УХВАЛА

21 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 908/2251/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія, позивач, скаржник) - Батовська Т.І. (адвокатка),

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (далі - Товариство, відповідач) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (головуючий - суддя Мороз В.Ф., судді Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.)

у справі за позовом Компанії

до Товариства

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення заборгованості, інфляційних втрат, пені, штрафу та 3% річних.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Компанія звернулася до суду з позовною заявою до Товариства про стягнення 399 398 026,72 грн основної заборгованості, 5 237 256,41 грн 3 % річних, 24 418 354,67 грн інфляційних втрат, 3 689 989,21 грн пені та 2 554 970,88 грн штрафу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Запорізької області рішенням від 03.04.2023 у цій справі:

- позов задовольнити частково;

- закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 354 967 856,39 грн;

- стягнув з Товариства на користь Компанії основний борг у сумі 10 493 670,33 грн, 3% річних у сумі 5 216 501,31 грн, інфляційні втрати у сумі 24 337 113,59 грн, пеню у сумі 3 676 078,07 грн, штраф у розмірі 1 277 485,44 грн та судовий збір у розмірі 89 700,55 грн;

- в іншій частині позову відмовив.

2.2. Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Товариство звернулося з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.04.2023 у справі №908/2251/22 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 5 216 501,31 грн, інфляційні втрати у сумі 24 337 113,59 грн, пеню у сумі 3 676 078,07 грн, штраф у розмірі 1 277 485,44 грн та судовий збір у розмірі 89 700,55 грн.

2.3. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2025 у цій справі:

- апеляційну скаргу Товариства задовольнив частково;

- рішення суду першої інстанції у частині стягнення з Товариства на користь Компанії пені у сумі 3 676 078,07 грн, штрафу у розмірі 1 277 485,44 грн та судового збору у розмірі 89 700,55 грн змінив, шляхом викладення резолютивної частини рішення щодо цих вимог у такій редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ) пеню у сумі 15 198 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто вісім) грн 11 коп. та судовий збір у розмірі 79 869 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн 78 коп.»;

- у решті рішення суду першої інстанції залишив без змін;

- стягнув з Компанії на користь Товариства витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 111 113,22 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія, посилаючись на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить Суд:

- скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Компанії у частині пені в розмірі 1 441 870,39 грн та 89 700,55 грн судового збору задовольнити;

-скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з Компанії витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 111 113,22 грн;

- в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі Компанія з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного в постановах Верховного Суду, зокрема:

4.1.1. від 04.08.2021 у справі №456/2076/19 (щодо обов`язковості договору, як один із фундаментів на якому базується цивільне право);

4.1.2. від 05.04.2018 у справі №914/1027/16 (щодо принципу належного виконання умов договору);

4.1.3. від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 та від 13.03.2024 №904/5899/21 (щодо наявності обов`язку сплачувати плановий обсяг, не виконання якого є порушенням виконання грошового зобов`язання, що тягне за собою відповідальність);

4.1.4. від 26.09.2019 у справі №910/12934/18, від 26.12.2019 у справі №911/2630/18 (щодо підстав застосування статті 534 Цивільного кодексу України);

4.1.5. від 21.02.2019 у справі №910/974/18 (щодо обставини, які виникли після фактичних обставин, що слугували підставою позову, та після прийняття судового рішення);

4.1.6. від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012 від 31.08.2021 у справі №914/1725/19, від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494), від 15.12.2020 у справі №925/1052/19, від 21.04.2021 у справі №906/1179/20 (щодо застосування статей 80, 269 ГПК України);

4.1.7. від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 02.03.2018 у справі №927/467/17 (щодо застосування статей 79, 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України в частині того, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу).

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив у задоволенні касаційної скарги відмовити та судові витрати покласти на скаржника.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що 01.01.2019 Компанією [оператор системи передачі, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України до отримання ліцензії на провадження діяльності з передачі електричної енергії] (далі - ОСП) і Товариством (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0119-02024 (далі - Договір), за умовами якого:

- ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі -послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов Договору (пункт 1.1 у редакції додаткової угоди від 21.12.2021);

- для розрахунків за Договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі (пункт 4.1);

- розділом 5 Договору визначено порядок розрахунків. Так, розрахунковим періодом за Договором є 1 календарний місяць (пункт 5.1);

- користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 Договору, відповідно до такого алгоритму:

· 2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;

· 3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;

· 4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;

· 5 платіж до 25 числа розрахункового місяця (пункт 5.2);

- користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після корегування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) [пункт 5.5];

- Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору повідомлення про припинення його дії, то цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 13.1).

6.2. Судами попередніх інстанцій зазначено, що на виконання умов Договору сторонами підписано та скріплено печатками (у тому числі, електронними підписами) акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги за період з лютого 2021 року до вересня 2022 року (копії актів долучено до матеріалів справи).

6.3. З врахуванням оплат за надану послугу (докази оплат долучено до матеріалів справи), які здійснювалися відповідачем, станом на дату подання позову заборгованість становила 399 398 026,72 грн.

6.4. Суд апеляційної інстанції вказав, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 354 967 856,39 грн підлягає закриттю за відсутності предмету спору; задоволена вимога про стягнення заборгованості у розмірі 10 493 670,33 грн. Також, суд першої інстанції виснував, що вимога про стягнення штрафу за прострочення оплати підлягає частковому задоволенню у сумі 1 277 485,44 грн. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що стягненню підлягає 3% річних у сумі 5 216 501,31 грн та інфляційні втрати у сумі 24 337 113,59 грн, відповідно, позовні вимоги в цій частині частково задоволені.

6.5. Ухвалюючи постанову в частині пені та штрафу, суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, таке.

6.5.1. Відповідно до пункту 5.7 Договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, ідо діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

6.5.2. В позовній заяві позивачем зазначено, що штраф у сумі 2 554 970,88 грн нараховано щодо попередньої оплати планової вартості послуг за березень 2022 року таким чином:

- 18 249 792,00 грн х 7% = 1 277 485,44 грн (штраф за прострочення зобов`язання за першим плановим платежем за період з 03.03.2022 до 09.04.2022);

- 18 249 792,00 грн х 7% = 1 277 485,44 грн (штраф за прострочення зобов`язання за першим плановим платежем за період з 11.03.2022 до 09.04.2022).

6.5.3. В той же час, судом першої інстанції встановлено, що період 11.03.2022-09.04.2022 становить 30 днів, в той час, як пункт 5.7 Договору передбачає застосування штрафу за прострочення оплати понад 30 днів.

6.5.4. Таким чином, суд першої інстанції виснував, що вимога про стягнення штрафу за прострочення оплати підлягає частковому задоволенню у сумі 1 277 485,44 грн.

6.5.5. Як зазначає відповідач у апеляційній скарзі, відповідно до приписів постанови Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 №332 нарахування пені та штрафу за несвоєчасні розрахунки за Договором зупиняються саме з дати введення воєнного стану, тобто з 24.02.2022, а не з 26.04.2022, судом першої інстанції залишено поза увагою такі твердження відповідача, що є протиправним. На думку Товариства, нарахування пені та штрафу, починаючи з 24.02.2022 є таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

6.5.6. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що НКРЕКП, як Регулятор, прийняла у межах своїх повноважень постанову від 25.02.2022 №332 з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25 лютого 2022 року, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду та діє відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

6.5.7. Згідно з пунктом 5 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 №333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

6.5.8. Відповідно до підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

6.5.9. Суд апеляційної інстанції вказав, що з урахуванням дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та постанов НКРЕКП, пункт 5 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 №333) - це бажана з точки зору держави модель поведінки, яка має обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії. Натомість підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

6.5.10. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22 констатував, що постанова №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись ними у своїй господарській діяльності. Враховуючи, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому Законами України було неодноразово продовжено і по цей час, з 24.02.2022 зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

6.5.11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції наведеного не врахував та залишив поза увагою, що регулятор у положеннях підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 чітко визначив період, на який поширюється дія цього положення, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, що стосується спірного періоду нарахування пені.

6.5.12. Здійснивши власний перерахунок пені за період заборгованості з лютого 2021 року до 24 лютого 2022 року, встановивши суми заборгованості та періоди прострочення виконання грошового зобов`язання боржника, не виходячи при цьому за межі визначених позивачем сум та періодів, на які здійснювались відповідні нарахування, з урахуванням усіх коригувань та часткових оплат, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір пені, який підлягає стягненню з боржника на користь позивача, складає 15 198,11 грн [розраховано за період прострочення у січні 2022 року: з 16.02.2022 до 20.02.2022, кількість днів 10, сума боргу 5 077 567,00 грн; з 21.02.2022 до 23.02.2022 (включно), кількість днів 3, сума боргу 782 909,00 грн]. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позов в частині стягнення пені підлягав частковому задоволенню. При цьому, судом апеляційної інстанції взято до уваги, що як передбачено у статті 534 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. У розрахунку пені позивачем не враховувались Акти коригування до Актів надання послуг, що складені після відкриття провадження у цій справі на загальну суму більше 48 млн грн, що вказує на відсутність прострочення за ними та відповідно позовні вимоги в частині заявленої позивачем пені, нарахованих на вказану суму задоволенню не підлягають. Натомість вимоги про стягнення штрафу обчислені за прострочення відповідачем грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного стану, що суперечить імперативним приписам щодо заборони здійснення таких нарахувань, наведеним у підпункті 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332. Відповідно у цій частині позову суду слід було відмовити з означених мотивів.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 02.06.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №908/2251/22 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 18.06.2025 у зв`язку з обранням судді Ємця А.А. до Великої Палати Верховного Суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/2251/22, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.

7.3. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.06.2025 у зв`язку з відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/2251/22, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

7.4. Верховний Суд ухвалою від 24.06.2025 у справі №908/2251/22 зупинив касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №908/2251/22 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №908/948/23.

7.5. Верховний Суд ухвалою від 12.08.2025 у справі №908/2251/22, зокрема, поновив касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №908/2251/22.

7.6. Від Товариства 20.08.2025 до Суду надійшло клопотання, в якому відповідач просив:

- продовжити строк розгляду касаційної скарги Компанії;

- надати інший строк Товариству для надання пояснень з огляду на справу №908/948/23;

- відкласти розгляд касаційної скарги з призначенням іншої дати та часу його проведення у справі №908/2251/22.

7.7. Суд протокольною ухвалою від 21.08.2025 відмовив у задоволенні клопотання відповідача з мотивів та підстав озвучених у судовому засіданні.

8. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8.1. Згідно з приписами статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.3. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. При цьому, самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

8.5. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.6. Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою Компанії є постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у стягнення пені в розмірі 1 441 870,39 грн та 89 700,55 грн судового збору.

8.7. Скаржник означив підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.8. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у контексті підстав касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, з огляду на таке.

8.9. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.10. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.11. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.12. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.13. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.14. Стосовно того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.15. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.16. При цьому, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, за цією підставою касаційного оскарження обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.17. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.18. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.19. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, означених скаржником та вказаними у пунктах 4.1.1 - 4.1.7 цієї ухвали, Верховний Суд виходить з такого.

8.20. Предметом судового розгляду у цій справі є стягнення основної заборгованості, 3 % річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, а предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою Компанії - постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у стягнення пені в розмірі 1 441 870,39 грн та 89 700,55 грн судового збору.

8.20.1. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.20.2. Зі змісту постанови апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні пені вбачається, що вказане судове рішення ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідження в судових засіданнях, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (дивись розділ 6 цієї ухвали).

8.21. Предметом розгляду справи №456/2076/19 було зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та визнання права власності.

8.21.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, незважаючи на повну оплату вартості майнових прав на квартиру, відповідач не виконав свій обов`язок щодо передання квартири чим порушив умови договору.

8.22. Предметом розгляду справи №914/1027/16 було стягнення грошових коштів.

8.22.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки, відповідач здійснив оплату отриманого товару в заявленій до стягнення сумі не на погоджений сторонами банківський рахунок постачальника (позивача), а на інший рахунок і тому отриманий відповідачем товар на заявлену суму залишився ним не оплаченим належним чином.

8.23. Предметом розгляду справи №912/1941/21 було стягнення 3 % річних, пені та штрафу.

8.23.1. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії щодо здійснення своєчасного розрахунку за договором.

8.24. Предметом розгляду справи №904/5899/21 було стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.

8.24.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.25. Предметом розгляду справи №910/12934/18 було стягнення частини заборгованості з орендної плати.

8.25.1. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди.

8.26. Предметом розгляду справи №911/2630/18 було стягнення заборгованості.

8.26.1. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати вартості поставленого товару.

8.27. Предметом розгляду справи №910/974/18 було визнання договору про відступлення частини прав вимог і договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки недійсними.

8.27.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори укладені з порушенням вимог статей 203 «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину», 215 «Недійсність правочину», 1077 «Поняття договору факторингу» ЦК України, статей 17, 24 Закону України "Про іпотеку".

8.28. Предметом розгляду справи №909/965/16 було стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

8.28.1. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу.

8.29. Предметом розгляду справи №913/317/18 було зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке було предметом договору іпотеки.

8.29.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зобов`язання позивача за кредитним договором припинилося у зв`язку із належним його виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання зазначеного кредитного договору, також є припиненою, що дає підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке було предметом іпотеки.

8.30. Предметом розгляду справи №5011-15/10488-2012 було витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно в межах справи про банкрутство.

8.30.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що наявні підстави для визнання права власності за боржником і витребування цього майна у добросовісного набувача.

8.31. Предметом розгляду справи №914/1725/19 було стягнення заборгованості за договором про надання послуг, 3 % річних, пені та інфляційних втрат.

8.31.1. Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з перевезення, організації перевезення та захоронення відходів у частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, умови якої передбачено у договорі, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача основної заборгованості, передбаченої договором пені, а також 3 % річних та інфляційних втрат.

8.32. Предметом розгляду справи №01/1494(14-01/1494) було у межах справи про банкрутства визнання заявника кредитором та включення до реєстру вимог кредиторів грошових коштів, з яких: залишок боргу, стягнутий за рішенням господарського суду; заборгованості за договором постачання електричної енергії за період з вересня 2002 року до січня 2004 року; заборгованість за договором реструктуризації боргу.

8.33. Предметом розгляду справи №925/1052/19 було визнання недійсним та скасування рішення про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та скасування державної реєстрації об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

8.34.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не було повідомлено кожного співвласника, у тому числі й позивача, про проведення зборів зі створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, чим були порушені права позивача на прийняття рішення, участі та голосуванні на зборах, право на виступи, внесення пропозицій, доведення аргументів, інформації, право на участь у формуванні керівного складу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, можливості приймання участі у голосуванні.

8.35. Предметом розгляду справи №906/1179/20 було визнання неправомірною бездіяльності громадської організації в частині ненадання повної та достовірної інформації на запит і про зобов`язання відповідача надати повну та достовірну інформацію на запит.

8.35.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав обов`язок з надання інформації на відповідний запит.

8.36. Предметом розгляду справи №910/1389/18 було стягнення основного боргу, інфляційних втрат і 3% річних.

8.36.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладених з позивачем договорів про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких не виконав в повному обсязі свої зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару (дизельного палива).

8.37. Предметом розгляду справи №922/1019/18 було стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

8.37.1. Позовні вимоги, з посиланнями на статті 1212 «Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави», 1213 «Повернення в натурі безпідставно набутого майна», 1214 «Відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання» ЦК України, мотивовано тим, що відповідач без укладання договору оренди землі здійснює фактичне користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому на праві власності нежитлова будівля, в зв`язку з чим відповідач зобов`язаний відшкодувати розмір збережених коштів, розрахованих як орендна плата за землю.

8.38. Предметом розгляду справи №927/467/17 було стягнення заборгованості, інфляційні втрати, пені та 3 % річних.

8.38.1. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за договором зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму боргу, нараховані відповідно до статті 625 «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання» ЦК України інфляційні втрати, 3 % річних і пеню, передбачену умовами договору.

8.39. Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, викладених у вказаних ним постановах Верховного Суду, з огляду на предмет спору, підстави, правове регулювання, а також іншу, ніж у цій справі фактично-доказову базу та інші обставини, встановлені судами попередніх інстанцій.

8.40. У справах (дивись пункти 8.21-8.21.1, 8.25-8.38.1 цієї ухвали) та цій справі (дивись розділ 6 цієї ухвали) спірні правовідносини виникли за істотно різних договорів та умов цих договорів (договори оренди, поставки, відступлення права вимоги), різної доказової бази, різних доводів, аргументів і заперечень та мають відмінні предмети (зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке було предметом договору іпотеки; витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно в межах справи про банкрутство; визнання заявника кредитором та включення до реєстру вимог кредиторів грошових коштів; визнання недійсним та скасування рішення про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та скасування державної реєстрації об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; визнання неправомірною бездіяльності громадської організації в частині ненадання повної та достовірної інформації на запит і про зобов`язання відповідача надати повну та достовірну інформацію на запит) та підстави позову.

8.41. Що ж до справ №912/1941/21 та №904/5899/21, то слід зазначити, що хоча договори у вказаних справах за своїм видом є схожими договору у цій справі (договір про надання послуг з передачі електричної енергії), втім, означені справи є неподібними, виходячи з такого.

8.41.1. Зі змісту судових рішень у справах №912/1941/21, №904/5899/21 і цієї справи вбачається, що судами у справах №912/1941/21 і №904/5899/21 не застосувались норми Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 на відміну від цієї справи, що обумовлено датою її прийняття та періодом, який вона регулює.

8.41.2. Так, періоди прострочення у справі №912/1941/21 (з серпня 2019 року - лютого 2021 року) та у справі №904/5899/21 (з грудня 2019 року - серпня 2021 року) не входять у період, який розпочався після 23.02.2022. Водночас, у цій справі період прострочення складає лютий 2021 року - вересень 2022 року.

8.41.2. У цій справі суд апеляційної інстанції частково відмовляючи у задоволенні пені посилався саме на приписи Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, яка не регулювала правовідносини, які виникли у справах №912/1941/21 і №904/5899/21.

8.42. Проаналізувавши зміст вказаних вище постанов Верховного Суду, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та наявність/відсутність правових висновків, які невраховано судами під час розгляду цієї справи, Верховний Суд дійшов висновку про неподібність цих справ за наведеними істотними правовими ознаками зі справою, що розглядається, окресленими у цій ухвалі, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані скаржниками для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.43. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на викладені у постановах Верховного Суду висновки, у тому числі, які стосуються норм процесуального права (статті 79 «Вірогідність доказів», 80 «Подання доказів», 86 «Оцінка доказів», 236 «Законність і обґрунтованість судового рішення», 237 «Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду», 269 «Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції» ГПК України) є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

8.44. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.45. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).

8.46. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача та навів свої міркування щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

8.47. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

8.48. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі.

8.49. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.50. Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржники у своїх касаційних скаргах не наводять.

8.51. Верховний Суд бере до уваги доводи Товариства, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тих частинах, які узгоджуються з викладеними у цій ухвалі міркуваннями.

8.52. Разом з тим, слід зазначити, що касаційне провадження у цій справі Суд зупиняв до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №908/948/23.

8.53. Так, постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.07.2025 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задоволено частково, рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 у справі №908/948/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 37 376,30 грн та штрафу в сумі 234 893,61 грн скасовано; справу №908/948/23 в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області; в іншій оскаржуваній частині рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 у справі №908/948/23 залишено без змін.

8.54. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

8.55. Отже, слід з`ясувати наявність/відсутність підстав для необхідності врахування у цій справі висновку щодо застосування норм права, який викладено у постанові від 04.07.2025 у справі №908/948/23.

8.56. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 04.07.2025 у справі №908/948/23 вказав, зокрема, таке:

« 83. Аналізуючи зміст положення пп.16 п.1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413) про зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону "Про ринок електричної енергії", щодо його застосування до випадків порушення договірних зобов`язань, які мали місце до початку повномасштабного російського вторгнення та введення воєнного стану в Україні, Об`єднана палата бере до уваги положення ГК та ЦК, які регламентують застосування штрафних санкцій.

84. За ч.2 ст.217 ГК у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

85. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК).

86. Реалізація господарсько-правової відповідальності може відбуватися як у судовому, так і у позасудовому порядку.

87. Реалізація (застосування) в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання включає застосування загальної та скороченої позовної давності, передбаченої ЦК, якщо інші строки не встановлено ГК (ст.223 ГК), а також припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання (які мають строковий характер), якщо інше не встановлено законом або договором, через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК).

88. Об`єднана палата наголошує, що відповідно до наведених законодавчих приписів відповідальність у вигляді штрафу за правопорушення у сфері господарювання, як і право кредитора на позов, так і обов`язок порушника поновити порушене право, виникає та існує саме внаслідок невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

89. Об`єднана палата враховує, що положеннями пп.16 п.1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 чітко визначений період, на який поширюється дія цього положення, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. Водночас у справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли до введення воєнного стану.

90. При цьому Верховний Суд враховує, що дія норми щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкції до електропостачальників, передбачена постановами НКРЕКП №332, №413, не містить пряму вказівку про надання їй зворотної дії у часі, що дозволило б її застосовувати до початку запровадження воєнного стану, тобто на порушення чи прострочення, що сталися у попередні періоди.

91. Відтак, враховуючи специфіку та спрямованість постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, у якій йдеться саме про період воєнного стану та 30 днів після його припинення або скасування, відсутні підстави невиправданого розширення тлумачення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 щодо розповсюдження її дії на правовідносини, які виникли у попередні періоди.

92. Зазначене відповідає як висновкам із постанови Об`єднаної палати від 19.04.2024 у справі №911/1359/22 (див. п.64 цієї постанови) так і висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №908/818/22, від 02.07.2024 у справі №908/815/22, від 03.07.2024 у справі №908/816/22, від 03.07.2024 у справі №908/817/22, від 12.09.2024 у справі №910/4264/22, від 02.10.2024 у справі №910/4273/22, від яких колегія суддів вважає за необхідне відступити.

93. У зв`язку із цим Об`єднана палата не вбачає підстав для відступу від висновків щодо застосування пп.16 п.1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №908/818/22 (колегія суддів: Рогач Л.І., Дроботова Т.Б., Міщенко І.С.), від 02.07.2024 у справі №908/815/22 (колегія суддів: Дроботова Т.Б., Багай Н.О., Чумак Ю.Я.), від 03.07.2024 у справі №908/816/22 (колегія суддів: Берднік І.С., Зуєв В.А., Міщенко І.С.), від 03.07.2024 у справі №908/817/22 (колегія суддів: Зуєв В.А., Берднік І.С., Міщенко І.С.), від 12.09.2024 у справі №910/4264/22 (колегія суддів: Жайворонок Т.Є., Ємець А.А., Колос І.Б.), від 02.10.2024 у справі №910/4273/22 (колегія суддів: Студенець В.І., Баранець О.М., Губенко Н.М.), про те, що настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше.

94. Натомість Об`єднана палата відступає від протилежних висновків, які викладені у постанові від 15.10.2024 у справі №924/1202/23.

95. Разом з тим, як вбачається зі встановлених оскаржуваними рішеннями обставин, позивач нарахував:

- за прострочення оплати коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021 за електричну енергію для врегулювання небалансів (згідно з процесом врегулювання, передбаченим Додатком 10 Правил ринку) за період 01.08.2019-31.08.2019 на суму 1 102 920,29 грн, сформував та направив відповідачу 31.08.2021, який повинен бути оплачений до 08.09.2021: пеня (процентна ставка 0,01%) за 183 дні в сумі 20 183,44 грн, та штраф, відповідно до ч.2 ст.231 ГК, за прострочення платежу понад 30 днів в сумі 77 204,42 грн;

- за прострочення оплати коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021 за електричну енергію для врегулювання небалансів (згідно з процесом врегулювання, передбаченим Додатком 10 Правил ринку) за період 01.09.2019-30.09.2019 на суму 586 275,97 грн, сформував та направив відповідачу 31.08.2021, який повинен бути оплачений до 08.09.2021: пеня (процентна ставка 0,01%) за 183 дні в сумі 10 728,85 грн, та штраф, відповідно до ч.2 ст.231 ГК, за прострочення платежу понад 30 днів, в сумі 41 039,32 грн.

96. Суд першої інстанції вказав, що надані позивачем розрахунки пені та штрафу перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та є правильними. Стягнув з відповідача пеню в сумі 37 376,30 грн та штраф в сумі 234 893,61 грн. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені та штрафу у зазначених розмірах.

97. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач правомірно зупинив нарахування відповідних санкцій раніше дати введення воєнного стану в Україні; як вбачається із позовних вимог, штрафні санкції, пред`явленні до стягнення, нараховані на зобов`язання, які виникли до введення воєнного стану - у вересні 2021 року, штрафні санкції на прострочене під час дії воєнного стану зобов`язання не нараховувались; твердження скаржника про те, що суд досліджував суми нарахувань пені у розмірі 30 912,29 грн та штрафу у розмірі 118 243,74 грн, а стягнув з відповідача пеню у розмірі 37 376,30 грн та штраф у розмірі 234 893,61 грн не мають під собою підґрунтя та спростовуються самим рішенням та матеріалами справи.

98. Однак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені в сумі 37 376,30 грн суди не надали оцінки розбіжностям у розрахунках (не перевірили відповідні розрахунки), оскільки при цьому вказали, що пеня за прострочення оплати коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021 та коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021, нарахована в загальній сумі 30 912,29 грн (20 183,44 грн + 10 728,85 грн).

99. Аналогічно, задовольняючи позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 234 893,61 грн, не надано оцінки розбіжностям у його розрахунках - за прострочення оплати коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021 та коригуючого рахунку-фактури (invoice) №0503 від 31.08.2021, нараховано штраф в загальній сумі 118 243,74 грн (77 204,42 грн + 41 039,32 грн).

100. Отже, обґрунтованими також є твердження скаржника про те, що суд першої інстанції стягнув штрафні санкції, нараховані у тому числі у період дії в Україні воєнного стану, оскільки такі нараховані за 183 дні, в той час як між першим днем прострочення 09.09.2021 по 24.02.2022 нараховується 168 днів; таким чином пеня нарахована та стягнута з відповідача (за 183 дні) - з 09.09.2021 по 11.03.2022».

8.57. Верховний Суд виходить з того, що предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції в частині пені у розмірі 1 441 870,39 грн.

8.58. Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні пені у розмірі 1 441 870,39 грн зазначив, зокрема, таке:

«Враховуючи, що Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому Законами України було неодноразово продовжено і по цей час, з 24.02.2022 зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Суд першої інстанції наведеного не врахував та залишив поза увагою, що регулятор у положеннях підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 чітко визначив період, на який поширюється дія цього положення, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, що стосується спірного періоду нарахування пені.

Здійснивши власний перерахунок пені за період заборгованості з лютого 2021 року до 24 лютого 2022 року, встановивши суми заборгованості та періоди прострочення виконання грошового зобов`язання боржника, не виходячи при цьому за межі визначених позивачем сум та періодів, на які здійснювались відповідні нарахування, з урахуванням усіх коригувань та часткових оплат, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір пені, який підлягає стягненню з боржника на користь позивача, складає 15 198,11 грн (розраховано за період прострочення у січні 2022 року: з 16.02.2022 по 20.02.2022, кількість днів 10, сума боргу 5 077 567,00 грн; з 21.02.2022 по 23.02.2022 (включно), кількість днів 3, сума боргу 782 909,00 грн), отже, позов в частині стягнення пені підлягав частковому задоволенню. При цьому судом прийнято до уваги, що у як передбачено ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. У розрахунку пені позивачем не враховувались Акти коригування до Актів надання послуг, що складені після відкриття провадження у даній справі на загальну суму більше 48 млн грн., що вказує на відсутність прострочення за ними та відповідно позовні вимоги в частині заявленої позивачем пені, нарахованих на вказану суму задоволенню не підлягають».

8.59. Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині (дивись розділ 6 та пункт 8.57 цієї ухвали) відповідає висновкам Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, які викладені у постанові від 04.07.2025 у справі №908/948/23 (дивись пункт 8.56 цієї ухвали), а тому відсутні підстави для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції в силу приписів частини четвертої статті 300 ГПК України.

8.60. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

8.61. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

8.62. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

8.63. Верховний Суд у прийнятті даної ухвали керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.64. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

8.65. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

8.66. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

8.67. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

8.68. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії, оскільки, після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, є неподібними за змістовним критерієм.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300, 301 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі №908/2251/22 в оскаржуваній частині, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова