ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/327/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - фізичної особи - підприємця Заїки Алли Миколаївни -не з`явився,

відповідача - акціонерного товариства «Сумиобленерго» -Суяров В.В., в порядку самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Заїки Алли Миколаївни

на рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2024 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 (головуючий суддя: Мальченко А.О., судді: Скрипка І.М., Козир Т.П.)

у справі № 920/327/24

за позовом фізичної особи - підприємця Заїки Алли Миколаївни (далі - Підприємець)

до акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - Товариство)

про визнання пункту договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції».

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Підприємець звернулася до суду з позовом до Товариства про визнання пункту 3.2.1 договору від 24.04.2018 № 56/3-120 про приєднання до електричних мереж Товариства, укладеного сторонами спору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно не надає позивачу послуги з приєднання електроустановки замовника до системи розподілу електричної енергії; відповідач ухиляється від узгодження із замовником місяця розміщення точки приєднання; відповідачем встановлено точку приєднання у самовільно визначеному ним місці, що свідчить про невиконання останнім умов договору. За доводами позивача, пункт 3.2.1 договору суперечить пункту 4.2.3 Кодексу системи розподілу та Закону України «Про захист економічної конкуренції». Включення відповідачем до умов типового договору стандартного приєднання № 56/3-120 пункту 3.2.1, який не передбачений типовим договором стандартного приєднання, а також Кодексом систем розподілу, є порушенням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції». Оскільки відповідач займає монопольне становище з надання послуг з розподілу електричної енергії в Сумській області, його незаконні дії мають ознаки порушення, передбаченого статтею 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (зловживання монопольним [домінуючим] становищем на ринку, якими є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, що займає монопольне [домінуюче] становище на ринку, які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, що були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку). Пункт 3.2.1 договору № 56/3-120 не відповідає положенням пункту 4.2.2 Кодексу систем розподілу, згідно з яким послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання оператором системи розподілу комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проектування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника); здійснення, у разі необхідності, заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики. Позивач зазначає, що пункт 3.2.1 договору № 56/3-120 суперечить постанові НКРЕКП № 115 «Про затвердження Методики розрахунку плати за приєднання електроустановок до електричних мереж», яка діяла на момент укладання договору, а також Методиці формування плати за приєднання до системи передачі та системи розподілу, яка затверджена постановою НКРЕКП № 1965.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.12.2024 зі справи № 920/327/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій про відмову в позові мотивовані з посиланням на те, що:

- позивач, звертаючись із позовом до суду з вимогою про визнання пункту договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції», зобов`язаний довести порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства;

- договір № 56/3-120 між позивачем та відповідачем про приєднання до електричних мереж укладений 24.04.2018, відповідно до відносин, які виникли між сторонами спору, застосовується Кодекс систем розподілу, а не Правила приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджені постановою НКРЕКП 17.01.2013 № 32, які втратили чинність 19.04.2018;

- зміст оскаржуваного пункту 3.2.1 договору, який визначає обов`язок замовника розробити проектну документацію щодо будівництва електричних мереж від точки приєднання до об`єкта замовника відповідає змісту пункту 3.2.1 типової форми договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, що є додатком 1 до Кодексу систем розподілу (у редакції, чинній на дату укладення договору);

- пункт 3.2.1 договору узгоджується з пунктом 4.2.2 Кодексу систем розподілу (у редакції, чинній на дату укладення договору), яким передбачено, що послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, зокрема погодження оператором системи розподілу проектної документації замовника на відповідність вимогам технічних умов, а також з пунктом 4.2.3 Кодексу систем розподілу (у редакції, чинній на дату укладення договору), яким передбачено, що процедура надання послуги стандартного приєднання передбачає, зокрема подання замовником розробленої ним проектної документації на погодження оператору системи розподілу щодо її відповідності вимогам технічних умов;

- виключно до повноважень органів Антимонопольного комітету України відноситься здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку;

- наявність підстав для визнання пункту договору таким, що відповідає чи суперечить нормативно-правовому акту має встановлюватися судом на момент укладення договору, а не станом на дату вирішення спору судом. Дія пунктів 4.2.2 та 4.2.3 Кодексу систем розподілу та типового договору стандартного приєднання, що є додатком 1 до Кодексу систем розподілу (у діючій редакції) не поширюється на правовідносини суб`єктів, які виникли до введення в дію нової редакції положень Кодексу систем розподілу;

- дія Закону України «Про захист прав споживачів», на який також посилається позивач, не може поширюватися на договір, укладений позивачем як фізичною особою - підприємцем;

- позивач не навів правової норми Закону України «Про захист економічної конкуренції», якій би суперечив пункт 3.2.1 договору; позивач не обґрунтував, які його права та яким чином будуть поновлені у випадку визнання оспорюваного пункту договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції», а отже, позивачем заявлено вимогу, не спрямовану на визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, та може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання;

- задоволення позовних вимог у даній справі не призведе до визнання недійсним оскаржуваного пункту договору, оскільки визнання пункту договору таким, що суперечить закону не є підставою для автоматичного визнання його недійсним, а лише передумовою для застосування наведених способів захисту, а отже, така вимога позивача є неефективним способом захисту та потребуватиме додаткових звернень до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій у справі, Підприємець звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, згідно з якою просить Суд скасувати судові рішення попередніх інстанцій зі справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування підстав касаційного оскарження (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, частини другої статті 7 Цивільного кодексу України, пункту 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частин першої, четвертої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, частини першої статті 217 Цивільного кодексу України, статті 630 Цивільного кодексу України, підпункту 7 частини першої статті 20 ГПК України, статей 179, 181 ГПК України, частини третьої статті 184 ГПК України, підпунктів 1, 2, 13 пункту 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», підпункту 3 пункту 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 42 Конституції України для забезпечення повного отримання результату, заради якого укладався договір від 24.04.2018 № 56/3-120 про приєднання до електричних мереж Товариства.

Доводи інших учасників справи, розгляд заяв, клопотань

Товариство у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечило, з посиланням, зокрема на їх необґрунтованість, просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.

Від Підприємця 21.07.2025 надійшла відповідь на відзив Товариства на касаційну скаргу, в якій Підприємець підтримала доводи своєї касаційної скарги.

У судовому засіданні 14.08.2025 Суд протокольною ухвалою постановив залучити відповідь на відзив до матеріалів справи, водночас розгляд касаційної скарги здійснювати виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги), визначених самим скаржником з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, в межах повноважень, передбачених статтею 300 ГПК України.

Від Підприємця 25.07.2025 та 10.08.2025 надійшли клопотання, за змістом яких позивач просить Суд:

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями пункту 3.2.1 договору на відповідність і тотожність його умов типовому договору «стандартного приєднання» згідно з додатком 1 до Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, а також Кодексу систем розподілу (в редакції на час укладення договору);

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями пункту 3.2.1 договору на відповідність його вимогам нормативно-правовим норм, а саме пункту 2.1.3 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, пункту 4.6.2 Кодексу системи розподілу, а також пункту 5 статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії»;

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями пункту 3.1.1 , а також пункту 3.2.3 договору на відповідність умовам типових договорів «стандартного приєднання» Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, Кодексу систем розподілу;

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями, а саме чи суперечить пункт 3.1.1, а також пункт 3.2.3 договору нормативно-правовим нормам Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, а також Кодексу системи розподілу, що регулюють «стандартне приєднання»;

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями висновку про те, що договір укладався на підставі порядку, визначеного Кодексом системи розподілу;

- для забезпечення однакового застосування норм права, перевірити застосування норм права попередніми інстанціями із судовою практикою у подібних правовідносинах щодо застосування, зокрема дії Правил приєднання електроустановок до електричних мереж в часі, яка викладена у постановах Верховного Суду у справах № 908/3049/19, № 923/972/18, № 61/341; № 923/533/17, № 910/16055/21;

- перевірити надану оцінку попередніми інстанціями висновку про те, що відповідачем не порушені права Підприємця в силу першочерговості дій згідно з пунктом 3.1.1 договору, адже цей пункт суперечить типовій формі договору згідно з додатком 1 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, додатку до Кодексу системи розподілу, адже не врегульовує питання щодо строку проведення приєднання об`єкта замовника, що суперечить пункту 2.1.3 Правил та пункту 4.2.4 Кодексу.

В аспекті розгляду поданих Підприємцем клопотань Суд зазначає, що Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку. Отже, касаційна скарга підлягає розгляду судом касаційної інстанції в межах повноважень, передбачених статтею 300 ГПК України, а також з урахуванням того, що строк на доповнення та зміну касаційної скарги, визначений приписами статті 298 ГПК України, закінчився.

Від Підприємця 10.08.2025 надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 14.08.2025 протокольною ухвалою Суд постановив: долучити зазначені письмові пояснення до матеріалів справи та оцінювати в межах статті 300 ГПК України.

Також від Підприємця 10.08.2025 надійшло клопотання про передачу справи № 920/327/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду як такої, що містить виключну правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Від Товариства 12.08.2025 надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких останнє, зокрема виклало заперечення на клопотання позивача про передачу справи № 920/327/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У судовому засіданні 14.08.2025 протокольною ухвалою Суд постановив долучити вказані додаткові письмові пояснення до матеріалів справи.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» (далі - ПАТ «Сумиобленерго») з 01.01.2019 набуло статусу оператора з розподілу електричної енергії (оператор системи розподілу або ОСР), який забезпечує технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання споживача електроустановок.

ПАТ «Сумиобленерго» у зв`язку з приведенням статутних документів у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» з 24.04.2020 має нове найменування - акціонерне товариство «Сумиобленерго», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підприємець є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0005, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська (раніше Фрунзе), 14, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 19.01.2021.

Позивач подав до ПАТ «Сумиобленерго» заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору від 03.06.2004 № 1611853 про постачання електричної енергії за особовим рахунком № 1611853, адреса об`єкта: вул. Воскресенська, 14, м. Суми. ЕІС-код точки комерційного обліку за об`єктом споживача 62Z801.

Позивачем до ПАТ «Сумиобленерго» 18.04.2018 подано заяву (вх. № 4290 від 18.04.2018) про приєднання електроустановки певної потужності, в якій зазначено про збільшення існуючої потужності належної позивачеві електроустановки по вул. Воскресенська, 14 у м. Суми із 15 кВт до 100 кВт (ІІІ ступінь потужності).

На підставі заяви від 18.04.2018 Підприємцем (замовник) та ПАТ «Сумиобленерго» (виконавець) 24.04.2018 укладено договір № 56/3-120 про приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» (далі - Договір), відповідно до якого при виконанні умов цього договору сторони зобов`язуються діяти відповідно до чинного законодавства, зокрема Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17.01.2013 № 32, які зареєстровані у Міністерстві юстиції України 08.02.2013 за № 236/22768.

Відповідно до пункту 1.7.2 названих Правил (які діяли на момент подання заяви про приєднання електроустановки певної потужності), електропередавальна організація надає послугу з приєднання «під ключ» відповідно до умов договору про приєднання, а саме: готує технічне завдання на проектування та технічні умови; забезпечує розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (від точки забезпечення потужності до точки приєднання електроустановок замовника) та здійснює заходи щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики: забезпечує виконання будівельно-монтажних та пуско-налагоджувальних робіт на конкурентних засадах; забезпечує обладнання вузла (вузлів) обліку електричної енергії (встановлення лічильника обліку); здійснює первинне підключення об`єкта замовника.

Пунктами 1.1-1.7 Договору передбачено, що за цим договором до електричних мереж виконавця послуг приєднується: будівля кафе-дискотеки, місце розташування об`єкта замовника: вул. Воскресенська, буд. 14, м. Суми.

Місце забезпечення потужності об`єкта замовника встановлюється в: РУ-0,4 кВ ТП-250 (з урахуванням додаткової угоди від 13.08.2018).

Точка приєднання (межа балансової належності об`єкта замовника) встановлюється: в шафі обліку, змонтованій на межі земельної ділянки замовника або на зовнішній стороні будівлі замовника (місце встановлення детально визначити проектом).

Тип приєднання об`єкта замовника: стандартне III ступеня.

Замовлено до приєднання потужність у точці приєднання 100 кВт (додаткова - 85 кВт).

Категорія надійності електропостачання III.

Ступінь напруги в точці приєднання визначається напругою на межі балансової належності і буде становити 0,4 кВ, II клас.

Відповідно до пункту 2.1 Договору виконавець послуг забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника (будівлі кафе-дискотеки, вул. Воскресенська, 14, м. Суми) (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання і проектної документації, та здійснює підключення об`єкта замовника до електричних мереж на умовах Договору.

Замовник оплачує виконавцю послуг вартість приєднання згідно з пунктом 2.2 Договору.

Позивачем сплачено відповідачу обумовлену Договором вартість послуг з приєднання електроустановок в розмірі 48 960,00 грн.

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що виконавець послуг зобов`язаний забезпечити в установленому порядку приєднання об`єкта замовника (будівництво та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) у строки, зазначені в Договорі, після виконання замовником зобов`язань, визначених пунктом 3.2 цього розділу.

Відповідно до пункту 3.2 Договору замовник зобов`язаний:

- розробити на підставі технічних умов від 24.04.2018 № 56/5512, які є додатком до цього договору, проектну документацію на електричні мережі зовнішнього електрозабезпечення (від точки приєднання до об`єкта замовника), внутрішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (у межах земельної ділянки замовника) та щодо безпеки електропостачання, та погодити її з виконавцем послуг (3.2.1);

- оплатити на умовах цього договору вартість наданих виконавцем послуг з приєднання електроустановок замовника в точці приєднання (3.2.2);

- на дату 30.11.2019 ввести в експлуатацію власний об`єкт та електроустановки зовнішнього забезпечення від точки приєднання до об`єкта (3.2.3).

Згідно з пунктом 3.6 Договору підключення електроустановки замовника до електричних мереж електропередавальної організації здійснюється на підставі заяви протягом 5 днів, якщо підключення не потребує припинення електропостачання інших споживачів або 10 днів, якщо підключення потребує припинення електропостачання інших споживачів, після введення в експлуатацію об`єкта замовника в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами передбачених ним зобов`язань, але не довше ніж до 31.12.2019 (пункт 7.1 Договору).

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що фактом виконання зобов`язання виконавця послуг з приєднання об`єкта замовника (будівництва електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) сторони вважатимуть факт подачі напруги в узгоджену точку приєднання, про що складають акт про надання послуг.

Згідно з Технічними умовами стандартного приєднання до електричних мереж ПАТ «Сумиобленерго» ІІІ ступеня потужності електроустановок № 56/5512 від 24.04.2018, які є додатком 1 до Договору, існуюча дозволена (приєднана) потужність згідно з договором про постачання (користування) електричною енергією: 15 кВт; додаткова потужність 85 кВт. Напруга в точці приєднання 0,4 кВ. Точка забезпечення потужності: РУ-0,4 кВ ТП-250. Точка приєднання: в шафі обліку, змонтованій на межі земельної ділянки замовника або на зовнішній стороні будівлі замовника (місце встановлення детально визначено проектом). Прогнозовані межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності встановлюються в точці приєднання електроустановки.

Згідно з документом «Зміни на заявку на проектування» при виконанні послуги з приєднання Товариство повинно приєднати кабельну лінію 0,4 кВ від місця забезпечення потужності до об`єкта або межі земельної ділянки. Зазначена відстань у цьому документі прогнозованої «однолінійної схеми живлення 180 метрів» (0,4кВ) підтверджує той факт, що узгоджена точка приєднання із замовником встановлюється в шафі обліку, змонтованій на межі земельної ділянки замовника або на зовнішній стороні будівлі замовника» («Акт розмежування балансової належності» додаток № 6 до договору № 1853).

Відповідач направив позивачу листа від 04.07.2018 № 56/8382, в якому вказував про невиконання замовником умов Договору, а саме пунктів 3.2.1, 3.2.3 Договору. Відповідач звернув увагу адресата на те, що для виконання умов Договору у повному обсязі Підприємцю необхідно розробити та подати Товариству на погодження проектну документацію на електричні мережі зовнішнього електрозабезпечення (від точки приєднання до об`єкта замовника), внутрішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (безпосередньо в межах земельної ділянки замовника) та щодо безпеки електропостачання.

Товариством (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі» (підрядник) 22.01.2019 укладено договір підряду № 2201/2, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати та здати замовнику в установлений цим договором строк закінчені будівельно-монтажні роботи, а замовник - прийняти та оплатити їх (пункт 1.1. договору підряду). Найменування робіт: «Реконструкція мережі 0,4 кВт для надання послуг з приєднання будівлі кафе-дискотеки ФОП Заїка А.М., вул. Воскресенська, 14 м. Суми» (пункт 1.2 договору підряду).

Листом від 25.08.2020 № 05/25-08 товариство з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі» повідомило Товариство про те, що під час виконання робіт по об`єкту: «Реконструкція мережі 0,4кВ для надання послуг з приєднання будівлі кафе-дискотеки ФОП Заїка А.М., вул. Воскресенська, 14 м. Суми» запрошено представника Товариства через те, що проектом передбачено встановлення шафи обліку над газовою трубою низького тиску, у зв`язку з чим згідно з Кодексом систем розподілу місце встановлення шафи обліку було перенесено ближче до будівлі замовника. У листі також зазначено про те, що представник замовника при цьому був присутній.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі» виконало будівельно-монтажні роботи «Реконструкція мережі 0,4 кВ для надання послуг з приєднання будівлі кафе-дискотеки ФОП Заїка А.М., вул. Воскресенська, 14 м. Суми» відповідно до актів приймання-виконання будівельних робіт за вказаним вище договором підряду.

Зі змісту листа від 26.10.2020 № 8/31/228-20 Управління Державної інспекції енергетичного нагляду України у Сумській області вбачається, що Управлінням розглянуто звернення позивача від 29.09.2020 щодо факту порушення Товариством умов Договору. Зокрема виїздом на місце представника Управління встановлено, що шафа обліку ШО 0,4 кВ (точка приєднання) встановлена не у відповідності до наданого Робочого проекту 00.097.18-ЕП - не на межі земельної ділянки споживача, що є порушенням пунктів 5.1.1 та 5.2.2 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, який передбачає встановлення вузла обліку у замовника відповідно до проектних рішень (проектів). Підтверджуючі документи щодо надання згоди замовником на розташування точки приєднання на території земельної ділянки замовника виконавцем не надано, що є порушенням вимог пункту 4.1.18 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу.

Згідно з інформацією ОСР, що міститься у листі від 19.10.2020 № 47/14567, при виконанні підрядною організацією (товариством з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі») робіт з приєднання замовника встановлено, що проектом передбачено встановлення шафи обліку 0,4 кВ над газовою трубою низького тиску, що є порушенням НТД. На підставі наведеного, «встановлення шафи обліку перенесено до будівлі замовника, при цьому представник замовника був присутній».

Матеріали не містять будь-яких даних про погодження замовником нового місця облаштування точки приєднання (місце встановлення шафи обліку).

ОСР 12.08.2020 проведено технічну перевірку вузла комерційного обліку електричної енергії споживача та складено акт технічної перевірки вузла комерційного обліку електричної енергії № 0120164; споживачеві надано акт про невідповідність засобів комерційного обліку вимогам нормативно-технічних документів від 12.08.2020 № 1611853. Вимоги, визначені даним актом, споживачеві необхідно було виконати до 12.09.2020. Оскільки станом на 14.09.2020 споживач не виконав вимоги акта від 12.08.2020, ОСР направило попередження від 14.09.2020 № 185 про припинення надання послуг з розподілу електричної енергії, а 28.09.2020 вжито заходи щодо припинення надання послуг з розподілу електричної енергії до об`єкта споживача. Управління зазначило, що в діях ОСР, який є стороною, відповідальною за вказану точку комерційного обліку та має право доступу до вузла обліку для проведення періодичного та позачергового контрольного огляду технічної перевірки вузлів обліку та ЗКО, схем їх підключення та зчитування інформації, не виявлено порушення вимог нормативно-технічної документації з припинення надання послуг з розподілу електричної енергії позивачеві.

Відповідач 25.01.2021 направив позивачу листа № 47/1269, в якому повідомив про те, що у зв`язку з отриманням від Управління Держгеокадастру публічної інформації, а саме витягу з Державного земельного кадастру про межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0005, встановлення шафи обліку електричної енергії було перенесено на межу цієї земельної ділянки, що відповідає вимогам пункту 1.3 Договору та робочому проекту «Реконструкція мережі 0,4 кВ для надання послуг з приєднання будівлі кафе-дискотеки ФОП Заїка А.М., вул. Воскресенська, 14, м. Суми». Отже, Товариство виконало вимоги Договору в частині зовнішнього електропостачання у повному обсязі, проте позивач не виконав умови пунктів 3.2.1 та 3.2.3 Договору, про що наголошувалося у протоколі засідання Комісії Інформаційно-консультаційного центру Товариства від 05.11.2019 № 1/11/2019. Для виконання умов Договору та вимог протоколу ІКЦ у повному обсязі зі сторони Підприємиці, останній як замовнику необхідно розробити та подати Товариству на погодження проектну документацію на електричні мережі зовнішнього електрозабезпечення (від точки приєднання до об`єкта замовника), внутрішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (у межах земельної ділянки замовника) та щодо безпеки електропостачання.

Відповідач також направляв позивачеві листи щодо необхідності виконання ним умов Договору, а саме пунктів 3.2.1 та 3.2.3 Договору, повідомляв позивача про залучення підрядної організації у відповідності до пункту 3.3 Договору, у зв`язку чим між Товариством та товариством з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі» укладений договір підряду на виконання робіт з реконструкції мережі 0,4 кВ для надання послуги з приєднання будівлі кафе-дискотеки по вул. Воскресенська, 14 в м. Суми. Товариство з обмеженою відповідальністю «Електро-Профі» виконало підрядні роботи в повному обсязі та Товариством подано робочу напругу в точку приєднання електроустановки позивача. Таким чином, Товариство попри відсутність виконання позивачем у повному обсязі своїх зобов`язань, визначених пунктом 3.2 Договору, виконало зобов`язання щодо забезпечення в установленому порядку приєднання об`єкта позивача (будівництво та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання), визначене підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору.

Публічне акціонерне товариство «Сумигаз» згідно з листом від 11.08.2021 № 400-СП-7467-08721 повідомляло Товариство про проведення обстеження місця перетину газопроводу-вводу низького тиску з силовим кабелем по вул. Воскресенська, 14 м. Суми, за наслідками якого встановлено, що на перетині інженерних мереж з іншими інженерними мережами, відстані по вертикалі (у зазорі) необхідно приймати не менше: між трубопроводами і силовими кабелями напругою до 35 кВ - 0,5м, допускається зменшувати цю відстань до 0,15 м за умови прокладання кабеля у трубах на ділянці перетину не менше плюс 2 м у кожен бік. За результатами обстеження порушень ДБН В.2.5-20:2018, ДБН Б.2.2-12:2019 та правил безпеки систем газопостачання не виявлено.

Товариство звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до Підприємця, в якому просило визнати недійсним Договір (справа № 920/758/21).

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.11.2021 у справі № 920/758/21, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою НКРЕКП № 678 від 21.04.2021 «Про накладення штрафу на АТ «Сумиобленерго» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії» вирішено накласти на Товариство штраф у розмірі 85 000,00 грн за порушення:

- пункту 4.1.2 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, яким встановлено, що ОСР не має права відмовити в приєднанні електроустановок замовника до системи розподілу за умови дотримання замовником вимог цього розділу;

- пункту 4.1.18 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу в частині розташування точки приєднання електроустановок замовника, на межі земельної ділянки замовника;

- абзацу третього пункту 4.2.3 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу, яким встановлено, що процедура надання послуги стандартного приєднання передбачає визначення типу приєднання залежно від відстані та величини потужності. Відстань визначається по прямій лінії від точки приєднання електроустановок замовника до точки (місця) забезпечення потужності ступеня напруги 0,4 - 20 кВ, що відповідає ступеню напруги в точці приєднання. За величину потужності приймається загальна величина потужності електроустановок замовника разом з існуючою дозволеною потужністю. У разі недосягнення згоди щодо визначення типу приєднання сторони, у тому числі, разом з представниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, мають на місцевості спільно провести необхідні вимірювання, на підставі яких остаточно визначається тип приєднання;

- пункту 1.1 глави 1 розділу VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії, яким встановлено, що вимоги до місця встановлення ВОЕ визначаються відповідно до Правил улаштування електроустановок та цього Кодексу;

Правил улаштування електроустановок, а саме:

- пункту 1.5.6 у частині встановлення розрахункових ВК на межі поділу мережі за балансовою належністю,

- пункту 1.5.30 у частині визначення місця встановлення лічильника проектом та його погодження зі споживачем;

Положення про Інформаційно-консультаційний центр, а саме:

- підпункту 2.2.3 пункту 2.2 розділу II, відповідно до якого Інформаційно- консультаційний Центр по роботі із споживачами електричної енергії організовує прийом заявників та розгляд їх звернень відповідно до законодавства та цього Положення,

- пункту 4.4 розділу IV, яким встановлено, що основним завданням Комісії ІКЦ є розгляд спірних ситуацій, а також прийом заявників, яких не задовольнили роз`яснення Компанії.

Позивач 12.05.2021 звернувся зі скаргою до Антимонопольного комітету України щодо неправомірних дій Товариства, що полягають у ненаданні послуги з приєднання (збільшення потужності електроустановок об`єкта Підприємця [будівля кафе та дискотека, яка розташована у м. Суми, вул. Воскресенська, 14] з 15 кВт до 100 кВт).

Листом від 05.10.2022 № 70-02/с-2387 Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило позивача про прийняття розпорядження від 04.10.2022 № 70/99-рп/к, згідно з яким розпочато розгляд справи № 5/02-75-22 за ознаками вчинення Товариством порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з приєднання до системи розподілу електричної енергії, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Позивач вважає, що включення відповідачем до умов Договору пункту 3.2.1, який не передбачений типовим договором стандартного приєднання, Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж та Кодексом систем розподілу, є порушенням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», а тому звернувся з цим позовом до суду.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання пункту 3.2.1 Договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) скаржник (позивач) посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, частини другої статті 7 Цивільного кодексу України, пункту 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частин першої, четвертої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, частини першої статті 217 Цивільного кодексу України, статті 630 Цивільного кодексу України, підпункту 7 частини першої статті 20 ГПК України, статей 179, 181 ГПК України, частини третьої статті 184 ГПК України, підпунктів 1, 2, 13 пункту 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», підпункту 3 пункту 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 42 Конституції України для забезпечення повного отримання результату, заради якого укладався Договір про приєднання до електричних мереж Товариства.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, і зазначає таке.

Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм права, які визначені скаржником, у спірних правовідносинах відсутні.

Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

Так, в обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається, зокрема на відсутність висновку щодо застосування вказаних вище норм законодавства, водночас вказує на наступний зміст правовідносин, в яких, на його думку, цей висновок відсутній. Зокрема зазначає про те, що Товариство, будучи монополістом, включило в договір «стандартного приєднання» до електричних мереж пункт 3.2.1, який не передбачений жодним нормативно-правовим актом, які регулюють надання послуги із «стандартного приєднання» до електричних мереж.

За доводами скаржника, пункт 3.2.1 Договору є нікчемним та таким, що суперечить вимогам, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Як зазначає скаржник, поновленням прав позивача буде рішення про визнання пункту 3.2.1 Договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції».

При цьому, із матеріалів справи, предмета і підстав заявленого в ній позову не вбачається, що позивач звертався до суду з вимогою про визнання недійсним правочину (або окремої частини правочину) в контексті доводів касаційної скарги щодо надання висновків Верховним Судом стосовно застосування частин першої, четвертої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, частини першої статті 217 Цивільного кодексу України, статті 630 Цивільного кодексу України.

Також зі змісту позовних вимог, які стосуються виключно визнання пункту 3.2.1 Договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції», не випливає обґрунтованості звернення позивача до суду саме з позовом, направленим на припинення певної дії відповідача, яка порушує право чи інтерес позивача (що відповідало би змісту пункту 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), в тому числі, на захист економічної конкуренції, обмеження монополізм тощо.

За змістом позовної заяви позивач не навів ані правової норми Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані інших нормативно-правових актів, які б встановлювали недійсність спірного пункту Договору в силу закону (нікчемність).

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарських судів, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених оспорюваних прав, інтересів та вплив на правопорушника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 зі справи № 925/1265/16.

Іншими словами це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 зі справи № 310/11024/15-ц.

Виходячи з приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин. Такий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 14.05.2025 зі справи 910/6752/21.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Верховний Суд зазначає, що реалізація принципу виконуваності судового рішення є гарантією забезпечення його остаточності та виконання, адже спосіб виконання судового рішення є одночасно способом реалізації та здійснення способу захисту.

При цьому судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

Інакше кажучи, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України однією із засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.

Згідно зі статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд також враховує, що визначення предмета та підстав позову є правом позивача, у той час, як встановлення його обґрунтованості - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і саме у такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського Суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом. Отже, обрання позивачем способу захисту, який не відповідає ні змісту правовідносин, не здатний відновити порушені права з огляду на відсутність механізму виконання такого рішення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 917/304/21, від 19.01.2022 у справі № 910/6899/21.

Підприємець у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, частини другої статті 7 Цивільного кодексу України, пункту 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частин першої, четвертої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, частини першої статті 217 Цивільного кодексу України, статті 630 Цивільного кодексу України, підпункту 7 частини першої статті 20 ГПК України, статей 179, 181 ГПК України, частини третьої статті 184 ГПК України, підпунктів 1, 2, 13 пункту 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», підпункту 3 пункту 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 42 Конституції України у подібних правовідносинах.

Проте у Суду відсутні підстави для формування висновку щодо питання застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, оскільки судами встановлені обставини, які визначають індивідуальність правовідносин сторін у даній справі, зокрема суди встановили, що позивач не обґрунтував, які його права та яким чином будуть поновлені у випадку визнання оспорюваного пункту договору таким, що суперечить Закону України «Про захист економічної конкуренції», а отже, позивачем заявлено вимогу, не спрямовану на визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, та може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання; задоволення позовних вимог у даній справі не призведе до визнання недійсним оскаржуваного пункту договору, оскільки визнання пункту договору таким, що суперечить закону не є підставою для автоматичного визнання його недійсним, а лише передумовою для застосування наведених способів захисту, а отже, така вимога позивача є неефективним способом захисту та потребуватиме додаткових звернень до суду.

Проте суди попередніх інстанцій, обґрунтовано встановивши обставини обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту в цій справі, водночас помилково вдалися до розгляду справи по суті спору, не врахувавши, що невірно обраний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом спору по суті. Водночас висновки судів про відмову в задоволенні позову загалом є правильними, однак з урахуванням мотивів відмови, наведених у цій постанові.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, але помилково виходили, в тому числі, з інших підстав, пов`язаних з оцінкою спірних правовідносин по суті спору, зокрема з оцінкою умов спірного договору на відповідність Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу систем розподілу, а також Закону України «Про захист економічної конкуренції» тощо.

Відповідно, оцінка судами спірних правовідносин по суті спору, зокрема і висновки щодо відповідності спірного договору Кодексу систем розподілу, дотримання/не дотримання учасниками спору договірних зобов`язань тощо підлягають виключенню з мотивувальної частини рішень судів попередніх інстанцій.

З огляду на викладене вище, Верховний Суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо відповідності спірного пункту договору законодавчим приписам, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення із застосуванням належного способу захисту.

У контексті доводів скаржника (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) Верховний Суд зазначає, що оскільки обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин, то підстав для формування висновку у цій справі щодо питання застосування наведених скаржником норм права (які стосуються розгляду заявлених позовних вимог по суті) немає.

У той же час, як зазначено вище, касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємця відкрито виключно з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що в цьому випадку відсутня необхідність давати відповідь на кожен аргумент касаційної скарги з огляду на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах «Проніна проти України», «Руїз Торіха проти Іспанії» (хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент), оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

З огляду на повноваження суду касаційної інстанції, останній не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлені обставини щодо обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, у задоволенні клопотань скаржника щодо перевірки наданої оцінки попередніми інстанціями пункту 3.2.1 договору, а також щодо перевірки застосування норм права попередніми інстанціями із судовою практикою у подібних правовідносинах щодо застосування, зокрема дії Правил приєднання електроустановок до електричних мереж в часі, Суд відмовляє.

Що ж стосується клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду як такої, що містить виключну правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, Суд зазначає таке.

Клопотання Підприємця обґрунтоване тим, що винятковість правовідносин у цій справі полягає у тому, що Товариство включило в Договір пункт 3.2.1, який не передбачений жодним нормативно-правовим актом, що регулюють стандартне приєднання відповідно до порядку, визначеного Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, а також Кодексом системи розподілу, більше того, пункт 3.2.1 Договору не відповідає умовам типового договору Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, Кодексу систем розподілу, проте Товариство використовує його як привід не надавати послугу приєднання.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Лише за наявності умов, визначених наведеним положенням, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У цій справі суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про те, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, проте Верховний Суд звертає увагу на те, що вказане водночас виключає дослідження та вирішення судом спору по суті. Отже, відсутні підстави для вирішення питання щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки питання, які позивач вважає такими, що становлять виключну правову проблему, стосуються розгляду справи по суті спірних правовідносин.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні клопотання Підприємця про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів відмовляє.

За змістом касаційної скарги скаржник також зазначає про невиконання судом першої інстанції вказівок, що містилися у постанові суду касаційної інстанції зі справи № 920/51/23, які, на думку Підприємця, є обов`язковими для судів попередніх інстанцій.

Проте скаржник не враховує те, що надані судом касаційної інстанції вказівки у постанові від 13.02.2024 у справі № 920/51/23, стосувалися саме справи № 920/51/23 за позовом Підприємця до Товариства про зобов`язання виконати умови Договору та стягнення штрафних санкцій, і такі вказівки в контексті допущених порушень при її розгляді є обов`язковими для судів попередніх інстанцій під час нового розгляду справи № 920/51/23, а не під час розгляду інших справ, зокрема і справи № 920/327/24.

Крім того, скаржник посилається на допущене судом першої інстанції процесуальне порушення в аспекті недотримання встановлених ГПК України строків розгляду справи.

Суд зазначає, що ухвалу про відкриття провадження у справі № 920/327/24 постановлено місцевим господарським судом 03.04.2024.

Справа розглядалася за правилами загального позовного провадження.

Рішення у справі № 920/327/24 ухвалено місцевим господарським судом 26.12.2024.

Відповідно до приписів статті 195 ГПК України (які визначають загальні строки розгляду справи по суті) суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Водночас згідно з матеріалами справи склад суду, визначений для розгляду справи № 920/327/24, у травні 2024 року змінився, судові засіданні неодноразово не відбувалися, у зв`язку з оголошеними повітряними тривогами у Сумській області.

Відповідно частини чотирнадцятої статті 34 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що суд повинен забезпечити безпеку учасників справи під час дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, строк дії якого у подальшому було продовжено.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Розумний строк судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд, який безпосередньо закріплений в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При тлумаченні поняття «розумні строки» Європейський суд з прав людини визначив момент початку та закінчення цих строків, а також вивів критерії, які повинні враховуватися при оцінці певного строку як розумного, а саме: складність справи, важливість для заявника питання, що розглядається судом, поведінка заявника, поведінка державних органів.

При вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога» господарський суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини.

При цьому обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування.

До близьких за змістом правових висновків дійшов Верховний Суд й у постанові від 22.12.2022 зі справи № 910/2116/21 (910/12050/21).

З огляду на артилерійські та ракетні обстріли, які зумовлюють тривалі повітряні тривоги на території Сумської області (що розташована у безпосередній близькості до кордону з РФ) та створюють реальну небезпеку для життя, зокрема й учасників процесу, у зв`язку з чим судові засідання у справі неодноразово не відбувалися, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що господарський суд Сумської області розглянув справу № 920/327/24 у розумний строк.

При цьому Суд зазначає, що саме по собі процесуальне порушення, яке пов`язане з розглядом судом справи поза межами встановленого ГПК України строку, проте у межах розумного строку, не є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, доводи Товариства, викладені у відзиві, Суд вважає прийнятними у тій частині, в якій вони не суперечать викладеному у цій постанові.

Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно із частиною першою статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного вище, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, судова колегія, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін. З цих підстав касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати

З огляду на висновок про зміну мотивувальних частин оскаржуваних рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Заїки Алли Миколаївни задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 920/327/24 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

3. У решті рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 920/327/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова