УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство

21.08.2025 Справа № 910/12716/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко М.О., дослідивши матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" (03134, місто Київ, вулиця Сосніних Сім`ї, будинок, 3, інше, приміщення 1; ідентифікаційний код: 42686374)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" (03179, місто Київ, вулиця Котельникова Михайла, будинок, 87; ідентифікаційний код: 42868720)

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стужень" звернулося до Господарського суду м. Києва із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" у зв`язку з наявністю у нього непогашеної заборгованості у розмірі 15 631 778,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 відкрито провадження у справі 910/12716/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім"; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" у розмірі 14 799 514,61 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім"; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім"; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Святецького Дмитра Вікторовича.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/12716/24 скасовано. Справу № 910/12716/24 направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

26.06.2025 матеріали справи № 910/12716/24 повернулися до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12716/24 передано на розгляд судді Стасюка С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 прийнято справу № 910/12716/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" до свого провадження. Призначено підготовче засідання на 21.08.2025.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" Теплюка В.С. про залишення без розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень", сформовані представником Норовим Г.О.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ALTALUSSE s.r.o. про залишення без розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника, сформоване представником Теплюком В.С.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" Теплюка В.С. про залишення без розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" надійшли додаткові пояснення у справі.

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ALTALUSSE s.r.o. про залишення без розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника, сформоване представником Теплюком В.С.

19.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ALTALUSSE s.r.o. підписане директором Олександр Лі про відкликання як помилково поданого колишнім представником клопотання про залишення без розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника.

19.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" сформована директором Давидовим А.М. в якій вказано, що заявник підтримує заяву про відкриття провадження у даній справі, відкликає повноваження всіх представників, які представляли інтереси заявника до 06.08.2025. Також вказано, що представниками заявника в цій справі будуть адвокати Норов Г.О. (документи вже в матеріалах справи) та Шевчук І.В. (документи будуть надані пізніше).

У підготовчому засіданні 21.08.2025 було досліджено питання щодо наявності в адвоката Шевчука І.В. документів на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" на встановлено відсутність таких документів.

Наявна в матеріалах справи довіреність на справу № 910/12716/24, яка була сформована в електронному суду 20.08.2025 не підтверджує повноваження Шевчука І.В. на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень", оскільки, вона не містить підпису директора, адже, документ був сформований в електронному суді Шевчуком І.В.

Відтак, у підготовчому засіданні 21.08.2025 представник заявника Норов Г.О. надав пояснення по суті поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Стужень" заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та просив суд відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім".

Представник боржника заперечив щодо поданої заяви та просив суд відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім".

Згідно приписів ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства під неплатоспроможністю слід розуміти неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Розглянувши у підготовчому засіданні подані документи та дослідивши докази, суд вказує наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" зареєстровано за адресою: 03179, місто Київ, вулиця Котельникова Михайла, будинок, 87; ідентифікаційний код: 42868720.

27.01.2021 між ТОВ "Стужень" (постачальник) та ТОВ "ДС Ексім" (покупцем) був укладений договір поставки № 27-01-21, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари.

На виконання зазначеного договору за фактом поставки окремих партій товару у вигляді електротоварів (освітлювальних приладів) у період з 29.02.2021 по 19.04.2021 постачальником були складені та надані покупцю видаткові накладні, які були підписані покупцем.

Заявник стверджує, що у період з 02.03.2021 по 04.01.2022 покупець майже щомісячно здійснював часткові оплати за поставлений товар на поточний рахунок постачальника, що підтверджується відповідними банківськими виписками. Втім, у зв`язку із неповним виконанням покупцем своїх зобов`язань за договором поставки зі сплати коштів за поставлений товар, в останнього утворилася заборгованість перед постачальником, яка на переконання заявника становить 14 799 514,61 грн та станом на час розгляду заяви ТОВ "ДС Ексім" не погашена.

У зв`язку з чим, зважаючи на неспроможність боржника погасити свої грошові зобов`язання перед ТОВ "Стужень", заявник звернувся до суду із заявою про ініціювання провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім".

Натомість, у поданому відзиві боржник заперечує щодо відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім" вказуючи, що ТОВ "Стужень" не надано жодних документів на підтвердження доставки товару покупцю та його транспортного перевезення, реальної поставки товару не було, оскільки, ТОВ "Стужень" не має жодного складу за адресою: Київська область, село Бузова, вул. Дніпровська, буд. 28 б. Також боржник стверджує, що заявник не надав товарно-транспортної документації на підтвердження транспортного перевезення товару, а видаткові накладні не містять усіх обов`язкових реквізитів.

Так, згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Порядок подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, а також перелік документів, які мають бути додані до вказаної заяви, визначені статтею 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

За змістом ч. 1 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно правових висновків Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.09.2021 у справі 911/2043/20, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Судова палата також зауважила, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частинами 1, 2 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Поряд з цим, у силу ч. 8 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2022 у справі № 910/13242/21 вказав, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справи про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі, положення ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстав виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право (висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20 та від 16.09.2020 у справі № 911/593/20, від 15.06.2021 у справі № 904/3074/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2022 у справі № 910/4918/21 зауважив, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Тому, вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.

Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.

Правова категорія "спір про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника.

У постанові від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20 Верховний Суд щодо застосування положень вказаної норми КУзПБ зауважив, що наявність заперечень боржника щодо кредиторських вимог ініціюючого кредитора, безспірність яких не підтверджується судовим рішенням, є свідченням наявності спору про право щодо таких вимог ініціюючого кредитора.

У вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що суть підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство через те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, полягає в тому, що саме на час підготовчого засідання (тобто до відкриття провадження у справі) існує спір, який не був предметом судового розгляду, між ініціюючим кредитором та боржником щодо вимог, які є підставою для звернення кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд не може формально підходити до визначення наявності "спору про право", який зводиться лише до заперечень боржником існування тих чи інших правовідносин. У кожному конкретному випадку судом досліджуються заперечення боржника, зокрема, чи ґрунтуються вони на обставинах справи та підтверджуються відповідними доказами. Наявність спору про право має підтверджуватися належними доказами, а не базуватися виключно на припущеннях боржника.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20.

Як слідує з матеріалів справи, згідно умов укладеного між сторонами договору поставки № 27-01-21 від 27.01.2021, зокрема, пунктів 1.1., 4.1. та 4.2. в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари (надалі іменується "товар"). Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), сторони визначають у специфікації, що є додатком № 1 до цього договору.

Загальна сума договору складає 19 396 807 грн. 68 коп.

Покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у Специфікації. Оплата товарів покупцем здійснюється за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника частковими платежами, у сумах, узгоджених сторонами, але в будь-якому випадку остаточний розрахунок по договору має бути здійснено не пізніше 31.12.2022.

Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками (п. 8.5. основного договору).

Натомість, суд відзначає, що до заяви кредитора не було додано додаток № 1 до основного договору, який є його невід`ємною частиною, та визначає деталізовані характеристики товару, що мав поставлятися в межах основного договору. Не було додано цей додаток № 1 кредитором й після отримання відзиву боржника на заяву кредитора.

Так, за змістом основного договору неможливо встановити який саме товар, якої кількості, з якими характеристиками та за якою ціною кредитор зобов`язувався поставити боржнику, у свою чергу, норми ст. 266 ГК України, так само, як і в п. 1.1. основного договору, визначають Специфікацію обов`язковою частиною договору поставки, що безпосередньо визначає його предмет та ціну кожної окремої одиниці товару.

Таким чином, суд вказує про відсутність Специфікації на поставку товару - додатка № 1 до основного договору, оскільки, ТОВ "Стужень" не надано відповідної Специфікації до основного договору, що мала б містити інформацію про істотні умови поставки, а саме, про зміст поняття "товар" та його узгоджену ціну в межах основного договору.

Означені обставини позбавляють суд можливості встановити інформацію про істотні умови поставки, а саме, про зміст поняття "товар" та його узгоджену ціну в межах основного договору.

У поданому боржником відзиві, ТОВ "ДС Ексім" посилається на те, що, видаткові накладні, надані кредитором містять істотні недоліки, а саме, відсутня інформація (ПІБ, посада) про особу, яка ніби то підписувала видаткові накладні від імені ТОВ "ДС Ексім", що унеможливлює висновок про приналежність зазначеного підпису конкретній особі - ОСОБА_1 .

Судом враховано доводи боржника стосовно того, що директор ТОВ "ДС Ексім" ОСОБА_1 не підписував особисто пред`явлені кредитором видаткові накладні, що підтверджується, зокрема, заявою свідка ОСОБА_1 від 09.11.2024.

На підтвердження вказаного було спрямовано адвокатський запит № 60/А.З. від 06.11.2024 (додано до відзиву) до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби та повідомлено суд про подання додаткових доказів по даному факту.

Так, листом від 08.11.2024 № 19 - 78027/18/24 - Вих. ГЦОСІ ДПС України (додано до клопотання від 28.11.2024) у відповідь на адвокатський запит № 60/А.З. від 06.11.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 ) виїхав з території України 04.03.2021 о 16:33 на автомобілі д.н.з. НОМЕР_2 через пункт пропуску Грушів (прикордонний пункт Грушів - Будомєж - пункт пропуску через польсько-український кордон), після чого в`їзд до України здійснив 25.03.2021 о 14:48 на автомобілі д.н.з. НОМЕР_2 через пункт пропуску Краківець (прикордонний пункт Краківець - Корчова - пункт пропуску через польсько-український кордон).

Також банківською випискою ОСОБА_1 за 25.03.2021 (додано до клопотання від 28.11.2024) підтверджується, що 25.03.2021 о 19:11 ОСОБА_1 здійснив придбання пального на АЗС в селі Улашанівка Пулинського району Житомирської області по напрямку руху автошляхом Е40 до міста Києва, а також, о 20:24 в селі Калинівка Бучанського району Київської області, тобто, ще за 60 км до міста Києва.

Таким чином, суд відзначає, що ОСОБА_1 фізично не міг отримувати товари загальною вартістю 2 789 622,18 грн від ТОВ "Стужень" згідно з дев`ятьма видатковими накладними від 25.03.2021, що додані до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, у зв`язку з перебуванням ним за територією країни.

Разом з тим, суд зазначає, що за твердженнями заявника спірний товар ніби то поставлявся та фізично знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, приміщення площею 104,00 кв.м. за вказаною адресою було передано ОСОБА_1 в орендне користування ТОВ "Стужень" на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 311220 від 31.12.2020.

Натомість, судом враховано заперечення боржника стосовно "доставки" вказаного товару йому за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, за вказаною адресою розташований об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 284,7м2, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування будинку № 4670 від 16.12.2011, що підтверджується інформаційною довідкою №402431511 від 05.11.2024 (додано до відзиву), вказаний житловий будинок не є об`єктом, через який можливе провадження господарської діяльності ТОВ "Стужень".

До того ж, як вказує боржник, свідок ОСОБА_1 стверджує, що в будинку в селі Бузова в період з 01.01.2020-01.10.2021 він фактично безперервно проживав разом зі своїм рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У даних запереченнях від 20.01.2025 було повідомлено, що додаткові свідчення будуть подані у формі заяви свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку ст. 88 ГПК України.

Подати таку заяву одночасно із цими запереченнями було неможливо, у зв`язку з проживанням вказаної особи за межами України, а саме в Словаччині в місті Братислава, через що посвідчення заяви свідки та її направлення до України потребує тривалого часу, проте суд першої інстанції залишив означене поза увагою.

Так, заявою свідка ОСОБА_2 від 28.01.2025 стверджується, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: 08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Дніпровська 28б належав рідному братові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є засновником та директором ТОВ "ДС Ексім" ().

В означеному будинку в період з 01.01.2020-01.10.2021 свідок фактично безперервно проживав разом зі своїм рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зазначений період ТОВ "Стужень" () не здійснювало жодних поставок жодних господарських товарів, ні приладів освітлення, ні будь яких інших товарів за адресою: 08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Дніпровська 28б.

Разом з тим, суд також зазначає, що в матеріалах справи наявні платіжні інструкції, долучені боржником до відзиву, про здійснені ним платежів на рахунок кредитора у період з 02.03.2021 по 06.02.2023, згідно з якими боржник, як покупець за договором поставки, здійснював часткові оплати за поставлений товар на поточний рахунок кредитора як постачальника. Всього за даними боржника, останнім було частково сплачено за поставлений згідно договору поставки від 27.01.2021 товар на суму 813 000 грн.

Натомість, суд вказує, що в матеріалах справи відсутня вимога ТОВ "Стужень" до ТОВ "ДС Ексім" про сплату заборгованості за договором поставки № 27-01-21 від 27.01.2021

Таким чином, суд відзначає, що наведені обставини у своїй сукупності, через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою суду під час вирішення питання відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність в цій заяві спору про право, що є самостійною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство. Такий висновок суду є релевантним із позицією Палати Верховного Суду, викладеній у постанові № 911/2043/20 від 22.09.2021.

Згідно п. 2, 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 2 ст. 43 ГПК України).

Таким чином, враховуючи наявність спору про право між заявником та боржником, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім".

Також, суд відзначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства відмова у відкритті провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав відповідь на питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд відзначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого судового рішення.

Крім того, судом встановлено, що в матеріалах справи містяться заяви кредиторів, подані після оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі № 910/12716/24 про банкрутство ТОВ "ДС Ексім" на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2025, зокрема, заява ALTALUSSE s.r.o. з грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" на суму 28 475 843,60 грн та заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" з додатковими грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" у розмірі 6 985 498, 29 грн.

Згідно приписів ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Зважаючи на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/12716/24 скасовано, а справу № 910/12716/24 направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, а також те, що право конкурсного кредитора на звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника виникає з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство, та враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім", то за таких обставин, заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника та додані до них документи, підлягаю поверненню заявникам.

Керуючись ст. 1, 39 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Стужень" (03134, місто Київ, вулиця Сосніних Сім`ї, будинок, 3, інше, приміщення 1; ідентифікаційний код: 42686374) у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" (03179, місто Київ, вулиця Котельникова Михайла, будинок, 87; ідентифікаційний код: 42868720)

2. Заяву ALTALUSSE s.r.o. з грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" на суму 28 475 843,60 грн та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" з додатковими грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" у розмірі 6 985 498, 29 грн та додані до них документи повернути заявникам.

3. Ухвалу направити заявнику, боржнику, ALTALUSSE s.r.o., органу державної виконавчої служби, державному реєстратору за місцезнаходженням боржника.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Кодексом України з процедур банкрутства та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 25.08.2025.

Суддя Сергій СТАСЮК