ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1622/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлоудсистем"

про стягнення 1653574,85 грн

за участю представників:

від позивача - Орєшкова Н.

від відповідача не прибули

До суду надійшла позовна заява Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлоудсистем" про стягнення 1653574,85грн заборгованості за договором № КД-17/04ПК від 17.04.2012 про встановлення сервітуту на штучно створеній території Нафторайону ДП «Одеський морський торговельний порт», з яких 1352397,34грн основного боргу, 28389,78грн 3% річних, 117069,16грн інфляційних та 155718,57грн пені.

Ухвалою від 29.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.05.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву 15 днів з дня отримання ухвали.

Відповідач отримав ухвалу 29.04.2025 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідач відзиву не надав у встановлений строк, свого уповноваженого представника в засідання не направив.

З огляду на викладене, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Ухвалою від 28.05.2025 повідомлено про відкладення розгляду справи на 25.06.2025.

04.06.2025 позивач подав клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, яке було задоволено судом в засіданні 25.06.2025.

Ухвалою від 25.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 27.08.2025, враховуючи перебування судді у відпустці.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

Між Державним підприємством «Одеський морський порт» (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлоудсистем» (далі - Користувач, Відповідач, Товариство) укладено Договір від 17.04.2012 про встановлення сервітуту на штучно створеній території Нафторайону ДП «Одеський морський торговельний порт» № КД-17/04ПК (реєстраційний номер Адміністрації КД-17112) (далі- Договір).

Згідно з умовами Договору власник надає користувачу право обмеженого користування (далі-сервітут) на об`єкти Нафторайону Адміністрації, зазначені в додатку № 1, за адресою: м. Одеса, вул. Н. Гефта, 2, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за сервітут на умовах Договору (п. 1.1).

Пунктом 1.2 узгоджено, що метою договору є забезпечення користувачу можливості експлуатації розташованих на об`єкті сервітуту трубопроводів і технологічного обладнання, яке належить користувачу.

Згідно з п. 4.1 Договору плата за сервітут становить 15840грн на місяць без ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що відповідач зобов`язується сплачувати оплату за сервітут в строк не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітним. Плата за сервітут підлягає щомісячному коригуванню на індекс інфляції.

В п. 4.3 договору зазначено, що оплата за сервітут здійснюється безготівково на підставі виставлених власником рахунків.

Сервітут є постійним і діє безстроково (п. 3.3).

14.06.2013 укладено додаткову угоду до Договору, якою у зв`язку з реорганізацією змінено найменування власника на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) (позивач).

Додатковою угодою від 31.12.2013 внесено зміни до п. 4.2 Договору і викладено його в наступній редакції: користувач зобов`язується сплачувати оплату за сервітут в строк не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітним. Плата за сервітут в звітному місяці розраховується шляхом коригуванню плати за попередній місяць на індекс інфляції звітного місяця. У випадку, якщо індекс інфляції звітного місяця нижче 100%, то плата за сервітут в звітному місяці приймається рівною до попереднього місяця.

Додатковою угодою від 28.08.2017 внесено зміни до реквізитів сторін.

12.12.2019 сторони уклади додаткову угоду до Договору, якою внесли зміни до реквізитів сторін та додали п. 5.7 до договору.

На виконання договору позивач з вересня 2023 року по січень 2025 року включно надав відповідачу право обмеженого користування (сервітут), на підтвердження чого ним надано до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за вересень 2023р. січень 2025р., які підписані і скріплені печатками сторін.

Відповідно до умов договору плата за користування об`єктами сервітуту становить 1420129,45грн з ПДВ, а саме:

-за вересень 2023 р. (рахунок № 440092 від 09.10.2023) на суму 78834,90грн з ПДВ. Плата за сервітут за вересень 2023 року погашена частково за рахунок надмірно сплачених сум (авансових платежів) Користувачем у період з червня 2013-го по серпень 2024 років включно (з 78 834,90 грн погашено 67 732,11 грн, залишок до сплати по рахунку за вересень 2023 року становить 11 102,79 грн, про що зазначено в рахунку),

- за жовтень2023 р. (рахунок № 440101 від 09.11.2023) на суму 79 465,5 8 грн із ПДВ,

- за листопад 2023 р. (рахунок № 440110 від 08.12.2023) на суму 79 862,92 грн із ПДВ,

- за грудень 2023 р. (рахунок № 440117 від 31.12.2023) на суму 80 421,95 грн із ПДВ,

- за січень 2024 р. (рахунок № 440011 від 09.02.2024) на суму 80 743,63 грн із ПДВ,

- за лютий 2024 р. (рахунок № 440020 від 09.03.2024) на суму 80 985,86 грн із ПДВ,

- за березень 2024 р. (рахунок № 440029 від 10.04.2024) на суму 81 3 90,79 грн із ПДВ,

- за квітень 2024 р. (рахунок № 440038 від 11.05.2024) на суму 81 553,57 грн із ПДВ,

- за травень 2024 р. (рахунок № 440047 від 10.06.2024) на суму 82 042,90 грн із ПДВ,

- за червень 2024 р. (рахунок № 440057 від 10.07.2024) на суму 83 847,84 грн із ПДВ,

- за липень 2024 р. (рахунок № 440064 від 11.08.2024) на суму 83 847,84 грн із ПДВ,

- за серпень 2024 р. (рахунок № 440071 від 10.09.2024) на суму 84 350,93 грн із ПДВ,

- за вересень 2024 р. (рахунок № 440078 від 10.10.2024) на суму 85 616,20 грн із ПДВ,

- за жовтень 2024 р. (рахунок № 440085 від 09.11.2024) на суму 87 157,28 грн із ПДВ,

- за листопад 2024 р. (рахунок № 440092 від 10.12.2024) на суму 88 813,27 грн із ПДВ,

- за грудень 2024 р. (рахунок № 440098 від 31.12.2024) на суму 90 056,65 грн із ПДВ,

- за січень 2025 р. (рахунок № 440006 від 10.02.2025) на суму 91 137,34 грн із ПДВ.

Зазначені рахунки були отримані Користувачем нарочно та поштою. Разом з цим слід зауважити, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити послугу. Аналогічна правова позиція наведена у постановах ВС від 29.04.2020 у справі №916/641/19, від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

В ч. 1 ст. 402 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Однак, у порушення умов вищезазначеного Договору та норм чинного законодавства України, плата за сервітут у період з вересня 2023 - го по січень 2025 року включно залишається несплаченою Відповідачем в сумі 1 352 397,34 грн.

Доказів сплати 1352397,34 грн, або будь-яких заперечень, відповідач суду не надав, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення сплати відповідачем боргу, позивач просить стягнути 28389,78грн 3% річних, 117069,16грн інфляційних, нарахованих станом на 17.03.2025.

Суд перевірив розрахунок 3% річних і інфляційних, здійснений позивачем, і дійшов висновку, що він виконаний правильно, тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних.

Щодо вимог позивача про стягнення 155718,57грн пені, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.2 Договору, у разі порушення строків оплати, встановлених договором, користувач несе відповідальність у вигляді неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання грошових зобов`язань, від суми, що підлягає оплаті, за кожний день прострочення.

Розрахунок пені здійснений позивачем правильно, тому позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню.

Адміністрацією з метою досудового врегулювання заборгованості на адресу Товариства неодноразово направлялися листи про сплату заборгованості:

- № 188/19-03-09/Вих від 31.01.2024,

- № 833/19-03-09/Вих від 29.04.2024,

- № 1811/19-03-14/Вих від 19.09.2024.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлоудсистем" (код 31339337, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 43А) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) (код ВП 38728457, м. Одеса, Митна площа 1) 1352397,34грн основного боргу, 28389,78грн 3% річних, 117069,16грн інфляційних, 155718,57грн пені та 24803,62грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2025 р.

Суддя В.В. Литвинова