РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.08.2025Справа № 910/7368/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-транс", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - фізичної особи - підприємця Даценко Наталії Олексіївни; на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" та фізичної особи ОСОБА_1 , про стягнення 151 827,37 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-транс" (далі - Підприємство), як власника транспортного засобу "MAN TGX 26.470", державний номерний знак НОМЕР_1 , 151 827,37 грн майнової шкоди, завданої транспортному засобу "Volvo FH 13 440", державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом "Schmitz", державний номерний знак НОМЕР_3 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

17 червня 2025 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 червня 2025 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7368/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Крім того, цією ухвалою залучено до участі у справі як третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - фізичну особу - підприємця Даценко Наталію Олексіївну; на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "ВУСО" та фізичну особу ОСОБА_1 . Встановлено вказаним третім особам строк для подання пояснень по суті спору - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 23 червня 2025 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 24 червня 2025 року (20 година 04 хвилини), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 23 червня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Підприємство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

1 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від ПрАТ "СК "ВУСО" надійшли письмові пояснення по справі від 30 червня 2025 року, у яких останнє зазначило, що воно у повному обсязі виконало свій обов`язок зі сплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, - Даценко Н.О. , з урахуванням визначних полісом № 220383595 лімітів страхового відшкодування, у розмірі 160 000,00 грн,

8 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від Даценко Н.О. надійшли письмові пояснення по справі від цієї ж дати, у яких остання підтримала позовні вимоги Товариства, а також підтвердила викладені у позовній заяві факти й обставини.

17 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по суті спору від цієї ж дати, у яких останній проти задоволення позову заперечував та вказав про те, що правові підстави для відшкодування позивачем на користь Даценко Н.О. завданих внаслідок спірної ДТП збитків були відсутні. На думку ОСОБА_1 , у даній справі позов заявлено особою, яка не набула право регресу. Разом із письмовими поясненнями ОСОБА_1 подав клопотання про продовження процесуального строку на їх подання. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на подання пояснень третьої особи відмовлено в зв`язку з його необґрунтованістю.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.

Приймаючи до уваги те, що Підприємство належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у її матеріалах достатньої кількості документів для розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2024 року між фізичною особою - підприємцем Даценко Наталією Олексіївною та Товариством було укладено договір оренди транспортних засобів, за умовами якого останнє прийняло в тимчасове платне користування належні Даценко Н.О. транспортні засоби, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач марки "Vоlvо", комерційний опис: FН 13.440, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , 2006 року випуску, колір - білий, державний номерний знак: НОМЕР_2 ; спеціалізований напівпричіп н/пр-фургон рефрижератор, марки "Sснміtz", комерційний опис: SКО 24L, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_5 , 2002 року випуску, колір - білий, державний номерний знак: НОМЕР_6 . Належним чином засвідчена копія вказаного правочину наявна в матеріалах справи.

Вказаний договір підписаний його сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округи Барківським А.В. за реєстровим № 1358.

За умовами пункту 1.4. вказаного правочину всі витрати, пов`язані з використанням транспортних засобів, включаючи витрати зі сплати податків та інших платежів несе Товариство.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що Товариство бере на себе наступні обов`язки: використовувати транспортні засоби на умовах цього договору й у відповідності до мети, визначеної у пункті 1.1. цього правочину; своєчасно й у повному розмірі вносити плату за користування за умовами договору; підтримувати транспортні засоби в технічно справному стані, за власний рахунок проводити їх технічне обслуговування, нести усі витрати на їх утримання та здійснення їх експлуатації; здійснити страхування транспортних засобів; відшкодувати збитки, завдані в зв`язку із втратою або пошкодженням транспортних засобів, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини; після закінчення терміну дії цього договору, а також у випадку його дострокового розірвання, не пізніше 10-ти календарних днів повернути транспортні засоби орендодавцеві в технічно справному стані на підставі відповідного акта приймання-передачі, який підписується сторонами (у тому числі в особі належних представників).

Цей договір укладається строком на 1 рік та набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до 22 серпня 2025 року включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього правочину (пункти 2.1. та 2.2. договору).

12 квітня 2025 року, приблизно 04 год. 20 хв., у місті Києві на Житомирському шосе (неподалік повороту на вулицю Українського відродження) водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак: НОМЕР_7 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль "Vоlvо", державний номерний знак: НОМЕР_8 , з причепом, державний номерний знак: НОМЕР_9 (водій ОСОБА_3 ), який, у свою чергу, від удару скоїв зіткнення з припаркованим попереду автомобілем "Vоlvо", державний номерний знак: НОМЕР_2 , з причіпом, державний номерний знак: НОМЕР_6 (водій ОСОБА_4 ), а останній, у свою чергу, скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль "MAN", державний номерний знак: НОМЕР_10 з причіпом, державний номерний знак: НОМЕР_11 (водій ОСОБА_5 ). Всі вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 пункту 12.1. Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Святошинського районного суду міста Києва від 5 травня 2025 року в справі № 759/8431/25, якою водія автомобіля "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак: НОМЕР_7 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови також наявна в матеріалах справи № 910/7368/25).

Судом встановлено, що автомобіль "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: НОМЕР_1 , належить на праві власності Підприємству, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією технічного паспорту серії НОМЕР_12 .

З матеріалів справи також вбачається, що на момент вчинення вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: НОМЕР_1 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, була застрахована ПрАТ "СК "ВУСО" на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220383595, яким передбачений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Судом також встановлено, що 15 квітня 2025 року Даценко Н.О. звернулася до ПрАТ "СК "ВУСО" із заявою про страхову виплату, копія якої наявна в матеріалах справи.

Як зазначало ПрАТ "СК "ВУСО" у своїх письмових поясненнях, на підставі: ремонтної калькуляції з системи "Audatex" від 28 квітня 2025 року № 2440364 (за якою вартість ремонту транспортного засобу марки "Vоlvо", державний номерний знак: НОМЕР_2 , склала 334 579,22 грн без урахування ПДВ), звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 2 травня 2025 року № 86171 (відповідно до якого вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження спеціалізованого напівпричепу "Sснміtz", державний номерний знак: НОМЕР_6 , склала 156 929,66 грн), а також з вирахуванням сум ПДВ (у зв`язку з відсутністю доказів здійснення ремонтних робіт суб`єктом господарювання - платником ПДВ), - вказаним страховиком, у межах лімітів його відповідальності, передбаченою полісом № 220383595, були складені страхові акти з визначеними у них сумами страхового відшкодування, а саме: від 2 травня № 2440364-1 на суму 115 843,77 грн, від 9 травня 2025 року № 2440365-1 на суму 44 156,23 грн. Належні копії вищезазначених документів наявні в матеріалах даної справи.

Визначені у страхових актах суми страхового відшкодування, які ПрАТ "СК "ВУСО" зобов`язалося сплатити на користь Даценко Н.О. , у встановленому законом порядку не оскаржувалися і були сплачені зазначеним страховиком на рахунок Даценко Н.О. , як власнику пошкоджених транспортних засобів, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по особовому рахунку цієї особи. Вказані обставини також не заперечувалися учасниками справи в їх письмових поясненнях по суті спору.

За частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З наявних у матеріалах справи копій висновків суб`єкта оціночної діяльності - судового експерта Коваля І.М. (свідоцтво від 28 березня 2023 року № 20-23/11, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) від 30 травня 2025 року №№ 124/25, 123/25, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Vоlvо", державний номерний знак: НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок спірної ДТП, склала 159 383,49 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ); вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження спеціалізованого напівпричепу "Sснміtz", державний номерний знак: НОМЕР_6 , склала 152 443,88 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ).

Оскільки невідшкодована власнику зазначених транспортних засобів матеріальна шкода, заподіяна внаслідок спірної ДТП, склала 151 827,37 грн (311 827,27 грн (оцінений розмір завданої шкоди) - 160 000,00 грн (виплачена страховиком сума страхового відшкодування), ФОП Даценко Н.О. звернулася до позивача з вимогою від 2 червня 2025 року № 02-06/2 про сплату збитків у вищезазначеному розмірі (копія вказаної вимоги наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи також вбачається, що ця вимога Даценко Н.О. була задоволена позивачем, спірна сума коштів у розмірі 151 827,37 грн - перерахована на рахунок фізичної особи - підприємця Даценко Н.О. відповідно до платіжної інструкції від 10 червня 2025 року № 3980 з призначенням платежу: "оплата збитків які завдані у наслідок ДТП (12.04.25р) по вимозі № 02-06/2 від 02.06.2025 року, без ПДВ".

У подальшому Товариство звернулось до відповідача з вимогою від 3 червня 2025 року № 03-06/8/25 про сплату останнім завданих внаслідок спірної ДТП збитків у розмірі 151 827,37 грн. Копія вказаної вимоги з доказами її направлення на адресу місцезнаходження відповідача наявні в матеріалах справи. Проте відповіді на цю вимогу відповідач не надав, виплату спірних коштів не здійснив.

Частиною 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У свою чергу, норма вказаної статті не встановлює обмежень щодо кола осіб, які можуть відшкодувати шкоду потерпілій особі і чітко передбачає наявність права зворотної вимоги (регресу) до винної особи (заподіювача шкоди).

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зі змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно шкоди, зокрема, майнової.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини 2 цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 10 серпня 2022 року в cправі № 904/6092/21, від 1 листопада 2021 року в справі № 920/343/20.

Для покладення на юридичну чи фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності, так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належить: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною чи фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків (виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, які хоч і виходять за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу; якщо така шкода завдана працівником у робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 661/740/18.

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу "MAN TGX 26.470", державний номерний знак НОМЕР_1 , є відповідач у даній справі. Вказана обставина не заперечувалася учасниками судового процесу та підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

У матеріалах справи також відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не перебував з відповідачем у трудових відносинах та не виконував своїх трудових обов`язків під час вчинення спірної ДТП.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У свою чергу, відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні приписів статей 76-78 ГПК України на підтвердження того, що ОСОБА_1 , як винна в спірній ДТП особа самовільно (поза виконанням трудових обов`язків), заволодів автомобілем марки "MAN TGX 26.470", державний номерний знак НОМЕР_1 , як і не надав доказів того, що дії, які мав намір вчинити водій на вказаному транспортному засобі, виходять за межі його трудових обов`язків.

При цьому, жодних доказів звернення відповідача до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України, матеріали справи не містять і Підприємством надано не було.

Відповідач під час розгляду справи також не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині суми спірного відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, у тому числі факту дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини ОСОБА_1 , як водія відповідача, в її скоєнні.

Оскільки сума заподіяного матеріального збитку, яка становить 151 827,37 грн, підтверджена матеріалами справи, і Підприємство не надано жодних заперечень та доказів необґрунтованості виплаченої його страховиком потерпілій особі суми страхової виплати за шкоду, завдану майну за полісом № 220383595, як і доказів на спростування встановленої вартості матеріального збитку застрахованих транспортних засобів - автомобіля "Vоlvо", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та спеціалізованого напівпричепу "Sсhmitz", державний номерний знак: НОМЕР_6 , внаслідок їх пошкодження в ДТП та документів на підтвердження оплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо відсутності підстав для її сплати, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимоги Товариства до Підприємства щодо стягнення цієї суми грошових коштів. У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення з відповідача суми в розмірі 151 827,37 грн є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися учасники судового процесу під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову Товариства.

За частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частини 1 статті 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Товариства підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-249, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-транс" (36039, місто Полтава, вулиця Європейська, будинок 57; ідентифікаційний код 35868601) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" (01030, місто Київ, вулиця Пирогова, будинок 6А; ідентифікаційний код 41121825) 151 827 (сто п`ятдесят одну тисячу віcімсот двадцять сім) грн 37 коп. основної заборгованості та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 21 серпня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко