ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/416/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс", код ЄДРПОУ - 42588390, м. Київ, вул. Златоустівська, 23 А, літ "М",

до відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350168, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59,

про стягнення коштів,

Cекретар судового засідання - Ігнатко О.В.

Без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс", код ЄДРПОУ - 42588390, м. Київ, вул. Златоустівська, 23 А, літ "М", звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350168, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59, з позовними вимогами стягнення суми основного боргу у розмірі 36 343.45 грн., пені у розмірі 1234.68 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 125.46 грн. та інфляційні втрати - 290.75 грн. на загальну суму 37 994.34 грн. за прострочення виконання договірного зобов`язання за договором про постачання електричної енергії.

Описова частина рішення.

Ухвалою суду від 09.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був повідомлений своєчасно та в належний спосіб про відкриття провадження у справі і необхідність подання відзиву на позовну заяву.

Так, ухвала суду від 09.04.2025 була доставлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про необхідність явки в підготовче судове засідання та подачі відзиву.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України, відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що між сторонами спору за результатами проведеної процедури закупівлі було укладено договір про поставку електричної енергії від 25.11.2024 №257. Ціна договору на момент його укладення становить 660 147.71 грн. з ПДВ. Кількість товару - 88 750 кВт*год.

Надалі, 27.12.2024 постачальником було виставлено акт прийому передачі електричної енергії №4160 та рахунок на оплату від 27.12.2025 №5486 за грудень 2024 року на загальний обсяг 87 901 кВт*год вартістю 653 832.60 грн. з ПДВ. В січні 2025 року після отримання фактичного реєстру від ПрАТ "Закарпаттяобленерго" Постачальником було проведено коригування обсягу та вартості електричної енергії, що поставлена у грудні 2024 року. На підставі даних реєстру постачальником було направлено акт коригування №1 до акту приймання передачі електричної енергії №4160 за грудень 2024 року для проведення остаточних розрахунків між постачальником та споживачем. Згідно акта коригування №1 збільшено обсяг споживання електричної енергії на 886 кВт* на загальну суму 36 343.45 грн. з ПДВ.

Акт коригування №1 на загальний обсяг 92 787 кВт*год вартістю 690 176.05 грн. з ПДВ разом з листом від 14.01.2025 №62 був направлений засобами зв`язку "Укрпошта" та отриманий споживачем 20.01.2025 (п. 13.8. договору).

Отже, постачальником було поставлено, а споживачем спожито електричну енергію за грудень 2024 року у кількості 92 787 кВт*год на загальну суму 690 176.05 грн.

Оплату вартості використаної електричної енергії споживач здійснює за фактично використану електричну енергію у розмірі 100% на протязі 10 (десяти) банківських днів на підставі виставленого рахунку після підписання сторонами належним чином оформленого акта (п. 5.9. договору).

Факт заборгованості підтверджується інформацією щодо руху коштів від споживача та міститься у виписці АТ "Укрексімбанк" за період з 01.12.2024 по 17.03.2025 року, згідно якої грошові кошти за електроенергію поставлену в грудні 2024 року надійшли частково, а саме у сумі 653 832.60 грн.

Таким чином, постачальник виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, але споживач не розрахувався за фактичний обсяг поставленої (використаної) електричної енергії на суму 36 343.45 грн., що і зумовило звернення постачальника до суду з даним позовом. Додатково позивачем нараховані відповідачу пеню у розмірі 1234.68 грн., 3 % річних у розмірі 125.46 грн. та інфляційні витрати - 290.75 грн.

Відтак загальна сума заборгованості складає - 37 994.34 грн.

Правова позиція відповідача у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке.

Так, судом встановлено, що дійсно 25.11.2024 між сторонами спору укладено договір №257 про постачання електричної енергії (далі - договір). Згідно п. 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої (спожитої) електричної енергії.

Ціна цього договору становить 660 147.71 грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ 160 024.62 грн. (п. 5.1. договору).

Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 7.438284 грн. з ПДВ, в т.ч. - ціна електричної енергії за 1 кВт*год. - 5.67 грн. (без урахування ПДВ); тариф на послуги з передачі електричної енергії - 0.52857 грн.; ПДВ - 1.239714 грн. (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.7. договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює за фактично використану електричну енергію у 100% розмірі на протязі 10 (десяти) банківських днів на підставі виставленого рахунку після підписання сторонами належним чином оформленого акта (п. 5.9. договору).

У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором (п. 5.11. договору).

Пунктом 1 п. 6.2. договору передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до приписів п. 9.2. договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення строків розрахунків з постачальником - споживач сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі 0.1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє у частині постачання електричної енергії з 01.12.2024 до 31.12.2024 року, але в будь - якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором (п. 14.1. договору).

Специфікацією до договору (додаток №1 до договору) визначається кількість електричної енергії, яка поставляється відповідачу - 88 750.00кВт/год у загальному розмірі 660 147.71 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, що відповідачем підписано заяву - приєднання до договору про постачання електричної енергії (додаток №2 до договору).

Також, судом встановлено, що позивач направляв відповідачу рахунок №240095/12/Ф1 від 01 січня 2025 року на загальну суму 227 017.69 грн. з ПДВ; акт про використану електричну енергію за грудень 2024 року; акт - розшифровку про використану електроенергію №240095/12/Ф1 від 01 січня 2025 року на загальну суму 227 017.69 грн. з ПДВ та акт 240095/12/Ф1 наданих послуг по розподілу електричної енергії за грудень 2024 року у розмірі 227 017.69 грн. Позивач направляв відповідачу і акт прийому - передачі електричної енергії №4160 від 27.12.2024 на загальну суму 653 832.60 грн. з ПДВ та рахунок на оплату №5486 від 27 грудня 2024 за електроенергію за грудень 2024 у розмірі 653 832.60 грн.

Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу лист, яким долучав до матеріалів справи акт коригування №1 до акту прийому - передачі електричної енергії №4160 за грудень 2024 року. Згідно даних такого акту скориговано вартість електричної енергії на суму 36 343.45 грн. з ПДВ.

Позивачем додано до справи Акт звірки взаємних розрахунків від 17.03.2025, в якому відображено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 36 343.45 грн.

Позивач направляв ПрАТ "Закарпаттяобленерго" листа №306 від 12.03.2025, в якому просив надати підтвердження фактичних (звітних) обсягів споживання вищевказаного споживача за грудень 2024 року.

ПрАТ "Закарпаттяобленерго" направляв позивачу лист №154-25/4841 від 14.03.2025 в якому зазначав, що за розрахунковий період грудня 2024 року обсяг розподіленої електричної енергії по об`єктам споживача Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області склав 92 787 кВт.год. Вказані обсяги в установленому порядку надавались Товариством у відповідному реєстрі №20-1224 оператора системи розподілу ПрАТ "Закарпаттяобленерго" щодо фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії постачальником ТОВ "Енерго Збут Транс" з розподілом за споживачами у тому числі з розбивкою по площадках вимірювання групи "А" та групи "Б" за грудень 2024 року.

Випискою з розрахункового рахунку позивача підтверджується зарахування і часткове погашення заборгованості у розмірі 653 832.60 грн.

Таким чином розмір заборгованості складає - 36 343.45 грн. основного боргу; 1234.68 грн. пені; 125.46 грн. відсотки річні; 290.75 грн. інфляційні втрати.

Суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами в сумі 37 994.34 грн.

Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії споживачу (п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з абз. 14 п. 1.1.2. гл. 1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі Правила) договором про постачання електричної енергії споживачу є домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.5. Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії».

Приписами п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За наведених фактичних обставин та правових підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі в розмірі 36 343.45 грн. з ПДВ основного боргу.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Водночас судом встановлено, що позивачем заявлено позовну вимогу також щодо стягнення з відповідача 125.46 грн. 3% річних та 290.75 грн. інфляційні втрати. Згідно приписів ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом проведено арифметичний перерахунок нарахованих 3 % річних і встановлено, що такий розрахунок позивачем проведено вірно. Відповідач не надав суду свого контррозрахунку даних позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, відтак суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 125.46 грн. 3% річних та 290.75 грн. інфляційних втрат є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги в цій частині підлягають аналогічно задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Додатково позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення з позивача 1234.68 грн. пені за порушення грошових зобов`язань за вказаним вище договором.

Частиною 1 ст. 549 ЦКУ передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом здійснено перерахунок суми пені та встановлено, що позивачем вірно розраховано штрафні санкції.

Як вид забезпечення зобов`язання пеня передбачена пунктом 5.11. та 9.2. договору від 25.11.2024 року, отже є обгрунтованою, вимогу про її стягнення належить задовольнити.

Щодо обґрунтованості рішення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028.00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350168, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс", код ЄДРПОУ - 42588390, м. Київ, вул. Златоустівська, 23 А, літ "М", суму заборгованості у розмірі 37 994.34 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири гривень 34 копійок), з яких 36 343.45 грн. основного боргу; 1234.68 грн. пені; 125.46 грн. відсотки річні; 290.75 грн. інфляційні втрати.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 04350168, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс", код ЄДРПОУ - 42588390, м. Київ, вул. Златоустівська, 23 А, літ "М", сплачений судовий збір у розмірі 3028.00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 16.08.2025 року.

Суддя П. Д. Пригуза