РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2025Справа № 14/41

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного агентства резерву України

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 5 334 379,67 грн.

за участі представників:

від позивача: Михайлець О.В.

від відповідача: Гаврись Я.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" про стягнення 5 334 379,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2014 задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №14/41. Зупинено провадження у справі №14/41 до вирішення питання про визнання / не визнання кредиторських вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву у справі №15/76-б-43/624-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго". Зобов`язано сторони негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 матеріали справи № 14/41 передані на розгляд судді Поляковій К.В. у зв`язку зі звільненням судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 прийнято справу № 14/41 до свого провадження. Провадження у справі № 14/41 поновлено. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2025 року.

13.02.2025 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Також, під час підготовчого засідання 13.02.2025 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2025 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено, оскільки відповідно до пункту 9 частини 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При цьому, положеннями чинного господарського процесуального законодавства не передбачено необхідність залишення без руху справ, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією Кодексу від 15.12.2017, для приведення у відповідність новим вимогам закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2025 замінено позивача у справі №14/41 Державний комітет України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28; ідентифікаційний код 00034016) на його правонаступника - Державне агентство резерву України (01024, м. Київ, вул. Євгена Чикаленка, 28/9; ідентифікаційний код 37472392). Змінено найменування юридичної особи відповідача у справі Відкрите акціонерне товариство "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" (ідентифікаційний код 22927045) на Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (ідентифікаційний код 22927045).

Протокольною ухвалою суду від 27.02.2025 задоволено клопотання відповідача про залишення без розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

У відзиві на позовну заяву та в додаткових письмових поясненнях відповідач зазначив, що строк дії договору від 09.10.1998 № ЮР-7/97-98 закінчився, відтак позивач не має право вимагати виконання зобов`язань зі сплати відсотків поза строком дії договору. При цьому, за договором від 09.10.1998 № ЮР-7/97-98 здійснено реструктуризацію боргу, у зв`язку з чим у справі № 31/130 сторонами укладено мирову угоду, де встановлено обсяг та порядок повернення матеріальних цінностей, а також фіксований розмір пені та відсотків за користування тимчасовою позичкою. Також відповідач наголосив, що договір не містить умови сплачувати щомісячно 0,5% відсотків від вартості обсягів відпущеного газу до фактичного його повернення, а містить визначений період нарахування та розмір відсотків, що завершується в березні 1999 року. При цьому, нараховані 3% річних та інфляційні втрати також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від суми боргу по сплаті відсотків за користування газом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.1998 між Державним комітетом України по матеріальних резервах (правонаступником якого є позивач, далі в тексті договору - Комітет) та ДАЕК «Центренерго» (правонаступником якого є позивач, далі в тексті договору - Підприємство) укладено договір № ЮР-7/97-98, відповідно до пункту 1 якого предметом договору є відпуск із державного резерву Підприємству природного газу згідно з розпорядженням КМУ від 09.10.1998 № 812-р.

Згідно з пунктом 2.1 договору Комітет відпускає із державного резерву в жовтні 1998 року Підприємству природний газ в кількості 109,74 млн. куб. м. з по ціні 80 дол. США за 1000 куб.м. Оплата зберігання - 3,3 дол. США, ПДВ - 0,66 дол. США на загальну вартість 3,96 дол. США за 1000 куб.м.

У пункті 2.2 договору вказано, що Підприємство зобов`язане: повернути до 01.04.1999 в державний резерв природний газ в обсязі 109,74 млн. куб.м. або оплатити його вартість на розрахунковий рахунок Комітету; здійснити оплату вартості зберігання на поточний рахунок Комітету; здійснити оплату на поточний рахунок Комітету щомісячно 2,0 % від вартості поставленого природного газу за фактичне користування тимчасовою позичкою. Погашення відсотків за користування, як виняток, може здійснюватися іншими формами розрахунків, існуючими на час їх проведення та погодженими Комітетом.

Повернення газу Підприємством може здійснюватися відповідно до Механізму проведення розрахунків за відпущений природний газ згідно постанови КМУ від 16.10.1997 № 1138 (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 8.1 договору термін дії договору встановлюється з часу його підписання до 01.04.1999 року.

03.02.1999 сторонами укладено додаткове погодження № 1 до договору, яким пункти 2.1, 2.2 договору викладені в наступній редакції: « 2.1. Комітет відпускає із державного резерву в жовтні 1998 року Підприємству природний газ в кількості 109,74 млн.куб.м. з по ціні 81,8 дол. США за 1000 куб.м. ПДВ згідно діючого законодавства. 2.2. Підприємство зобов`язане: повернути до 01.04.1999 в державний резерв природний газ в обсязі 109,74 млн.куб.м. або оплатити його вартість на розрахунковий рахунок Комітету; здійснити оплату на поточний рахунок Комітету за користування тимчасовою позичкою в розмірах: за жовтень 1998 року - 2,0%, за листопад, грудень 1998 року, січень, лютий та березень 1999 року - по 0,5 % від вартості фактичного використаного природного газу.».

Також, у додатковому погодженні від 03.02.1999 № 1 до договору викладено в іншій редакції Розділ 3 договору, зокрема, п. 3.1 у новій редакції визначає, що вартість газу, що підлягає відпустку з державного резерву складає 8976,732 тис.дол.США. ПДВ згідно діючого законодавства.

Відповідно до пункту 3.2 договору в редакції додаткового погодження від 03.02.1999 № 1 розрахунку за договором здійснюються в національній валюті по курсу НБУ на момент проплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2002 у справі № 31/130 позов Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволено частково. Зобов`язано Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» повернути до державного бюджету 109235 тис. куб. м газу, оформивши його повернення приймальним актом по формі Р-16. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. У решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2002 у справі № 31/130 рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2002 змінено в частині задоволення позовних вимог, викладено пункту другий резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» повернути до державного матеріального резерву 109235 тис. куб. м газу, оформивши його повернення приймальним актом по формі Р-16.». В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення скасувати частково та прийняти нове рішення в цій частині, в наступній редакції: «Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 1378378,35 грн. оплати за користування тимчасовою позичкою та 1519279,37 грн. пені». В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2002 у справі № 31/130 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

07.04.2003 додатковою ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 31/130 затверджено текст мирової угоди сторін від 04.02.2003 № юр-2/194-2003, провадження у справі припинено.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 Постанови № 2045 визначено, що енергогенеруючі компанії та теплоцентралі починаючи з 01.01.2003 щоденно відраховують на реєстраційний рахунок Держрезерву кошти в обсязі не менше одного відсотка сум, отриманих на поточний рахунок згідно з алгоритмом розподілу коштів оптового ринку електричної енергії.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний матеріальний резерв» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позичання матеріальних цінностей з державного резерву - відпуск матеріальних цінностей з державного резерву на договірних засадах з наступним поверненням до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей або, у разі неможливості їх повернення, - з відшкодуванням за рішенням Кабінету Міністрів України грошової вартості на час повернення, але не менше, ніж на час відпуску, з наступним спрямуванням одержаних коштів на закладення відповідної кількості матеріальних цінностей.

У пункті 5 статті 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв» передбачено, що за позичання матеріальних цінностей з державного резерву передбачається плата, розмір якої визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не може перевищувати розміру облікової ставки Національного банку України.

За умовами пунктів 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1997 р. № 1129 (далі - Постанова № 1129, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про відпуск матеріальних цінностей із державного резерву в порядку тимчасового позичання Держкомрезерв забезпечує укладення договору з позичальником, в якому зазначаються умови та терміни відпуску (повернення) матеріальних цінностей, види забезпечення зобов`язань щодо своєчасного повернення позичених матеріальних цінностей до державного резерву, а також інші необхідні умови. Розмір плати за тимчасове позичання матеріальних цінностей із державного резерву встановлюється у відсотках до їх вартості в межах розміру облікової ставки Національного банку, що діє на момент позичання, і фіксується в договорі. В разі зміни облікової ставки Національним банком України, розмір зазначеної плати може бути переглянутий за домовленістю сторін договору, з внесенням до нього відповідних змін. Плату за позичання продукції може бути знижено, якщо до закінчення терміну зберігання матеріальних цінностей у державному резерві залишається менш як шість місяців, попит на внутрішньому ринку на момент позичання продукції відсутній, позичальник є відповідальним зберігачем або продукція за рахунок позичальника перезакладається згідно з планами та завданнями Держкомрезерву.

Отже, тимчасове позичання матеріальних цінностей із державного резерву є оплатним.

Як передбачено в пункті 2.2 договору в редакції додаткового погодження від 03.02.1999 № 1, відповідач зобов`язався повернути в державний резерв природний газ до 01.04.1999 зі сплатою відсотків, розмір яких визначено за деякі місяці окремо.

Натомість, відповідний обов`язок відповідачем у встановлені договором строки не виконаний, що з урахуванням вищенаведених положень законодавства свідчить про обґрунтованість вимог позивача зі сплати відсотків за позичання матеріальних цінностей із державного резерву.

Судом ураховані також посилання позивача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2002 № 2045 «Про погашення заборгованості та впорядкування розрахунків підприємств електроенергетики з Державним комітетом з державного матеріального резерву» (Для службового користування), далі - Постанова № 2045) продовжено до 01.01.2023 строк повернення органічного палива, відпущеного з державного резерву у порядку тимчасового позичання підприємствам електроенергетики, у тому числі і згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.10.1998 № 812-р. Так, за доводами позивача, відповідач обізнаний зі змістом даної постанови та обов`язком зі сплати відсотки за користування тимчасовою позичкою.

У свою чергу, відповідач наголосив на відсутності в матеріалах справи тексту Постанови № 2045, що не дозволяє дослідити її зміст, а також на відсутності в її положеннях умов про порядок нарахування відсотків.

Разом із цим, у даному випадку з фактичних обставин справи слідує, що відповідачем залишається не виконаним договірне зобов`язання з повернення позивачу природного газу в період із 01.05.2006 до 16.07.2008, за який позивачем нараховані відсотки за користування тимчасовою позичкою, відтак заявлені позовні вимоги в цій частині є правомірними.

Судом прийняті до уваги доводи відповідача також про те, що спірні вимоги позивача за договором про тимчасове позичання від 09.10.1998 № ЮР-7/97-98 погашено в межах справи № 15/76-б-43/642-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Центренерго".

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №15/76-б-43/624-б затверджено реєстр вимог кредиторів станом на 17.11.2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.08.2019 у справі № 15/76-б-43/624-б клопотання Фонду державного майна України про припинення провадження у справі задоволено, провадження у справі № 15/76-б-43/624-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (ідентифікаційний код 22927045) закрито, припинено дію мораторію, вирішено інші процесуальні питання.

Водночас, згідно з копією заяви про зменшення кредиторських вимог у справі № 15/76-б-43/642-б, Державне агентство резерву України зазначило, що заборгованість ПАТ «Центренерго», яка була заявлена в заяві про визнання кредитором відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2002 у справі № 31/130 у зв`язку з невиконанням умов договору про тимчасове позичання від 09.10.1998 № ЮР-7/97-98 у розмірі 33528287,77 грн. (30360630,04 грн. - основний борг, 1378378,35 грн. - відсотки за користування та 1519279,37 грн. - пеня) частково списана Закону України «Про деякі питання заборгованості за природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011 № 3319-VI, а саме сума основного боргу в розмірі 30360630,04 грн., відсотки за користування в розмірі 1378378,35 грн., погашені боржником у 2006 році. Таким чином, залишається непогашеною пеня в розмірі 1519279,37 грн., яка є безспірною та підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів.

У той же час, предметом розгляду в даній справі є нараховані позивачем відсотки за користування тимчасовою позичкою за період із 01.05.2006 до 16.07.2008 у сумі 4068419,02 грн., що не входить до складу вимог, заявлених позивачем у справі № 15/76-б-43/642-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Центренерго".

Одночасно, судом відхиляються посилання відповідача на те, що фіксований розмір відсотків за користування тимчасовою позичкою встановленою мировою угодою у справі № 31/130, відтак подальші нарахування відсотків не є правомірним.

Так, зазначеною мировою угодою не внесено зміни до договору від 09.10.1998 № ЮР-7/97-98 щодо розміру та порядку внесення плати за позичання матеріальних цінностей.

Згідно зі статтею 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Разом з цим згідно з частиною 4 зазначеної статті новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відтак, мирова угода не є новацією в розумінні статті 604 ЦК України, оскільки зміна порядку виконання такого зобов`язання або зміна строку його виконання, встановлення порядку погашення заборгованості не може вважатися новацією в розумінні статті 604 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/7.

За арифметичним перерахунком суду, нараховані позивачем за період із 01.05.2006 до 16.07.2008 три проценти річних у сумі 139727,71 грн. та за період травень 2006 року - червень 2008 року інфляційні втрати в сумі 1126232,94 грн. підлягають стягненню в повному обсязі.

Контррозрахунку нарахованих процентів та компенсаційних виплат відповідачем до матеріалів справи не подано.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо розподілу судового збору, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 40 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» (тут і надалі в редакції, чинній станом на дату подання позову до суду) від сплати державного мита звільняються Державний комітет України з державного матеріального резерву, установи та організації системи державного резерву - за позовами щодо виконання зобов`язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Згідно з пунктом а) пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: із заяв, що подаються до господарських судів майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У частині 2 статті 129 ГПК України (у редакції, чинній станом на момент розгляду справи) встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Отже, приймаючи до уваги що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення судового збору з відповідача в дохід Державного бюджету України в розмірі 25500 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Державного агентства резерву України задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська,49; ідентифікаційний код 22927045) на користь Державного агентства резерву України (01024, м. Київ, вул. Євгена Чикаленка, 28/9; ідентифікаційний код 37472 (чотири мільйони шістдесят вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 02 коп. відсотків, 1126232 (один мільйон сто двадцять шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 94 коп. інфляційних втрат, 139727 (сто тридцять дев`ять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 71 коп. трьох процентів річних.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська,49; ідентифікаційний код 22927045) 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 20.08.2025 року.

Суддя К.В. Полякова