.

4.Стягнути з приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Імекс Хімгрупп» (вулиця Волкова, 36, місто Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 36584093) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (вулиця Болбочана Петра, 8, місто Київ, 01014, ідентифікаційний код 38347014) 5541,75 грн судового збору.

5.В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко