номер провадження справи 6/106/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2025 Справа № 908/1872/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу № 908/1872/25

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ МТЗ» (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1-а, кв. 2)

до відповідача:Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення грошової суми.

Процесуальнідії по справі.

18.06.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх. №2033/08-07/25 (документ сформований в системі «Електронний суд» 18.06.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ МТЗ» до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення суми 85343,35 грн, яка складається з: 9783,00 грн - 3% річних та 75560,35 грн - інфляційні втрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 18.06.2025, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1872/25 та визначено до розгляду судді Федько О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/1872/25 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.(ч. 7 ст. 6 ГПК України).

Згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі №908/1872/25 від 23.06.2025 була направлена учасникам справи до їхніх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд та отримана ними 23.06.2025 о 15 год. 18 хв. (позивач) та о 15 год. 26 хв. (відповідач) про що свідчать довідки про доставку електронних листів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 23.07.2025 сплив тридцятиденний строк наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує повне рішення без його проголошення - 20.08.2025.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилось.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив, що між сторонами укладено договір поставки товару №53-121-01-21-10470 від 19.07.2021, на виконання умов якого позивач (постачальник) здійснив поставку товару відповідачеві на загальну суму 2 390 664,00 грн. За умовами договору відповідач мав здійснити оплату отриманого товару до 17.04.2022. В порушення умов договору відповідач здійснив часткову оплату в сумі 2 344 106,90 грн. Вказані обставини встановленні рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 у справі №908/3222/23, яке набрало законної сили 22.04.2025.

Ураховуючи порушення відповідачем грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати за загальний період прострочення травень 2022 - квітень 2025, 3% річних за період з 15.05.2022 по 01.05.2025.

У відзиві, який надійшов до суду 07.07.2025 (вх. №13798/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 04.07.2025) відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилається на введення правового режиму воєнного стану в Україні, окупацію міста Енергодар, на території якого розташована філія ВП «Запорізька АЕС», захват та зупинення роботи філії ВП «Запорізька АЕС». Відповідач зазначає, що в розумінні ст. 614 ЦК України в його діях відсутня вина, оскільки своєчасному і належному виконанню ним грошового зобов`язання за договором перешкоджають форс-мажорні обставини, настання яких підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. Накладання на відповідача додаткових обтяжень у вигляді 3% річних в розмірі 9 783,00 грн може значно ускладнити його стале функціонування і навпаки призвести до нездатності виконувати фінансові зобов`язання у майбутньому. Просив в задоволенні позову відмовити. У разі задоволення позовних вимог зменшити розмір 3% річних до мінімально можливого. Судові витрати в повному обсязі покласти на позивача.

У відповіді на відзив, який отримано судом 08.07.2025 (вх. №13956/08-08/25, документ сформований в системі Електронний суд 07.07.2025) позивач заперечив проти доводів відповідача. Зауважив, що відповідач має довести, що воєнні дії були форс-мажорними обставинами саме для цього конкретного випадку невиконання господарського зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні клопотання про зменшення розміру 3% річних.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом на подання заперечень на відповідь на відзив.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін суду не надходило.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18.01.2024 року господарським судом Запорізької області було ухвалено рішення у справі 908/3222/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал МТЗ» до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом`в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція про стягнення 8 854 742,60 грн заборгованості (основного боргу за поставлений товар).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 у справі №908/3222/23 набрало законної сили 22.04.2025.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 3 ст. 75 ГПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Оскільки рішення господарського суду Запорізької області від 18.01.2024 року у справі №908/3222/23 набрало законної сили 22.04.2025, таке судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені в ньому факти повторного доведення не потребують.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 18.01.2024, встановлено, зокрема, що 19.07.2021 ТОВ «Універсал МТЗ» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-10470, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, перелік якого наведено в цьому пункті Договору, на загальну суму 2 390 664,00 грн. з ПДВ. (п. 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 15.04.2022).

Строк поставки товару: серпень 2021 року - березень 2022 року. (п. 1.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 24.11.2021).

За змістом п. 12.1 Договору цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Строк дії Договору - 12 місяців з дати укладення.

В пункті 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 15.04.2022 сторонами погоджено, що вартість товару за Договором складає 1 992 220,00 грн., крім того ПДВ 20 %: 398 444,00 грн, загальна вартість разом: 2 390 664,00 грн.

Умовами п. 4.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW м. Дніпро відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач: ЗВ ВП Складське господарство ДП НАЕК «Енергоатом» м. Енергодар, вул. Промислова 133 (склад).

Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адрес Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: . (п. 4.4 Договору)

В пункті 3.2 Договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 3.3 Договору).

Господарським судом під час розгляду справи №908/3222/23 встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 2 390 664,00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 24 від 13.08.2021 на суму 246 182,40 грн, № 30 від 06.09.2021 на суму 574 404,00 грн, № 39 від 06.10.2021 на суму 83 134,80 грн, № 41 від 12.10.2021 на суму 139 546,80 грн, № 42 від 20.10.2021 на суму 401 598,00 грн, № 43 від 06.12.2021 на суму 90 600,00 грн, № 45 від 21.12.2021 на суму 72 762,00 грн, № 46 від 21.12.2021 на суму 45600,00 грн, № 49 від 29.12.2021 на суму 100 407,00 грн, № 2 від 21.01.2022 на суму 295 632,00 грн, № 3 від 21.01.2022 на суму 124 800,00 грн, № 7 від 16.02.2022 на суму 91 197,00 грн, № 8 від 16.02.2022 на суму 124 800,00 грн.

Зазначені вище видаткові накладні підписані уповноваженими особами Постачальника і Покупця, підписи представників сторін скріплені печатками Товариств.

Відповідачем оплата отриманого товару за Договором здійснена частково в розмірі 2 344 106,90 грн.

Таким чином, господарський суд Запорізької області у справі №908/3222/23 встановив, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 53-121-01-21-10470 від 19.07.2021 на дату постановлення судового рішення становила 46557,10 грн.

З наявних в матеріалах справи №908/1872/25 копій платіжних інструкцій господарським судом установлено, що відповідач здійснював оплату отриманого товару за договором поставки товару № 53-121-01-21-10470 наступним чином: 106592,50 грн згідно платіжної інструкції №21914 від 15.12.2021; 139589,90 грн згідно платіжної інструкції №21947 від 16.12.2021; 500000,00 грн згідно платіжної інструкції №1001 від 05.01.2022; 74404,00 грн згідно платіжної інструкції №1948 від 26.01.2022; 26902,80 грн згідно платіжної інструкції №5555 від 17.03.2022; 31224,00 грн згідно платіжної інструкції №5556 від 17.03.2022; 2142,00 грн згідно платіжної інструкції №5557 від 17.03.2022; 45481,06 грн згідно платіжної інструкції №5558 від 17.03.2022; 1057,50 грн згідно платіжної інструкції №5559 від 17.03.2022; 25008,00 грн згідно платіжної інструкції №5560 від 17.03.2022; 7535,76 грн згідно платіжної інструкції №7024 від 11.04.2022; 401598,00 грн згідно платіжної інструкції №7029 від 11.04.2022; 25132,80 грн згідно платіжної інструкції №7031 від 11.04.2022; 11460,00 грн згідно платіжної інструкції №7032 від 11.04.2022; 1563,60 грн згідно платіжної інструкції №7033 від 11.04.2022; 52709,84 грн згідно платіжної інструкції №7034 від 11.04.2022; 600,00 грн згідно платіжної інструкції №7853 від 04.05.2022; 82464,24 грн згідно платіжної інструкції №7886 від 04.05.2022; 72446,00 грн згідно платіжної інструкції №7474 від 11.08.2022; 124800,00 грн згідно платіжної інструкції №7475 від 11.08.2022; 88548,00 грн згідно платіжної інструкції №7476 від 11.08.2022; 72762,00 грн згідно платіжної інструкції №7477 від 11.08.2022; 45600,00 грн згідно платіжної інструкції №7478 від 11.08.2022; 104000,00 грн згідно платіжної інструкції №8502 від 12.09.2022; 75997,50 грн згідно платіжної інструкції №8528 від 12.09.2022; 223186,00 грн згідно платіжної інструкції №8530 від 12.09.2022; 1301,40 грн згідно платіжної інструкції №8598 від 12.09.2022.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, Позивач, керуючись приписами ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 15.05.2022 по 01.05.2025, інфляційні втрати за період з вересня 2022 по квітень 2025.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом порушених прав з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (частина 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 599 ЦК України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції викладеній в п.4.31 Постанови Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

Як убачається з обставин спору, відповідач грошове зобов`язання перед позивачем за Договором №53-121-01-21-10470 від 19.07.2021 у сумі 46 557,10 грн основного боргу, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/3222/23 від 18.01.2024, яке набрало законної сили, не виконав.

Крім того, надані суду платіжні інструкції свідчать про порушення відповідачем строку оплати, встановленого пунктом 3.2 договору (протягом 60 календарних днів з дати поставки товару), відповідно до умов якого товар мав бути повністю оплачений відповідачем не пізніше 17.04.2022.

Відтак, ураховуючи порушення відповідачем строку виконання господарського зобов`язання за договором поставки №53-121-01-21-10470 від 19.07.2021, наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи №908/3222/23 судом не розглядались позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсаційних витрат у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання.

Відтак, заявлені у справі № 908/1872/25 суми 3% річних, що нараховані на суму основного боргу за період прострочення з 15.05.2022 по 01.05.2025 та інфляційних втрат за період з травня 2022 по квітень 2025 не охоплені рішенням суду у справі № 908/3222/23.

Разом з тим, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму трьох процентів річних за період з 15.05.2022 по 01.08.2022 на суму основного боргу в розмірі 855 198,00 грн, за період з 15.08.2022 по 01.09.2022 на суму боргу в розмірі 451 042,00 грн, за період з 15.09.2022 по 01.05.2025 на суму основного боргу в розмірі 46 557,00 грн. Стосовно розрахунку інфляційних втрат, такий розрахунок здійснено позивачем за період травня 2022 по липень 2022 на суму основного боргу в розмірі 855198,00 грн, за серпень 2022 на суму основного боргу в розмірі 451042,00 грн, за період з вересня 2022 по квітень 2025 на суму основного боргу в розмірі 46557,00 грн.

Відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не спростував доводів позивача щодо порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань. Доказів оплати суми заборгованості в розмірі 46557,10 грн за договором №53-121-01-21-10470 від 19.07.2021 суду не надав.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, який виконано позивачем правильно, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 75560,35 грн.

Стосовно наданого позивачем розрахунку 3% річних в сумі 9783,00 грн за загальний період з 15.05.2022 по 01.05.2025 суд зазначає, що розрахунок є неправильним у зв`язку з неправильним округленням сум.

Суд здійснивши відповідний перерахунок 3% річних встановив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за вказаний позивачем період прострочення підлягають задоволенню частково в сумі 9778,75 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних в розмірі 4,25 грн суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних до мінімально можливого. Обґрунтовуючи дане клопотання відповідач вказує, що своєчасному виконанню грошового зобов`язання за договором перешкодило настання форс-мажорних обставин, а саме введення правового режиму воєнного стану в Україні, окупація міста Енергодар, захват та зупинення роботи філії «ВП «Запорізька АЕС».

Зазначає, що у зв`язку з обставинами тимчасової окупації військами рф Запорізької АЕС, яка є філією «ВП» АТ «НАЕК «Енергоатом», з 11 вересня 2022 року ЗАЕС повністю зупинена (шість енергоблоків-«тисячників» сумарною потужністю 6000 МВт тимчасово окупованої ЗАЕС наразі не працюють), відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється.

Також вказує, що АТ «НАЕК «Енергоатом» належить до об`єктів критичної інфраструктури згідно з Переліком секторів критичної інфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №1109 та до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83.

Зазначає, що станом на 2023 рік, вперше за всю історію атомної енергетики, Запорізька АЕС недоступна українській енергосистемі через тимчасову окупацію, яка триває і на поточну дату. Безпека держави та населення України знаходяться у безпосередній залежності від сталої роботи об`єктів АТ «НАЕК «Енергоатом». В свою чергу стала робота енергетичних об`єктів АТ «НАЕК «Енергоатом» залежить від повного та своєчасного фінансування всіх виробничих потреб цих об`єктів.

Внаслідок масованих ракетних атак і атак БПЛА об`єктам енергетичної системи України спричинено значну шкоду. Відповідач зазначає, що основним постачальником електричної енергії у цей критично важливий для України період є АЕС.

Оцінивши доводи представника відповідача в обґрунтування підстав для зменшення суми трьох процентів річних суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Як зазначено судом вище, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Сторони за укладеним між ними договором поставки не встановлювали в договорі іншого розміру процентів річних, відтак у цій справі до спірних правовідносин щодо нарахування процентів річних на заборгованість слід застосовувати положення частини другої статті 625 ЦК України.

Позивачем заявлені до стягнення проценти річних розраховані в розмірі трьох процентів.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. При цьому у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

При цьому, Велика Палата Верховного судуу постанові від 02.07.2025 по справі №903/602/24 зазначила, що суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

За вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду зауважила, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Відтак розмір трьох процентів річних, який становить законодавчо встановлений мінімальний розмір процентів річних, які нараховані відповідачеві, не підлягає зменшенню судом.

З урахуванням наведеного клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 75 560,35 грн та 3% річних в розмірі 9778,75 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно дост. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ МТЗ» (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1-а, кв. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 39567260) суму інфляційних втрат в розмірі 75560,35 грн (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень 35 коп.), 3% річних в розмірі 9778,75 грн (дев`ять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 75 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ МТЗ» (49074, м. Дніпро, вул. Сагайдачного, буд. 1-а, кв. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 39567260) суму судового збору в розмірі 3027,85 грн (три тисячі двадцять сім гривень 85 коп.).

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано -20.08.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько