ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/15480/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - Підлипецький Д. В. (адвокат),

відповідача - Сібілєв М. А. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні Нафтогазові Технології"

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 754 304, 96 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресивні Нафтогазові Технології" (далі - ТОВ "Прогресивні НТГ", відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 754 304,96 грн за договором про закупівлю послуг від 07.02.2023 № (далі - Договір).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо строків виконання робіт..

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 26.03.2025 (суддя Чинчин О. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 (колегія суддів: Мальченко А. О., Тищенко А. І., Михальська Ю. Б.) у справі № 910/15480/2424 позов задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Прогресивні НТГ" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 394 651,71 грн пені, 57 034,23 грн штрафу та 6 775,29 грн судового збору; в іншій частині позову відмовив.

2.2. Судові рішення мотивовано тим, що відповідач порушив строки виконання робіт, встановлені Договором, що, відповідно, є підставою для нарахування позивачем пені та штрафу, згідно з положеннями пункту 10.2 Договору. Однак, позивачем для розрахунку пені та штрафу взято період прострочення виконання зобов`язань відповідачем окремо щодо кожного етапу виконання робіт, що не відповідає умовам укладеного сторонами Договору, суди дійшли висновку щодо необхідності перерахунку розміру пені та штрафу, заявленого до стягнення позивачем. За перерахунком суду обґрунтованою є сума пені у розмірі 394 651,71 грн (за період прострочення з 08.02.2024 до 15.07.2024) та штрафу в розмірі 57 034,23 грн (за прострочення виконання робіт за Договором на підставі Акта приймання виконаних будівельних робіт за липень 2024 № 2, Акта вартості устаткування від 16.07.2024 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт на суму 814 774,72 грн).

2.3. При цьому суди відхилили посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин за Договором у зв`язку з необґрунтованістю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Оператор ГТС України" не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями в частині відмови у стягненні пені та штрафу в розмірі 1 302 619,02 грн (639 862,7 грн пені та 662 756,32 грн штрафу) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/15480/24 в частині відмови у стягненні пені та штрафу; ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. Як на підставу касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень ТОВ "Оператор ГТС України" посилається на пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про помилковість врахування судами першої та апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування положень статей 6, 213, 549, 610, 611, 627-629, 637, 837, 846, 875 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), які викладені у постановах від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17.

4.1.3. За твердженням скаржника, за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт / поставки обладнання в межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт.

4.1.4. Однак, у вирішенні цього спору суди не врахували, що умови укладеного між сторонами спору Договору мають перевагу над нормами цивільного законодавства при врегулюванні правовідносин сторін та їх реалізації, а тому, висновки судів про неможливість стягнення з підрядника неустойки за порушення строків виконання окремих робіт за договорами підряду, в тому числі будівельного, є безпідставними.

4.1.5. На переконання скаржника, такі висновки не узгоджуються та прямо суперечать положенням частини третьої статті 883 ЦК України, які безпосередньо передбачають можливість стягнення із підрядника сум неустойки за порушення строків виконання окремих робіт (етапів). Означені висновки також не узгоджуються з положеннями пункту 10.2 Договору та порушують права сторін на свободу договору. Тобто укладення його за внутрішнім волевиявленням та на погоджених сторонами умовах.

4.1.6. Крім того, позивач вважає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не зазначили норми діючого нормативно-правового акта, який містить пряму заборону / неможливість нараховувати і стягувати штрафні санкції з контрагента за порушення строків виконання окремих етапів або частини робіт за договорами підряду, зокрема, і будівельного.

4.1.7. За наведеного скаржник вважає, що здійснене судами застосування норм права у цьому спорі фактично порушує принципи свободи та обов`язковості договору як фундаментальних принципів договірного права, а тому існує необхідність відступу від означених вище висновків Верховного Суду (застосованих судами), шляхом їх конкретизації таким чином: "якщо умовами Договору передбачено можливість застосування неустойки (штраф, пеня) за несвоєчасне виконання робіт та/або частини робіт відповідно до узгодженого сторонами графіку їх виконання, то сторони можуть застосовувати таку неустойку за прострочення виконання окремих етапів (видів) робіт / поставки обладнання в межах основного зобов`язання".

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Прогресивні НТГ" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Між ТОВ "Прогресивні НТГ" (Підрядник) та ТОВ "Оператор ГТС України" (Замовник) 07.02.2023 укладений Договір про закупівлю послуг № , за умовами якого Підрядник за завданням Замовника, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується на свій ризик надати Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Богуслав) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм ЦК України та ГК України, далі іменуються - Роботи), а Замовник - прийняти та оплатити такі Роботи відповідно до умов цього Договору.

5.2. У пункті 1.2 Договору сторони погодили, що склад, обсяги, вартість Робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток № 1), Договірною ціною (Додаток № 2) та Графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору.

5.3. Відповідно до положень пункту 1.3 Договору загальна вартість виконуваних Робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із Договірною ціною (Додаток № 2) становить: 10 650 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 1 775 000,00 грн.

5.4. Згідно з пунктом 3.3 Договору оплата за цим Договором проводиться в такому порядку: Замовник протягом 30 (тридцяти) календарних днів, але не раніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів з моменту прийняття Робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок Підрядника суму вартості прийнятих Робіт. При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

5.5. У пункті 4.1 Договору погоджено, що Підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання цього Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

5.6. Строки виконання Робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей Договір у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 4.2 Договору)

5.7. Згідно з пунктом 4.3 Договору датою закінчення виконаних Підрядником Робіт вважається дата їх прийняття Замовником в порядку, передбаченому Розділом 5 цього Договору. Виконання Робіт може бути закінчено Підрядником достроково за умови письмової згоди Замовника.

5.8. За умовами пункту 4.4 Договору, місце виконання Робіт (надалі - Об`єкт): ГРС Богуслав, Київська обл., Обухівський р-н., с. Дибинці (ГКС-35).

5.9. Передача виконаних Робіт Підрядником і прийняття їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками Сторін (пункт 5.1 Договору).

5.10. У пункті 10. 2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток № 3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних Робіт.

5.11. Суди встановили, що у Додатку № 3 до Договору (Графік виконання робіт) сторони погодили такі строки виконання робіт, зокрема: 1) обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 днів; 2) виготовлення / придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 днів; 3) пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.

5.12. Додатковою угодою від 25.10.2023 № 1 до Договору Сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1. Договору в такій редакції: "3.1. Загальна вартість виконуваних Робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із Договірною ціною (Додаток № 2) становить 10 642 989,11 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 773 831,52 грн".

5.13. У пунктах 2- 3 Додаткової угоди від 23.02.2024 № 1 до Договору сторони дійшли згоди Додаток № 1 до Договору "Технічні, якісні та кількісні характеристики" викласти в редакції Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди та Додаток № 2 до Договору "Договірна ціна" викласти в редакції Додатку № 2 до цієї Додаткової угоди.

5.14. Надавши оцінку умовам Договору суди встановили, що роботи з виготовлення / придбання та доставки обладнання, монтажні роботи за Договором відповідач мав обов`язок виконати у строк до 07.02.2024 включно.

5.15. Згідно з Актами приймання виконаних будівельних робіт за березень 2024 року № 1 на суму 48 436,50 грн, за липень 2024 року № 2 на суму 706 774,72 грн, за червень 2023 року № 1 на суму 299 040,00 грн, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, Актами вартості устаткування від 07.03.2024 на суму 9 419 510,89 грн, від 16.07.2024 на суму 108 000,00 грн, відповідачем виконані роботи з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Богуслав) на загальну суму в розмірі 10 581 762,11 грн. Вказані роботи прийняті позивачем, Акти підписані без зауважень.

5.16. Разом із цим, у встановлений Договором строк відповідач свій обов`язок щодо своєчасного виконання робіт не виконав, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача з претензіями від 21.08.2023 № 6, від 25.04.2024 № 18 та від 14.10.2024 № 22 у яких просив сплатити штрафні санкції, нараховані у зв`язку з таким простроченням.

5.17. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором саме зі сторони Підрядника щодо виконання робіт у передбачені договором строки, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення пені та штрафу, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором.

5.18. Заперечуючи проти задоволення вимог первісного позову ТОВ "Прогресивні НТГ" вказує на безпідставність застосування штрафних санкцій до закінчення строку виконання таких робіт. Також відповідач вказував на необхідності застосування до спірних відносин положень статей 612, 613 ЦК України, оскільки має місце прострочка кредитора. Зокрема, з моменту погодження робочої документації, тобто з 28.06.2023 до моменту укладання Додаткової угоди від 25.10.2023 № 1, яка підписана сторонами саме, з метою уточнення робіт, які необхідно виконати, у Підрядника була відсутня об`єктивна можливість приступити до виконання Робіт за Договором. Крім того, відповідач вказував, що виконання робіт з пропуском строків відбулося у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин.

6. Розгляд клопотань

6.1. У судовому засіданні 19.08.2025 представник ТОВ "Оператор ГТС України" також заявив клопотання про передачу справи № 910/15480/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

6.2. Суд протокольною ухвалою від 19.08.2025 постановив розглядати клопотання позивача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду спільно з доводами касаційної скарги.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.3. У зв`язку з відпусткою судді Власова Ю. Л., склад судової колегії касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення пені і штрафу, у зв`язку з порушенням підрядником строків виконання робіт.

8.2. Суди першої та апеляційної інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог мотивували свої висновки тим, що укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором підряду, правовідносини щодо якого регулюються положеннями, зокрема, § 1 Глави 61 ЦК України.

8.3. Проаналізувавши передбачені договором зобов`язання сторін, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що основним зобов`язанням Підрядника за договором є надання передбачених у пункті 1.1 Договору з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Богуслав). Умовами Договору з урахуванням додатків до нього також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації; виготовлення / придбання основних блоків та вузлів; будівельно-монтажні роботи; електромонтажні роботи; пусконалагоджувальні роботи.

8.4. Проаналізувавши передбачені у Договорі підряду зобов`язання Підрядника, суди врахували правову позицію Верховного Суду щодо застосування неустойки за порушення строків виконання підрядних робіт та виходили з того, що умовами Договору з урахуванням додатків до нього також визначені інші обов`язки підрядника, які існують в межах основного зобов`язання. Зокрема, обов`язок забезпечення виготовлення / придбання обладнання у певні строки, який пов`язаний із виконанням передбачених Договором робіт, оскільки відповідне обладнання підлягає монтуванню і встановленню на об`єкті будівництва. Тобто, є необхідним саме для виконання таких робіт, а також обов`язок виконати пусконалагоджувальні роботи.

8.5. Отже, за висновками судів, основним зобов`язанням Підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого Договору.

8.6. Суди встановили, що сторонами у Договорі визначено початок перебігу терміну виконання робіт саме з дати підписання договору - 07.02.2023 та завершується зі спливом строку виконання встановленого для останнього етапу робіт (365 календарних днів), а отже Підрядник мав завершити роботи до 07.02.2024 включно.

8.7. За загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт, зокрема і тих, які стосуються поставки обладнання в межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах Договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт.

8.8. Надавши оцінку, змісту укладеного між сторонами Договору, суди дійшли висновку, що формулювання пункту 10.2 Договору не містить словосполучення "етапи робіт". Натомість, означений пункт містить поняття "виконання Робіт" та "при порушенні строку виконання робіт", а тому, за висновком суду, вживаючи формулювання "…у випадку несвоєчасного виконання Робіт…" та "…при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 календарних днів Підрядник додатково сплачує…" сторони мали на меті покладення на боржника відповідальність за прострочення саме кінцевого строку виконання робіт, а не за несвоєчасне виконання кожного окремого етапу робіт.

8.9. З огляду на викладене суди і дійшли висновків, що прострочення відповідачем у виконанні зобов`язань за Договором починається із наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за Договором, тобто із 08.02.2024, а відповідно, саме із цієї дати виникає право позивача на нарахування пені та штрафу.

8.10. Причиною подання касаційної скарги стала незгода ТОВ "Оператор ГТС України" з висновками судів в частині відмови у стягненні пені та штрафу в розмірі 1 302 619,02 грн (639 862,7 грн пені та 662 756,32 грн штрафу).

8.11. У решті рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції жодним з учасників спору не оскаржується та, відповідно, не переглядається Верховним Судом, зважаючи на приписи статті 300 ГПК України.

8.12. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.13. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

8.14. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.15. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.16. Разом із тим, як вже зазначено вище, скаржник вказує на помилковість врахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування положень статей 6, 213, 549, 610, 611, 627-629, 637, 837, 846, 875 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), які викладені у постановах від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17.

8.17. У контексті доводів касаційної скарги та підстави касаційного оскарження визначеної скаржником Суд зазначає таке.

8.18. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

8.19. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 зазначеного Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

8.20. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

8.21. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

8.22. Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

8.23. Верховний Суд відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

8.24. Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду, зокрема, є: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

8.25. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

8.26. Відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

8.27. Водночас скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідності відступлення від висновку, викладеного в означених скаржником постановах Верховного Суду, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

8.28. За своїм змістом посилання скаржника на приписи пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України є загальними, абстрактними, містять ознаки формального характеру та незгоду з висновками судів попередніх інстанцій, які були зазначені в оскаржуваних у даній справі судових рішеннях.

8.29. Фактично викладені позивачем в касаційній скарзі доводи зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, та власних заперечень скаржником висновків Верховного Суду, які (висновки) викладені у наведених скаржником постановах.

8.30. У контексті доводів скаржника та підстав касаційного оскарження Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

8.31. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

8.32. Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

8.33. У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому, значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.

8.34. Суд у цьому аспекті зауважує, що за змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору.

8.35. Предмет договору визначається у момент його укладення, без нього не може існувати договору, а тому не може виникати зобов`язання; предмет договору має відображати головну сутність договору даного виду.

8.36. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди надали оцінку умовам Договору укладеного між сторонами спору та дійшли висновку про те, що у цій справі між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного Договору.

8.37. Так, статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

8.38. У розумінні наведеної норми основним предметом договору підряду є результат виконаних підрядником робіт.

8.39. Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій установили, що основним зобов`язанням підрядника за договором є надання передбачених у пункті 1.1 Договору з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Богуслав). Водночас умовами Договору з урахуванням додатків до нього також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації; виготовлення / придбання основних блоків та вузлів; будівельно-монтажні роботи; електромонтажні роботи; пусконалагоджувальні роботи.

8.40. Отже, проаналізувавши передбачені у конкретно цьому договорі підряду зобов`язання підрядника, суди дійшли заснованого на умовах договору та вимогах статей 638, 837 ЦК України висновку, що основним зобов`язанням Підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого Договору.

8.41. Верховний Суд наголошує, що за змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

8.42. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

8.43. Як встановили суди, сторони в Договорі сторони встановили, зокрема, початок перебігу терміну виконання робіт починається саме з дати підписання договору - 07.02.2023 та завершується зі спливом строку виконання встановленого для останнього етапу робіт (365 календарних днів), а отже Підрядник мав завершити роботи до 07.02.2024 включно.

8.44. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

8.45. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

8.46. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

8.47. За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.48. Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.49. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % цієї вартості.

8.50. За змістом частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

8.51. Щодо покликань скаржника на помилковість висновків суду та безпідставність таких висновків з огляду на положення частини третьої статті 883 ЦК України, Суд зауважує таке.

8.52. Відповідно до частини другої статті 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

8.53. Відповідно до положень частини третьої статті 883 ЦК України суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

8.54. У аспекті порушених у касаційній скарзі питань Суд наголошує, що положення статей 230, 231 ГК України та статей 549, 627, 846, 875, 883 ЦК України при вирішенні питання застосування неустойки у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт / робіт за договором будівельного підряду є універсальними у правозастосуванні при вирішенні цієї категорії спорів, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.

8.55. Отже, як правильно зазначили суди, за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт.

8.56. При цьому, суди врахували, що така ж стала та послідовна правова позиція щодо відповідальності підрядника у вигляді сплати неустойки за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17 та у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20, від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24.

8.57. Суд у контексті доводів касаційної скарги зауважує, що скаржник залишає поза увагою те, що, як встановлено судами, умови пункту 10.2 Договору не містять прив`язки до порушення Підрядником окремих етапів робіт. Наведене свідчить про обґрунтованість висновків судів, що погоджені сторонами умови Договору в частині відповідальності підрядника за порушення строків виконання робіт не передбачали можливості стягнення неустойки за порушення строків виконання окремих етапів виконання робіт.

8.58. Водночас Суд зазначає, що доводи скаржника не містять належного обґрунтування необхідності відступити від зазначеного правового висновку. Суд також зазначає, що норма, закріплена в частині третій статті 883 ЦК України не змінює та не спростовує зазначений правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/22058/17 з огляду на те, що не є нормою закону, яка передбачає сплату неустойки саме за порушення підрядником окремих етапів робіт, а врегульовує інші випадки.

8.59. Крім того вважає за необхідне підкреслити, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

8.60. У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 25.06.2019 у справі № 911/1418/17, від 15.01.2020 у справі № 914/261/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18.

8.61. Суд також зауважує, що питання застосування положень статті 230 ГК України та статей 549, 627, 846, 875, 883 ЦК України у подібних (тотожних) правовідносинах було предметом розгляду Верховним Судом у постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24. У аспекті порушених у касаційній скарзі питань Верховний Суд враховує, що у справі яка розглядається (№ 910/15480/24) та у наведеній справі тотожними є суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також фактичні обставини. Крім того у справі, що розглядається (№ 910/15480/24) та у справі № 910/3385/24 сторонами спору ТОВ "Прогресивні НТГ" (Підрядник / відповідач) та ТОВ "Оператор ГТС України" (Замовник / позивач).

8.62. У справі, що переглядається, спір між сторонами виник у подібних правовідносинах і умови укладеного між сторонами спору Договору є тотожними умовам договору, укладеного між сторонами спору у справі № 910/3385/24.

8.63. Отже, відповідальність Підрядника за умовами укладеного між сторонами у цій справі Договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, а тому відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за Договором із 08.02.2024 та, відповідно, саме із цієї дати виникає право позивача на нарахування пені та штрафу.

8.64. При цьому позивач у касаційній скарзі у контексті положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України не наводить вагомих і достатніх аргументів, які б дійсно свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладених у означених постановах щодо застосування статей 6, 213, 549, 610, 611, 627-629, 637, 837, 846, 875, 883 ЦК України та статей 230, 231 ГК України, оскільки скаржником не доведено наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення; зміна суспільного контексту).

8.65. Враховуючи викладене вище, у межах цієї справи відсутні правові підстави для відступлення від висновку Верховного Суду, який викладений у постановах від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, оскільки скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від означених вище висновків Верховного Суду, як і не навів змістовного обґрунтування мотивів і причин такого відступлення, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які свідчили б про помилковість такого висновку.

8.66. Отже, судом касаційної інстанції відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

8.67. Розглянувши клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

8.68. Однак, скаржник не наводить будь-якого обґрунтування щодо наявності підстав визначених у частинах четвертій та п`ятій статті 302 ГПК України. З матеріалів справи та оскаржуваних судових рішень наявність таких підстав також не вбачається.

8.69. Заявлене скаржником клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду також не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, в тому числі наявності правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у справах з подібними правовідносинами. Не містить аргументів, які б свідчили про наявність правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій. Як і не містить обставин які б свідчили про існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах. Тобто, позиція позивача не містить викладення правової проблеми, яка має місце саме у правозастосуванні.

8.70. За таких обставин Суд не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

8.71. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.72. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.73. Суд зазначає, що наведене у розділі 8 цієї постанови в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги позивача.

8.74. Колегія суддів бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, яка узгоджується з викладеним у цій постанові.

8.75. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України», від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.76. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявності яких скаржник у цій справі аргументовано не довів.

8.77. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. Згідно з частинами першою, другою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

9.3. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 (в оскаржуваній частині) зі справи № 910/15480/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова