ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. Справа№ 910/344/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025

у справі № 910/344/25 (суддя Л.Г. Пукшин)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про розірвання договору та стягнення 579 106, 52 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ» про розірвання договору та стягнення 579 106, 52 грн, обґрунтованими неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ» як продавцем договору купівлі-продажу транспортного засобу №РЕН 220217-5 від 17.02.2022 в частині передачі предмету договору Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» як покупцеві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі №910/344/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 3, 11, 321, 323, 353, 651, 655, 662, 663, 664, 668, 689, 693, 712 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), статей 1, 17 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статей 1, 3, 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та встановленими судом обставинами виконання відповідачем, як продавцем, своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №РЕН 220217-5 від 17.02.2022.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, Товариство вказує, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, а висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи. Також, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Зокрема, заявник вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем виконано зобов`язання за договором купівлі-продажу. Наполягає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо передачі товару згідно з умовами Договору, що є істотним порушенням його умов. Наголошує, що пункти 4.1., 4.8. Договору встановлюють порядок передання предмету договору. В порушення вищенаведених умов Договору, відповідач фактично не передав автомобіль позивачеві, жодних повідомлень про готовність автомобіля для передачі позивачу не надходило, Акт приймання-передачі автомобіля сторони не підписували. Таким чином, факту передачі автомобіля відповідачем позивачеві не відбулося. За доводами Товариства, такі дії відповідача є істотними порушеннями договору купівлі-продажу та є підставою для розірвання договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку та стягнення суми попередньої оплати.

Крім цього, зауважує, що передача автомобіля від Продавця до Покупця повинна була бути здійснена продавцем до 25 лютого 2022 року. Оскільки станом на день примусового вилучення автомобіля Продавець не передав автомобіль Покупцеві, то саме Продавець має нести негативні наслідки, зумовлені примусовим відчуженням автомобіля на користь Збройних Сил України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/344/25 та призначено розгляд скарги на 17.07.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 09.07.2025.

Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/344/25.

08.07.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача, у якому Товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Спростовуючи доводи позивача про невиконання ним обов`язку за договором щодо передачі предмету договору, відповідач підкреслює, що Покупець за повідомленням Продавця прибув 22.02.2024 за адресою поставки Товару: м. Київ, вул. Героїв Оборони, буд. 4. Ним було оглянуто готовий до відвантаження Товар, про що було складено акт огляду автомобіля моделі RENAULT DUSTER Life 1.5D (110hp) MT6 4*2, кузов НОМЕР_1 , датований 22.02.2022 та підписаний без зауважень Позивачем. Це, за доводами Відповідача, прямо суперечить твердженню Позивача про неготовність автомобіля і відсутність повідомлення про його готовність до передачі.

Також, на вимогу п. 4.7. договору Продавцем було передано Покупцю повний пакет документів для реєстрації права власності на цей автомобіль: копію сертифіката відповідності, транзитні номери, аркуш гарантії та обслуговування, додаток: технічне обслуговування, керівництво з експлуатації, що містить інструкцію для обслуговування.

В результаті, 22.02.2022 сторонами було підписано видаткову накладну № РЕН220217-5, що підтверджує передачу вказаного автомобіля Покупцеві та перехід права власності на вказаний автомобіль до апелянта.

14.07.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якому позивач не погодився з доводами відзиву. Зауважує, що видаткова накладна, згідно з умовами Договору, засвідчує перехід права власності на товар від Продавця до Покупця, а не фактичне отримання товару Покупцем, як про це стверджує відповідач у відзиві. При цьому, підписанню видаткової накладної передував огляд автомобіля Покупцем, та сторонами підписаний Акт огляду, що засвідчував лише технічну характеристику автомобіля, що придбавався Покупцем. Вважає, що відповідно до умов Договору Акт приймання-передачі товару є тим документом, що засвідчує як юридичну так і фактичну подію передачі товару Продавцем та прийняття його Покупцем. За доводами позивача, саме з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі товару у строки, визначені Договором, обов`язок Продавця щодо передачі товару вважається виконаним.

В судовому засіданні 17.07.2025 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 14.08.2025.

Третя особа у справі - ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання, призначене на 14.08.2025 свого уповноваженого представника не направив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судова колегія, вислухавши думку учасників справи щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності третьої особи, дійшла висновку про наявність підстав для подальшого розгляду справи без участі учасника справи, який не з`явився.

Так, згідно з частинами 1 та 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача висловив заперечення проти апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її доводів та вимог, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

14.08.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН», відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» (далі також - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ» (далі також - покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №РЕН 220217-5 (далі також - Договір), за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобіль марки Renault або Nissan, комплектація якого зазначена в Специфікації, що є додатком № 1 до цього договору (далі також - товар, автомобіль), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар.

Товар, що постачається за цим договором: модель, тип, рік випуску, VIN, номер автомобіля: автомобіль RENAULT DUSTER life 1,5D (110hp) МТ6 4х2, кузов НОМЕР_1 , 2022 року випуску. Колір, код кольору автомобіля: Білий лід, 369; Кількість: 1 шт.; Загальна вартість товару грн з ПДВ: 533 180, 00 грн.

Відповідно до умов пункту 3.1. договору покупець здійснює повну оплату вартості товару протягом 2-х робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору.

Згідно з пунктом 4.1. договору, продавець поставляє (передає) товар, передбачений п. 1.1. даного договору покупцеві, протягом 5 (ти) банківських днів з моменту надходження коштів (100% передоплата) на рахунок продавця, а покупець зобов`язується прийняти такий товар протягом 5-ти днів з моменту здійснення продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження (електронною поштою на адресу, вказану у цьому договорі).

Умови поставки Товару: EXW, згідно міжнародних правил Інкотермс в редакції 2010 р. Фактичне місце поставки (передачі) товару: м. Київ, вул. Героїв Оборони, 4 (пункт 4.3. договору).

За умовами пункту 4.5. договору право власності на товару переходить до покупця з моменту оформлення продавцем видаткової накладної, за умови виконання покупцем п. 3.1., п. 3.2. договору.

Пунктом 4.6. договору сторони погодили, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження автомобіля переходить до покупця одночасно з переходом права власності, але не раніше підписання сторонами акту приймання-передачі.

Моментом передачі автомобіля продавцем покупцю сторони домовилися вважати момент підписання сторонами акту приймання-передачі (пункт 4.8. договору).

У пункті 5.1. договору сторонами встановлено, що за прострочення передачі автомобіля продавець виплачує покупцю пеню у розмірі 0,001% від ціни переданого в строк товару за кожний день прострочення, але не більше 2% від ціни непереданого в строк товару, окрім п. 4.10. даного договору.

Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 9.11. договору).

18.02.2022, на виконання умов договору, на підставі рахунку-фактури №140 позивачем здійснено оплату за автомобіль у повному обсязі, що підтверджується наданою банківською випискою.

22.02.2022 представниками сторін підписано без зауважень та скріплено печатками видаткову накладну № РЕН220217-5 від 22.02.2022, за якою відповідно до пункту 4.5. договору право власності на автомобіль Renault DUSTER версія JD1 D1 2 ABM 6RS кузов НОМЕР_1 перейшло до позивача.

Також, 22.02.2022 сторонами підписано акт огляду реалізованого транспортного засобу №172/22/000068, в якому, зокрема, зазначені відомості про продавця, покупця, транспортний засіб та висновок щодо відповідності номерів, складових частин транспортного засобу номерам, зазначеним в товарно-супровідній документації на транспортний засіб.

23.02.2022 позивач отримав свідоцтво про реєстрацію за собою вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.02.2022.

Втім, як зазначає позивач, в порушення п. 4.1. та 4.8. договору, відповідач фактично автомобіль позивачеві не передав, жодних повідомлень про готовність автомобіля для передачі позивачу не надходило, акт приймання-передачі автомобіля сторони не підписували.

04.08.2022 позивач звернувся до відповідача з листом вх. №04/08, у якому просив надати роз`яснення щодо придбаного автомобіля, який залишився на території ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» та не був переданий ТОВ «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» як власнику.

Відповідач своїм листом від 04.08.2022 №122 повідомив позивача, що 14.03.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні було здійснено примусове відчуження майна, власником якого є ТОВ «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН», а саме: автомобіль RENAULT DUSTER life 1,5D (110hp) МТ6 4х2, кузов НОМЕР_1 , 2022 року випуску, у зв`язку з чим передача вказаного автомобіля є неможливою з об`єктивних причин.

У той же час, як встановлено судом першої інстанції, 14.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також - ТЦК) у зв`язку із введенням на території України воєнного стану на підставі указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в порядку статті 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", через ведення на території міста Києва бойових дій, керуючись Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022, прийнято рішення про примусове відчуження транспортного засобу: RENAULT DUSTER, кузов НОМЕР_1 (рішення про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану №67/моб/р/1 від 14.03.2022).

14.03.2022 було складено акт №67 про примусове відчуження майна (транспортного засобу: RENAULT DUSTER, кузов НОМЕР_1 ) та акт приймання-передачі транспортних засобів та/або техніки №67/1 від 14.03.2022.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога покупця товару розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу та повернути передоплату, сплачену покупцем, у зв`язку з невиконанням продавцем обов`язку передати оплачений товар.

Крім цього, покупцем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 0,001% від ціни непереданого в строк товару в сумі 10 663,60 грн за період з 26.02.2022 по 18.03.2025, 45 926,52 грн 3% річних та 254 107,96 грн інфляційних втрат за прострочення повернення попередньої оплати, за період з 26.02.2022 по 18.03.2025.

Продавець, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказує на виконання ним обов`язку щодо передання товару. Натомість, саме покупцем не було вчасно забрано придбаний ним товар у зв`язку з чим та внаслідок оголошення в країні військового стану автомобіль було вилучено з території продавця працівниками ТЦК, що, на сьогодні, унеможливлює фактичну передачу автомобіля покупцеві.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, п. 4.1. договору сторони погодили, що продавець поставляє (передає) товар, передбачений п. 1.1. даного договору покупцеві, протягом 5 (ти) банківських днів з моменту надходження коштів (100% передоплата) на рахунок продавця, а покупець зобов`язується прийняти такий товар протягом 5-ти днів з моменту здійснення продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження (електронною поштою на адресу, вказану у цьому договорі).

Матеріалами справи встановлено, що попередня оплата товару була здійснена позивачем 18.02.2022, отже, з урахуванням пункту 4.1. договору, у строк протягом 5 банківських днів - тобто до 25.02.2022, - у продавця виник обов`язок поставити товар у погоджене сторонами місце - м. Київ, вул. Героїв Оборони, 4 (пункт 4.3. договору).

При цьому, обов`язок покупця прийняти товар розпочинається з моменту повідомлення продавця про готовність товару до відвантаження.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку та надаючи оцінку доводам сторін, колегія суддів виходить з того, що спірним є момент виконання обов`язку продавця передати товар покупцю. За доводами продавця, обов`язок був виконаний у повному обсязі, оскільки товар було доставлено у місце поставки, повідомлено покупця про готовність товару до відвантаження, а також передано усі документи на автомобіль.

Натомість, покупець вважає, що продавець свого обов`язку не виконав, оскільки між сторонами не було підписано акту приймання-передачі товару, передбаченого п. 4.8 договору, який засвідчує фактичну передачу товару продавцем покупцю. Покупець наполягає, що з огляду на вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України, сторони визначили інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар, а саме виключно шляхом підписання акту приймання-передачі майна (п. 4.8 Договору).

Надаючи оцінку цим доводам сторін, колегія суддів керується висновками Верховного Суду, яким у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц зазначено, що у частинах 3 та 4 ст.213 ЦК визначені загальні способи тлумачення, що застосовуються при тлумаченні умов договору, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає правильним застосування до спірного договору сторін саме другого рівня тлумачення умов.

Так, за змістом п. 4.1. договору продавець поставляє (передає) товар, передбачений п. 1.1. даного договору покупцеві, протягом 5 (ти) банківських днів з моменту надходження коштів (100% передоплата) на рахунок продавця, а покупець зобов`язується прийняти такий товар протягом 5-ти днів з моменту здійснення продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження (електронною поштою на адресу, вказану у цьому договорі).

Умови поставки Товару: EXW, згідно міжнародних правил Інкотермс в редакції 2010 р. Фактичне місце поставки (передачі) товару: м. Київ, вул. Героїв Оборони, 4 (пункт 4.3. договору).

Матеріалами справи підтверджується, що 18.02.2022 на виконання умов договору на підставі рахунку-фактури №140 позивачем здійснено оплату за автомобіль у повному обсязі, що підтверджується наданою банківською випискою.

Отже, враховуючи умови п. 4.1. договору, продавець був зобов`язаний поставити автомобіль, що є предметом договору у строк до 25.02.2022, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний був прийняти автомобіль, що є предметом договору протягом 5-ти днів з моменту здійснення продавцем повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що встановлений п. 4.1 Договору строк приймання-передачі автомобіля може бути продовжено Продавцем у разі замовлення Покупцем послуг з встановлення додаткового обладнання.

Матеріали справи не містять доказів замовлення Покупцем послуг з встановлення додаткового обладнання. У матеріалах справи відсутні докази направлення Продавцем Покупцю повідомлення електронною поштою на адресу, вказану у цьому договорі про готовність товару до відвантаження.

Разом з цим, у заявах по суті Продавець визнає, що ним було здійснено повідомлення про готовність товару до відвантаження засобами телефонного, а не поштового (електронна пошта) зв`язку.

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам повідомлення Покупця про готовність товару до відвантаження, колегія суддів керується нормами ст. 79 ГПК України, якою встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.02.2022 представниками сторін підписано без зауважень та скріплено печатками видаткову накладну № РЕН220217-5 від 22.02.2022, за якою відповідно до пункту 4.5. договору право власності на автомобіль Renault DUSTER версія JD1 D1 2 ABM 6RS кузов НОМЕР_1 перейшло до позивача.

В той самий день, 22.02.2025 сторонами підписано акт огляду реалізованого транспортного засобу №172/22/000068, в якому, зокрема, зазначені відомості про продавця, покупця, транспортний засіб та висновок щодо відповідності номерів, складових частин транспортного засобу номерам, зазначеним в товарно-супровідній документації на транспортний засіб.

Отже, незалежно від того, що матеріали справи не містять електронного повідомлення продавця про готовність Товару до відвантаження, дії покупця в частині підписання видаткової накладної та акту огляду реалізованого транспортного засобу 22.02.2022 свідчать про його поінформованість з 22.02.2022 про готовність товару до відвантаження, а отже, і необхідність прийняття придбаного ним товару у місці виконання договору у строк, визначений п. 4.1. договору, а саме, протягом 5-ти днів, тобто до 27.02.2022.

Колегія суддів зауважує, що пунктом 4.4. Договору сторони встановили, що у випадку наявності претензій у Покупця до Товару, він повинен повідомити Продавця про них до моменту фактичної передачі товару та підписання Акту приймання-передачі.

Пунктом 4.6. Договору сторони визначили, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження автомобіля переходить до Покупця одночасно з переходом права власності, але не раніше підписання Сторонами Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 4.8. Договору, моментом передачі автомобіля Продавцем Покупцю сторони домовились вважати момент підписання сторонами Акту приймання-передачі.

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що за прострочення передачі автомобіля продавець виплачує покупцю пеню у розмірі 0,001% від ціни переданого в строк товару за кожний день прострочення, але не більше 2% від ціни не переданого в строк товару, окрім п. 4.10. даного договору.

Отже, застосовуючи другий рівень тлумачення до умов пунктів 4.1.-4.6., 4.8., 5.1. Договору, колегія суддів приходить до висновку, що порушення Продавцем строку виконання зобов`язань в частині постачання (передачі) автомобіля Покупцю наступає у момент, коли протягом 5-ти банківських днів він не поставив (передав) товар до місця виконання договору (м. Київ, вул. Героїв Оборони, 4 ) та не повідомив Покупця про готовність товару до відвантаження. Лише у такому випадку, з 25.02.2022 наступає прострочення виконання Продавцем свого зобов`язання з передачі товару Покупцю.

При цьому, передбачений п. 4.8. Акт приймання-передачі лише засвідчує юридичне виконання як Продавцем, так і Покупцем зобов`язань, визначених у п. 4.1. договору шляхом фіксації фактичного передання Продавцем Покупцю товару.

Оскільки Акт приймання-передачі засвідчує не тільки виконання Продавцем свого обов`язку передати Товар Покупцю, а і обов`язок Покупця прийняти цей Товар від Продавця, і він складається за участі обох сторін правочину, відсутність такого акту не може беззаперечно вказувати на невиконання лише Продавцем своїх обов`язків за договором.

Колегія суддів підкреслює, що визначене п. 4.8. підписання сторонами Акту приймання-передачі є обов`язком кожної сторони договору, а не зобов`язанням, у розумінні ст. 509 ЦК України. Зобов`язання Продавця та Покупця визначені п. 4.1. Договору.

Сукупність встановлених під час розгляду спору обставин, а саме, поставки (передачі) товару, передбаченого Договором у місце поставки, передбачене Договором, оплати товару покупцем, оформлення продавцем видаткової накладної, прибуття покупця 22.02.2022 у місце поставки товару та складення акту огляду автомобіля, отримання документів, передбачених п.4.7. Договору та підтвердження покупцем права власності на придбаний товар шляхом оформлення технічного паспорту на автомобіль вказує на те, що Продавець виконав зобов`язання, визначені п. 4.1. Договору. Натомість, Покупець своїх зобов`язань, передбачених п. 4.1. договору в частині прийняття товару до 27.02.2022 (включно) - не виконав.

Лише 04.08.2022 позивач звернувся до відповідача з листом вх. №04/08, у якому просив надати роз`яснення щодо придбаного автомобіля, який залишився на території ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» та не був переданий ТОВ «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» як власнику. При цьому, у момент звернення до Продавця, маючи технічний паспорт на транспортний засіб, Покупець усвідомлював, що є власником цього автомобіля. І лише усвідомивши, що його майно було вилучено працівниками ТЦК 14.03.2022, тобто після спливу строку виконання його обов`язку прийняти товар, звернувся до суду із позовом, що є предметом перегляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу, позивач посилається на норму ст. 665 ЦК України, якою встановлено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Також, позивач вказує на норму ч. 2 ст. 693 ЦК України, якою встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Надаючи оцінку обставинам справи, а саме, щодо поставки (передання) товару у порядку та строки, визначені п. 4.1. Договору, колегія суддів приходить до висновку, що ч. 2 ст. 693 ЦК України застосуванню не підлягає.

Надаючи оцінку доводам позивача про відмову відповідача передати придбаний за Договором товар, колегія суддів вкотре підкреслює, що відповідач, як Продавець за Договором, здійснив поставку (передачу) товару у строки, визначені п. 4.1. Договору та повідомив Покупця про те, що придбаний ним товар готовий до відвантаження. Натомість, саме позивач, як Покупець, не вчинив дії щодо отримання придбаного ним товару у строки, визначені п. 4.1. Договору.

Оскільки матеріалами справи не доведено факту відмови відповідача, як Продавця, передати позивачеві як Покупцю, автомобіль, що є предметом Договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність фактичних, та, відповідно, правових підстав, для задоволення як основних позовних вимог про розірвання Договору та повернення суми попередньої оплати, так і похідних, - в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що під час судового розгляду було встановлено не відмову Продавця передати автомобіль Покупцю, а саме неможливість фактичної передачі автомобіля внаслідок обставин, на які Продавець не міг вплинути, і які, частково стались тому, що Покупець не виконав свого обов`язку з прийняття товару у строки, визначені договором.

Так, 14.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також - ТЦК) у зв`язку з введенням на території України воєнного стану на підставі указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в порядку статті 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", через ведення на території міста Києва бойових дій, керуючись Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022, було прийнято рішення про примусове відчуження транспортного засобу: RENAULT DUSTER, кузов НОМЕР_1 (рішення про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану №67/моб/р/1 від 14.03.2022).

14.03.2022 було складено акт №67 про примусове відчуження майна (транспортного засобу: RENAULT DUSTER, кузов НОМЕР_1 ) та акт приймання-передачі транспортних засобів та/або техніки №67/1 від 14.03.2022.

Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації.

03 березня 2022 року зазначений указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 затверджено Верховною Радою України, а саме Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»

Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься у частині другій статті 353 ЦК України.

Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 757/64569/16-ц (провадження № 14-19цс23) звернула увагу на те, що в Україні існує законодавче регулювання питань, пов`язаних із виплатою компенсації за примусово відчужене, втрачене чи пошкоджене майно в умовах війни, воєнного чи надзвичайного стану, та роз`яснила порядок відшкодування вартості майна, вилученого для потреб оборони держави.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду розтлумачила положення постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998 про «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», якою затверджено «Порядок розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм прийняття, розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Майно, що підлягає примусовому відчуженню, оцінюється в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оцінну діяльність.

Заява про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно приймається, обліковується і розглядається за місцем відчуження майна.

До заяви додаються акт про примусове відчуження майна та висновок про вартість такого майна (пункт 3 Порядку).

За результатами розгляду заяви органи, зазначені у пункті 3 Порядку, оформлюють висновок про здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Висновок оформляється у трьох примірниках. Перший примірник передається заявникові, другий територіальному органу Казначейства, третій зберігається за місцем його оформлення. Висновки обліковуються органом, який їх видав.

Орган, що прийняв рішення про примусове відчуження майна, на підставі виданого ним висновку враховує відповідну потребу в коштах у бюджетному запиті на наступний бюджетний період (після скасування правового режиму надзвичайного стану) або на п`ять наступних бюджетних періодів (після скасування правового режиму воєнного стану) (пункт 7 Порядку).

Виплата повної компенсації здійснюється органами, що прийняли рішення про примусове відчуження майна, у порядку черговості оформлення висновків за рахунок і в межах коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану (пункт 7 Порядку).

Згідно з частиною 5 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" №4765-VI y разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Матеріали справи містять копії Рішення про примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану від 14.03.2022 №67/моб/р/1, акту №67 від 14.03.2022, Наказу Головнокомандуючого ЗСУ від 01.04.2022 №102 (Т.1 арк. 165-167), копію акту приймання-передачі транспортних засобів від 14.03.2022 №67/1 у яких фігурує транспортний засіб RENAULT DUSTER life 1,5D (110hp) МТ6 4х2, кузов VF1HJD1, 2022 року випуску. Колір, код кольору автомобіля: Білий лід. Власником цього автомобіля на дату вилучення 14.03.2022 був позивач, оскільки саме цей автомобіль є предметом Договору купівлі-продажу від 17.02.2022. Тому, саме позивач, як покупець, який не виконав зобов`язань за договором має нести усі юридичні наслідки вилучення його майна представниками ТЦК.

До того, як мотивовано зауважив суд першої інстанції, відповідач, як Продавець за договором не може нести відповідати за наслідки примусового вилучення автомобіля, оскільки, з огляду на умови договору та приписи ЦК України, він несе лише ризик випадкового знищення, або пошкодження майна, чого не було встановлено під час розгляду спору судом.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Надаючи оцінку змісту апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу заявника, що ним фактично перелічено обставини справи, встановлені судом першої інстанції та процитовано зміст норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, однак, чітко не вказано, яку саме норму матеріального права судом першої інстанції застосовано неправильно, або ж, яка із встановлених судом обставин не підтверджується поданими сторонами доказами. У цілому, заявник апеляційної скарги не згодний з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ» виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу. Однак, така незгода не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, під час апеляційного перегляду не підтвердились доводи заявника апеляційної скарги про необґрунтованість, незаконність оскаржуваного рішення суду, про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи, а також про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушені норми процесуального права.

Колегія суддів також враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджується з висновками суду, зробленими за результатами апеляційного перегляду спору.

При цьому, колегія суддів також вважає слушними доводи відповідача про те, що оскільки місцезнаходженням як позивача, так і відповідача є місто Київ, то після передачі 22.02.2022 ТОВ «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» автомобіля, позивач мав реальну можливість забрати свій автомобіль з території ТОВ «УКРАВТО ГОЛОСІЇВСЬКИЙ». Тим більше, що 23.02.2022 ним було оформлено технічний паспорт СТХ №865976, який засвідчує право власності останнього на цей автомобіль.

Однак, жодних дій щодо вивезення автомобіля, у передбачені Договором №РЕН 220217-5 від 17.02.2022 строки, позивач не вчинив, чим самостійно допустив свавільне зволікання з отримання товару без достатніх на це підстав, а відтак відповідач не може нести відповідальність за допущену з боку позивача бездіяльність щодо нездійснення ним самовивозу свого автомобіля з місця поставки: м. Київ, вул. Героїв Оборони, 4.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ ЕНД БІ ЮКРЕЙН» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі №910/344/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі №910/344/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/344/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.08.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська