ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025м. ДніпроСправа № 904/2677/25

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп", м. Дніпро

про визнання трудових відносин припиненими

Суддя Ніколенко М.О.

При секретарі судового засідання Дейнеці А.В.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" про:

- визнання трудових відносин між Директором (керівником) ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" припиненими з дня набрання рішенням суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади Директора (керівника) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України;

- виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" відомості про ОСОБА_1 як Директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп".

Ухвалою суду від 28.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 № б/н від 23.05.2025 залишено без руху.

Ухвалою суду від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 15.07.2025.

Ухвалою суду від 15.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 11.08.2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що двадцять четвертого червня дві тисячі восьмого року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп". Про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було вчинено запис № 004335 від 24.06.2008.

Позивач стверджує, що учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" є:

- ОСОБА_2 , відсоток частики статутного капіталу 50%;

- ОСОБА_3 , відсоток частики статутного капіталу 50%.

Пунктом 9.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" (надалі - Статут) встановлено, що вищим органом товариства є загальні збори його учасників. Вони складаються з учасників товариства.

Пунктом 9.3 Статуту визначено, що загальні збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Згідно з п.п. л) п. 9.6 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів учасників належить призначення та звільнення директора товариства.

Пунктом 9.7 Статуту передбачено, що виконавчим органом товариства є директор, що призначається (обирається) загальними зборами учасників, та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах своєї компетенції.

Як вказав позивач, ішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп", оформленим протоколом № 5 від 04.06.2018, ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп".

На підставі наказу № 9 від 05.06.2018, ОСОБА_1 , за його твердженням, приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" з 05.06.2018.

ОСОБА_1 зазначив, що написав заяву про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" з 01.04.2025.

Позивач вказав, що ця заява була вручена учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" ОСОБА_3 особисто 24.02.2025.

Крім того, як вказав позивач, директор, 24.02.2025 вручив учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" ОСОБА_3 повідомлення від 24.02.2025 про скликання загальних позачергових зборів учасників товариства. На порядок денний загальних зборів було винесено питання про розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади директора Товариства.

Позивач зазначив, що повідомлення від 24.02.2025 про скликання загальних позачергових зборів, 26.02.2025 було направлено на адресу іншого учасника Товариства - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку.

Однак, за твердженням позивач, загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" від 01.04.2025 не відбулися внаслідок відсутності на таких загальних зборах кворуму, про що директором був складений акт від 01.04.2025.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що він вчинив усі необхідні дії та дотримався встановленого законом порядку припинення трудових відносин з ТОВ "НВО "МП-Груп". Разом з тим, провести загальні збори учасників Товариства та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу станом на момент подання директором заяви про звільнення є неможливим з об`єктивним причин: неможливість забезпечення кворуму на загальних зборах Товариства для розгляду заяви директора про звільнення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги позивача.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про:

- визнання трудових відносин між Директором (керівником) ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" припиненими з дня набрання рішенням суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади Директора (керівника) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України;

- виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" відомості про ОСОБА_1 як Директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп".

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити факт дотримання позивачем встановленого законом порядку припинення трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп", зокрема: чи подавав директор заяву про звільнення за власним бажанням, чи були скликані директором загальні збори учасників товариства для розгляду такої заяви, чи відбулись такі загальні збори учасників товариства.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Двадцять четвертого червня дві тисячі восьмого року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп". Про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було вчинено запис № 004335 від 24.06.2008.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп", учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" є:

- ОСОБА_2 , відсоток частики статутного капіталу 50%;

- ОСОБА_3 , відсоток частики статутного капіталу 50%.

Пунктом 9.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" (надалі - Статут) встановлено, що вищим органом товариства є загальні збори його учасників. Вони складаються з учасників товариства.

Пунктом 9.3 Статуту визначено, що загальні збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Згідно з п.п. л) п. 9.6 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів учасників належить призначення та звільнення директора товариства.

Пунктом 9.7 Статуту передбачено, що виконавчим органом товариства є директор, що призначається (обирається) загальними зборами учасників, та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах своєї компетенції.

Рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп", оформленим протоколом № 5 від 04.06.2018, ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп".

На підставі наказу № 9 від 05.06.2018, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" з 05.06.2018.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

За приписами ч. 4 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Як зазначено в ч. 13 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

За таких обставин, звільнення директора товариства з обмеженою відповідальністю можливе лише за умови прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників Товариства, тобто, внаслідок прийняття управлінського рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Згідно з ч. 12 ст. 40 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначено, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.

Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема, через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою зaхиcтy своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

У своїй постанові від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 Верховний Суд зазначив: 5.14. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 по справі № 758/1861/18).

У Листі Міністерства соціальної політики України від 01.08.2013 № 147/06/186-13 зазначено, що статтею 38 Кодексу законів про працю України закріплено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений термін, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинні розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно зі статутним положенням призначення та звільнення директора товариства будь-якої організаційно-правової форми здійснюється за рішенням учасників (засновників) даного товариства.

За відсутністю засновників товариства можливо скористатися правом на судовий захист, передбачений статтею 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", і звернутися до суду з позовною заявою про звільнення з посади директора.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.02.2020 по справі № 462/5997/17, особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.

Отже, директор Товариства користується такими ж правами як і будь-який інший працівник. Разом з тим, особливість звільнення директора із займаної посади полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства.

Системний аналіз положень статті 38 КЗпП України, статті 145 ЦК України, статей 58, 60, 62 Закону України "Про господарські товариства" дає підстави для висновку, що праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу.

Так, ОСОБА_1 написав заяву про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" з 01.04.2025.

Вказана заява була вручена учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" ОСОБА_3 особисто 24.02.2025.

Крім того, директор, 24.02.2025 вручив учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" ОСОБА_3 повідомлення від 24.02.2025 про скликання загальних позачергових зборів учасників товариства. На порядок денний загальних зборів було винесено питання про розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади директора Товариства.

Також у повідомленні від 24.02.2025 були визначені дата, час та місце проведення загальних зборів: 01.04.2025 о 12:00 год., м. Дніпро, вул. Леоніда Каденюка, буд. 4д, каб. 5.

Повідомлення від 24.02.2025 про скликання загальних позачергових зборів, 26.02.2025 було направлено на адресу іншого учасника Товариства - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку.

Однак, загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" від 01.04.2025 не відбулися внаслідок відсутності на таких загальних зборах кворуму, про що директором був складений акт від 01.04.2025.

Відповідно до наданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 31.05.2021, учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А отже, ОСОБА_1 вчинив усі необхідні дії та дотримався встановленого законом порядку припинення трудових відносин з ТОВ "НВО "МП-Груп". Разом з тим, провести загальні збори учасників Товариства та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу станом на момент подання директором заяви про звільнення є неможливим з об`єктивним причин: неможливість забезпечення кворуму на загальних зборах Товариства для розгляду заяви директора про звільнення.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання трудових відносин між Директором (керівником) ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" припиненими з дня набрання рішенням суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади Директора (керівника) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України - є обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" відомості про ОСОБА_1 як Директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" - слід зазначити про таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

За змістом пункту 3 частини 5 статті 25 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

У постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 у справі № 914/393/19 зроблено висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За приписами частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зроблено в тому числі висновок про те, що наявність повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ.

Отже, виходячи із вище викладеного, процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення трудових відносин з товариством має супроводжуватись виключенням директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, позовна вимога про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" відомості про ОСОБА_1 як Директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" - є обґрунтованою.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться статутом ТОВ "НВО "МП-Груп" (том 1 а.с. 14 - 22), свідоцтво про державну реєстрацію (том 1 а.с. 23), протоколом загальних зборів № 5 від 04.06.2018 (том 1 а.с. 24), наказом № 9 від 05.06.2018 (том 1 а.с. 25), заявою від 21.02.2025 (том 1 а.с. 26), повідомленнями про скликання загальних зборів з доказами направлення (том 1 а.с. 27 - 231), актом від 01.04.2025 (том 1 а.с. 32), свідоцтвом про смерть (том 1 а.с. 33).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться протоколом загальних зборів № 5 від 04.06.2018 (том 1 а.с. 56), наказом № 9 від 05.06.2018 (том 1 а.с. 57).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Через визнання відповідачем у відзиві позовних вимог, слід повернути ОСОБА_1 50 % суми судового збору, що був сплачений при поданні позову, в розмірі 2 422,40 грн., перерахованого квитанцією до платіжної інструкції № 8 від 16.04.2025.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, решту витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. за подання позову слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати трудові відносини між Директором (керівником) ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" (місце реєстрації: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Варейкіса, буд. 2, кв. 514; ідентифікаційний код 35985880) припиненими з дня набрання рішенням суду законної сили у зв`язку зі звільненням із займаної посади Директора (керівника) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з розділу "Відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо" відомості про ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) як Директора (керівника) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" (місце реєстрації: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Варейкіса, буд. 2, кв. 514; ідентифікаційний код 35985880).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "МП-Груп" (місце реєстрації: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Варейкіса, буд. 2, кв. 514; ідентифікаційний код 35985880) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 50 % суми судового збору, що був сплачений при поданні позову, в розмірі 2 422,40 грн., перерахованого квитанцією до платіжної інструкції № 8 від 16.04.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.08.2025.

Суддя М.О. Ніколенко