ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2025 р. Справа№ 911/3611/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024

у справі № 911/3611/23 (суддя О.О. Третьякова)

за позовом Керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Білоцерківської районної державної адміністрації,

2) Київської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось

та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання для цілей спеціального використання водних біоресурсів в режимі рибогосподарської експлуатації земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, зобов`язання повернути земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Білоцерківської окружної прокуратури (далі також - Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Білоцерківської районної державної адміністрації (далі також - Білоцерківська РДА) та Київської обласної державної адміністрації (далі також - Київська ОДА) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» (далі також - Товариство) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та зобов`язання повернути земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом.

Позовні вимоги мотивовані порушенням вимог земельного та водного законодавства використанням відповідачем водного об`єкта - Косівського водосховища та розташованих під ним земельних ділянок з кадастровими номерами :03:003:1010, :03:003:0006, :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003 без отримання у встановленому законодавством порядку документів, що надають право на використанням водного об`єкта та земельних ділянок під ним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.03.2024 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось (далі також - РОВР) та Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі також - Держрибагентство).

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.10.2024 у справі №911/3611/23 позовні вимоги задоволено повністю. Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні Київською обласною державною адміністрацією майном шляхом припинення використання для рибогосподарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» водного об`єкту Косівського водосховища, розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:003:1010, :03:003:0006 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» повернути державі в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:1010, :03:003:0006 з розташованим на них водним об`єктом Косівським водосховищем.

Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні Білоцерківською районною державною адміністрацією майном шляхом припинення використання для рибогосподарської діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» водного об`єкту Косівського водосховища, розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» повернути державі в особі Білоцерківської районної державної адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003 з розташованим на них водним об`єктом Косівським водосховищем.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» на користь Київської обласної прокуратури 5 368,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано нормами статті 13 Конституції України, статей 1, 6, 43, 45-49, 51, 85 Водного кодексу України (далі також - ВК України), статей 58, 59, 79, 122-124, Земельного кодексу України (далі також - ЗК України), статей 256, 391 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), статей 1-3, 13-15 Закону України «Про аквакультуру», статей 1, 25, 27, 34, 36, 41, 42, 53 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», статей 17, 25 Закону України «Про тваринний світ», пункту 1.5 Порядку ведення державного обліку водокористування (наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 16.03.2015 №78), пункту 1.1, 1.3, 2.8 Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 №4, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) та встановленими судом обставинами фактичного використання Товариством Косівського водосховища для цілей аквакультури без правовстановлюючих документів як на земельні ділянки, на яких розташовано водосховище, так і на цей водний об`єкт.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги за апеляційною скаргою, Товариство вказує на порушення судом першої інстанції норм статей 59, 122, 124 Земельного кодексу України, статей 51, 85 Водного кодексу України, статті 26 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», статті 17, 26 ЗУ «Про тваринний світ», статті 14 Закону України «Про аквакультуру», статті 391 ЦК України.

Так, звертаючись з негаторним позовом, Прокурор не надав доказів на підтвердження перешкоджання власникам у здійсненні ними права користування та розпорядження майном, що виключає застосування положення ст. 391 ЦК України.

Не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що рибогосподарська діяльність, якою займається Товариство на Косівському водосховищі відноситься до аквакультури. Режим рибогосподарської експлуатації Косівського водосховища, погоджений Держрибагенством є набором технічних умов (норми вилову, норми відтворення ВЖР) для здійснення промислового рибальства. На підставі Режиму товариство отримало Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у Косівському водосховищі № 102.

Товариство зауважує, що здійснює вселення водних біоресурсів у водосховище на підставі Порядку штучного розведення (відтворення), вирощування водних біоресурсів та їх використання, затвердженого наказом Мінагропромполітики України, від 26.08.2022 № 622. Відповідно до абз. 3 п. 1 Порядку, його дія не поширюється на правовідносини у сфері аквакультури. Товариство також підкреслює, що водні біоресурси знаходяться у Косівському водосховищі у стані природної волі, вони належать не Товариству з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське», а державі, яка займається їх охороною.

Товариство також зауважує, що спеціальне використання об`єктів тваринного світу здійснюється лише за відповідними дозволами чи іншими документами, що видаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ця вимога поширюється також на власників чи користувачів земельних ділянок, на яких перебувають (знаходяться) об`єкти тваринного світу.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про тваринний світ», підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України.

Отже, за доводами Товариства, ним здійснюється саме промислове рибальство на Косівському водосховищі, що не передбачає використання водного об`єкту або земельних ділянок, на яких він розташований інакше, ніж для цілей промислового рибальства.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» на рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024 у справі № 911/3611/23 та призначено її розгляд на 22.05.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 02.05.2025.

Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3611/23.

01.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, у якому Прокурор просить залишити апеляційну скаргу Товариства без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вважає доводи Товариства, викладені у апеляційній скарзі необґрунтованими та юридично неспроможними, такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні ним норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та невірному розумінні норм процесуального права. Натомість, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.10.2024 є законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та з додержанням норм процесуального права.

Безпідставними є посилання Товариства на те, що звертаючись до суду з негаторним позовом прокурором не надано доказів на підтвердження перешкоджання власникам у здійсненні ними права користування та розпорядження майном, що виключає застосування положення ст. 391 ЦК України. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц).

Прокурор підкреслює, що проведеним 26.06.2024 оглядом місцевості на прилеглій до земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0023 території, що розташована за межами с. Косівка Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, а також на самому водному об`єкті, виявлено моторний човен та катер, сітки для вилову водних біоресурсів, що свідчить про використання позивачем не лише належної йому на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0024, а й прилеглих земельних ділянок комунальної форми власності, а також земель водного фонду із прибережною захисною смугою, що підтверджується планом земельної ділянки, який є додатком до протоколу огляду місцевості від 26.06.2024, копію якого направлено до суду та сторонам провадження.

Прокурор також наголошує, що режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта не є визначеною законодавством підставою для отримання дозволу, а діяльність, яка здійснюється відповідно до режиму, відрізняється від визначених Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» видів спеціального використання водних біоресурсів (промислове рибальство, дослідний вилов) і за своєю суттю наближена до діяльності у сфері аквакультури.

Спеціальне використання водних біоресурсів (у порядку рибальства, дослідного вилову) здійснюється на підставі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) і отримання водного об`єкта в користування не потребує, водночас і не передбачає будь-яких виключних прав щодо водойми чи наявних у ній водних біоресурсів.

21.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від адвоката Неживок Ігора Вікторовича надійшла заява про припинення договірних відносин з ТОВ «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» щодо надання професійної правничої допомоги у справі №911/3611/23.

22.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від адвоката Нікіташа Сергія Петровича надійшла заява про відкладення розгляду справи, залучення його в якості представника ТОВ «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» у даній справі та забезпечення його участі у справі в режимі відеоконференції та забезпечення йому доступу до матеріалів справи.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами розгляд апеляційної скарги ТОВ «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» у справі №911/3611/23 відкладено на 19.06.2025.

02.06.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Білоцерківської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника, в якому одночасно просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

16.06.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення та долучені до них докази, а саме, копія договору про проведення промислового рибальства та водного господарства №99/07 від 02.06.2025, укладеного між Регіональним офісом водних ресурсів річки Рось та ТОВ «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське», копія додатку №1 до цього договору, копія листа Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось вих.370/023 від 04.06.2025 щодо врегулювання використання земель водного фонду, а також копія науково-правового висновку експерта у галузі права, доктора юридичних наук, члена-кореспондента НАПрН України Мироненко Н. від 13.06.2025 стосовно доктринального тлумачення ч.5 ст.59 Земельного кодексу України.

Вищеперераховані докази, надані відповідачем, є новими з огляду на дату їх створення, а тому судова колегія вважає, що останні не можуть бути прийняті судом в якості додаткових доказів та піддаватися правовій оцінці.

Приймаючи таке процесуальне рішення, колегія суддів враховує висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 10.04.2025 у справі №922/1168/23, у якій суд касаційної інстанції констатував, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції по суті спору, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

18.06.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення щодо неналежності позивача в особі Білоцерківської районної державної адміністрації з долученою до них копією відповіді Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось за вих. № 38/023 від 18.06.2025 на адвокатський запит.

19.06.2025 від прокурора через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на додаткові письмові пояснення відповідача від 16.06.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 розгляд справи відкладено до 03.07.2025 у зв`язку із заявленим представником відповідача клопотанням, обґрунтованим намірами сторін у справі укласти мирову угоду.

02.07.2025 та 03.07.2025 від прокуратури та від Білоцерківської районної державної адміністрації надійшли письмові заперечення на пояснення відповідача щодо неналежності позивача у справі, а також заяви щодо неможливості укладення мирової угоди у даній справі.

02.07.2025 та 03.07.2025 від Білоцерківської районної державної адміністрації та Київської обласної адміністрації відповідно, надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги у даній справі без участі їх повноважних представників.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у розгляді справи оголошувалася перерва до 17.07.2025, а ухвалою суду від 17.07.2025 - до 14.08.2025.

Треті особи у справі - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось та Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм участі своїх повноважних представників у судовому засіданні 14.08.2025 не забезпечили, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судова колегія, вислухавши думку прокурора та представника апелянта щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності третіх осіб, а також позивачів, від яких надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, дійшла висновку про наявність підстав для подальшого розгляду справи без участі учасників справи, які не з`явилися.

Так, згідно з частинами 1 та 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В судовому засіданні 14.08.2025 представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Прокурор висловив заперечення проти апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її доводів та вимог, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

14.08.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» на рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Косівське водосховище із площею водного дзеркала 315,7940 га розташоване в адміністративних межах Володарської та Тетіївської ОТГ Білоцерківського району Київської області поблизу села Косівка та перебуває на балансі Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось.

Відповідно до водогосподарського паспорта, що був розроблений Басейновим управлінням водних ресурсів річки Рось у 2012 році, дане водосховище за призначенням може використовуватись для: 1) підвищення водозабезпеченості річки, 2) зрошення, 3) зволоження, 4) риборозведення, 5) регулювання водних ресурсів та 6) рекреації. До складу споруд гідровузла водосховища входять: земляна гребля, водоскидна споруда, донний водовипуск, захисна дамба гранкар`єра, технічні характеристики яких наведені в розділі V водогосподарського паспорта Косівського водосховища.

Косівське водосховище розташоване на земельних ділянках водного фонду з кадастровими номерами :03:003:1010, :03:003:0006, :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003, що підтверджується державними актами на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №154514, №154510, №154513, №154512, інформаційною довідкою від 04.09.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає та листом Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось від 13.09.2023 №723/02.1.

Власником земельних ділянок водного фонду з кадастровими номерами :03:003:1010 та :03:003:0006 є держава в особі Київської ОДА, а Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось (колишнє найменування якої Басейнове управління водних ресурсів річки Рось, ) має право постійного користування вказаними земельними ділянками на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

На земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0006 розташовані гідротехнічні споруди Косівського водосховища, власником яких є Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось. Донний випуск водосховища, який є частиною гідротехнічних споруд Косівського водосховища, переданий в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» за договором оренди від 09.07.2014 №1589.

Інформація про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, однак вказані земельні ділянки водного фонду також перебувають у державній власності та передані Регіональному офісу водних ресурсів річки Рось у постійне користування на підставі державних актів на право постійного користування земельною ділянкою відповідно від 09.07.2012 серія ЯЯ №154514, від 24.07.2012 серія ЯЯ №154511 та від 09.07.2012 серія ЯЯ №154512.

Так, згідно з вказаними державними актами, земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0023 передано у постійне користування РОВР річки Рось на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 25.05.2011 №252, земельну ділянку з кадастровим номером :04:017:0001 передано у постійне користування РОВР річки Рось на підставі розпорядження Тетіївської районної державної адміністрації від 11.02.2011 №94, земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0003 передано у постійне користування РОВР річки Рось на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 25.05.2011 №251.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (у редакції на момент звернення прокурора даним позовом) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для, зокрема, ведення водного господарства.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Володарську та Тетіївську районні державні адміністрації реорганізовано шляхом їх приєднання до Білоцерківської районної державної адміністрації.

Відтак, розпорядником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:009:0023, :04:017:0001, :03:002:0003 є Білоцерківська РДА.

Національним університетом біоресурсів і природокористування на замовлення Товариства був розроблений Режим рибогосподарської експлуатації Косівського водосховища від 11.09.2015, який 21.09.2015 було погоджено Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області та 04.11.2015 погоджено Державним агентством рибного господарства України (далі також - Режим).

Відповідно до п. 4 Режиму, Косівське водосховище є ізольованою водоймою, приток та виток з якої відбувається з річки та в річку Рось, яка впадає в р.Дніпро через гідровузол.

Відповідно до пункту 12 Режиму промисел риб необхідно орієнтувати в значній мірі на інтродуковані види риб, які вирощуються шляхом постійно зариблення. Для вилову риби необхідно застосовувати такі знаряддя, зокрема: ставний невід; промисловий невід; сітки ставні для відлову крупних особин карася, лина, плітки в місцях їх концентрації; ятери, раколовки.

В пункті 14 Режиму визначено перелік робіт з відтворення, меліорації тощо, які необхідно здійснити на рибогосподарському об`єкті, де буде здійснюватися штучне розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх використання. До таких робіт відповідно до п.14 Режиму відносяться:

п.п.14.1 - з метою направленого формування іхтіофауни водосховища необхідно проводити меліоративний вилов малоцінних риб кожного року,

п.п.14.2 - підготувати на водосховищі та постійно підтримувати в належному стані не менше 3-5 тоневих ділянок для меліоративного та промислового вилову риби;

п.п.14.3 - постійно проводити охорону водойми від браконьєрства та контролювати рівень забруднення водного середовища;

п.п.14.4 - масштаби зариблення водосховища розраховані з урахуванням природного нересту коропа, карася, судака і щуки.

У пункті 15 «Інші заходи» Режиму зазначено, зокрема, що: користувач визначає місця для любительського та спортивного вилову; для безкоштовного лову аборигенних видів риб з берега користувач виділяє відповідну ділянку берегової смуги на спеціально відведеній території; пересування і плавання на човнах дозволено лише на ділянках, відведених для здійснення любительського і спортивного рибальства (без застосування знарядь лову).

Термін дії Режиму становить з 01.01.2016 по 31.12.2025 (пункт 17 Режиму).

19.01.2022 Управлінням Держрибагентства у м. Києві та Київській обл. Товариству видано Дозвіл №102 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), вид спеціального використання прісноводне рибальство, строк дії дозволу з 26.10.2022 по 26.01.2027.

На підставі Режиму від 11.09.2015 та Дозволу від 19.01.2022 №102 на спеціальне використання водних біоресурсів відповідач здійснює на Косівському водосховищі рибогосподарську діяльність. Факт здійснення відповідачем рибогосподарської діяльності на Косівському водосховищі підтверджується Режимом від 11.09.2015, заявками на проведення робіт із вселення водних біоресурсів у рибогосподарський водний об`єкт, графіками проведення робіт із вселення водних біоресурсів за 2017-2021 роки, звітами відповідача про обсяги вилову водних біоресурсів за 2017-2022 роки.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога Прокурора про усунення перешкод у користуванні Товариством земельними ділянками державної власності та розташованим на них водним об`єктом водного фонду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор вказує на те, що на підставі виданих відповідачеві Режиму рибогосподарської експлуатації Косівського водосховища та Дозволу №102 на спеціальне використання водних біоресурсів відповідач фактично здійснює рибогосподарську діяльність зі штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, а також їх вилов у Косівському водосховищі без будь-яких документів, які надають право на використання земельних ділянок з розташованим на них водним об`єктом. Прокурор посилається на те, що Режим не є правовстановлюючим документом на користування земельними ділянками та водним об`єктом над ними.

Заперечуючи проти позову, Товариство вказує на здійснення ним діяльності (рибальство) на підставі дозвільних документів, а саме, Режиму та Дозволу №102 на спеціальне використання водних біоресурсів, а водні живі ресурси в Косівському водосховищі знаходяться в умовах природної волі, їх там не вирощують, вселення відповідачем водних живих ресурсів в Косівське водосховище є заходом відтворення водних живих ресурсів і носить компенсаторний характер.

Товариство стверджує, що Білоцерківська РДА та Київська ОДА не є належними позивачами у справі за негаторним позовом прокурора, оскільки право володіння та користування спірними земельними ділянками ними передано Басейному управлінню водних ресурсів р. Рось.

Крім цього, Товариство вказує на недоведеність Прокурором факту використання відповідачем спірних земельних ділянок.

Аналогічні доводи викладені Товариством і в апеляційній скарзі на оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

При цьому, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 39 цього ж Закону визначено, що до природних ресурсів загальнодержавного значення належать: а) внутрішні морські води та територіальне море; б) природні ресурси континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони; в) атмосферне повітря; г) підземні води; д) поверхневі води, що знаходяться або використовуються на території більш як однієї області; е) лісові ресурси державного значення; є) природні ресурси в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; ж) дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія Закону України "Про тваринний світ" і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті в комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення; з) корисні копалини, за винятком загальнопоширених.

Законодавством України можуть бути віднесені до природних ресурсів загальнодержавного значення й інші природні ресурси.

До природних ресурсів місцевого значення належать природні ресурси, не віднесені законодавством України до природних ресурсів загальнодержавного значення.

Правові засади регулювання охорони та використання водних ресурсів визначаються у ВК України, в преамбулі якого зазначено, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.

Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

ВК України в комплексі із заходами організаційного, правового, економічного і виховного впливу сприятиме формуванню водно-екологічного правопорядку і забезпеченню екологічної безпеки населення України, а також більш ефективному, науково обґрунтованому використанню вод та їх охороні від забруднення, засмічення та вичерпання.

У такий спосіб Водний кодекс України по відношенню до системи водного законодавства виступає рамковим та системоутворюючим законом, а його приписи щодо регулювання водних правовідносин у співвідношенні з нормами інших галузей права мають спеціальний характер, що випливає зі змісту його статті 2, відповідно до якої завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України.

У статті 1 Водного кодексу України надано визначення його основних термінів, зокрема:

води - усі води (поверхневі, підземні, морські), що входять до складу природних ланок кругообігу води;

водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт);

водойма - безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт;

водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів);

водокористувач - фізична або юридична особа, яка здійснює водокористування;

водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку;

водосховище комплексного призначення - водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних);

рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів;

рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей;

Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим (стаття 6 ВК України).

ВК України передбачено випадки необхідності розробки паспортів водних об`єктів: для визначення цілей та параметрів водосховища комплексного призначення та технологічної водойми (стаття 1 цього Кодексу); паспортизації річок і джерел питного водопостачання (стаття 16 цього Кодексу); надання водних об`єктів у користування на умовах оренди (стаття 51 цього Кодексу); оцінки екологічного стану басейну річки та розробки заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів (стаття 81 цього Кодексу) тощо.

Порядок розроблення паспорта водного об`єкта затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013 № 99.

Замовником робіт із розроблення паспорта водного об`єкта є орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними ЗК України (далі - розпорядник земельної ділянки під водою).

Складовою паспорта водного об`єкта є коротка пояснювальна записка, де зазначаються: назва водного об`єкта; назва річки (водотоку), на якій (якому) розташований водний об`єкт, басейн річки; місцезнаходження водного об`єкта; місцезнаходження греблі (у разі наявності), відстань від гирла річки до греблі; призначення водного об`єкта (водосховища, ставка) відповідно до проєкту будівництва; тип водного об`єкта (русловий/нерусловий); вид експлуатації (у каскаді/ізольовано, з можливістю/без можливості регулювання рівня води); вид регулювання стоку (сезонний/річний/багаторічний); наявність правил експлуатації водного об`єкта; власник/балансоутримувач/користувач гідротехнічної споруди.

Хоча ВК України не дає вичерпного переліку видів цільового призначення водних об`єктів (в т. ч. водосховищ), а їх цільове призначення може визначатися, зокрема, проєктами їх будівництва, однак аналіз його положень дає можливість виокремити серед основних видів їх призначення: задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, рекреаційних, сільськогосподарських (у тому числі зрошення), промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури), протипожежних та інших державних і громадських потреб.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Косівське водосховище є водосховищем комплексного призначення, фактично використовується насамперед для регулювання водних ресурсів, але використовується також для рибогосподарської діяльності та інших цілей, тобто підпадає під ознаки рибогосподарського водного об`єкта.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Прокурора, з урахуванням предмета позову, зокрема з підстав відсутності у Товариства будь-яких правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на водосховище або його оренди, врахував приписи частини першої статті 51 ВК України, якою визначено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

При цьому судом першої інстанції також було встановлено, що Товариством у водному об`єкті - Косівське водосховище, на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації Косівського водосховища від 11.09.2015 та Дозволу №102 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) - здійснюється рибогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів виходить з того, що позов Прокурора ґрунтується фактично на неможливості отримання комплексного водосховища в оренду, а отже, безпідставного використання Товариством його та земельних ділянок, які ним зайняті для рибогосподарських потреб.

У цій частині, колегія суддів зауважує, що статтею 51 ВК України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що:

використовуються для питних потреб;

розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.

Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними ЗК України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Орендарі водного об`єкта зобов`язані передбачити місця для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на прогулянкових суднах, любительське і спортивне рибальство тощо).

При визначенні таких місць перевага надається традиційно розташованим місцям масового відпочинку населення на водних об`єктах.

Забезпечення охорони життя та здоров`я громадян у місцях масового відпочинку населення на водних об`єктах покладається на водокористувача, який узяв водний об`єкт у користування на умовах оренди.

У межах населених пунктів забороняється обмеження будь-яких видів загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Заборона загального водокористування водними об`єктами, наданими в користування на умовах оренди, та їх нецільове використання є підставою для розірвання договору оренди.

Типовий договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом затверджується Кабінетом Міністрів України.

Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом.

Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

За користування водним об`єктом орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за водний об`єкт та орендну плату за земельну ділянку під таким водним об`єктом.

У договорі оренди водного об`єкта визначаються зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.

Передача орендарем права на оренду водного об`єкта іншим суб`єктам господарювання забороняється.

Орендарі, яким водний об`єкт надано в користування на умовах оренди, зобов`язані надавати іншим водокористувачам можливість здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом, крім випадків, якщо таке спеціальне водокористування унеможливлює використання орендарем водного об`єкта для потреб, визначених у договорі оренди. Водокористувачі, яким видано дозвіл на спеціальне водокористування, мають право скидати зворотні води в орендовані водні об`єкти за умови, що при цьому не перевищуються нормативи гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.

Користування водними об`єктами, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, ЗК України та інших законодавчих актів України.

Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

Тобто цією статтею врегульовано правовідносини саме з оренди водного об`єкта, а її тлумачення є однозначним в тій частині, що водосховища комплексного призначення не можуть бути об`єктом оренди. Зазначене випливає із самого змісту як відносин оренди, за якої відбувається індивідуалізація водного об`єкта із закріпленням його за конкретною особою з відповідним обмеженням прав інших осіб щодо його використання (в тому числі права загального природокористування), так і мети комплексного водосховища відповідно до його паспорта: забезпечення можливості його одночасного використання для декількох видів діяльності різними особами, відповідно їх доступу до таких об`єктів, забезпечення їх використання у встановленому порядку.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів також враховує правовий висновок Верховного суду щодо порядку здійснення користування водосховищами комплексного призначення для рибогосподарських потреб за наявності заборони, передбаченої статтею 51 ВК України щодо передачі їх в оренду, викладений у постанові від 10.04.2025 у справі № 922/1168/23.

Так, Верховний Суд, переглядаючи справу в касаційному провадженні виходив з того, що спірні правовідносини мають складну юридичну природу та регулюються (залежно від встановлених судами обставин) екологічним (природоохоронним, земельним, водним та фауністичним) та/або аграрним законодавством.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що:

1. Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

2. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

3. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури;

г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

4. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.

5. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Системний аналіз зазначених норм в контексті здійснення рибогосподарської діяльності дозволяє дійти висновку про те, що земельні ділянки водного фонду можуть надаватися та, відповідно, використовуватись для рибогосподарських потреб:

1) на праві власності громадянами та юридичними особами-власниками переданих їм замкнених природних водойм загальною площею до 3 гектарів або створених ними штучних рибогосподарських водойм;

2) на праві постійного користування державними водогосподарськими організаціями або державними рибогосподарськими підприємствами, установами і організаціями для ведення аквакультури;

3) на умовах оренди громадянами та юридичними особами земельними ділянками прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озер, водосховищ, інших водойм для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури);

4) за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами для рибальства громадянами та юридичним особами.

Оскільки за встановленими обставинами справи Товариство не є ані власником земельної ділянки водного фонду, ані державною водогосподарською організацією або державним рибогосподарським підприємством, установою, організацією, то відповідно до положень статті 59 ЗК України використання ним земельної ділянки водного фонду можливе виключно або на умовах оренди водного об`єкта, прибережної захисної смуги тощо для ведення рибництва (аквакультури) або за погодженням власників або користувачів земельних ділянок для здійснення рибальства.

Таким чином, для правильної кваліфікації підстав використання як водойми, так і земельної ділянки водного фонду судам необхідно встановити правову природу рибогосподарської діяльності: ведення аквакультури або рибальство.

Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі регулюються Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

У статті 1 цього Закону визначено, зокрема, що водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини.

Використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання (стаття 25 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").

Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає, зокрема промислове рибальство (частина перша статті 27 зазначеного Закону).

За змістом частини першої статті 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" суб`єкт рибного господарства (юридична чи фізична особа, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства) має право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 36 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону. Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства відповідно до статті 53 зазначеного Закону передбачають, зокрема пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.

При цьому, згідно зі статтею 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством (стаття 85 ВК України).

Згідно із частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У статті 122 ЗК України визначено, зокрема, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята).

Відповідно до пункту 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). З дня набрання чинності цим пунктом і до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство здійснює діяльність з риборозведення (аквакультури) (рибогосподарської діяльності зі штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилову), а не промислового рибальства.

Водночас, здійснення Товариством цієї діяльності на водному об`єкті без отримання в установленому ЗК України або Законом України "Про аквакультуру" порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин, які визначаються координатами відведеної акваторії) є незаконною.

При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи та не заперечується сторонами, Позивачами як розпорядниками спірної земельної ділянки водного фонду рішень про передачу Товариству у користування земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт - Косівське водосховище, не приймалося, договорів з приводу передачі у користування вищевказаного водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою не укладалося, згоди або погодження щодо користування земельною ділянкою не надавалося.

Також, Товариством не надано документів, які отримані ним в установленому порядку та підтверджують виникнення в нього права на здійснення промислового рибальства на спірному водному об`єкті. Натомість, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство за зовнішніми ознаками здійснює саме діяльність в сфері аквакультури.

Таким чином, доводи позовної заяви Прокурора про відсутність у Товариства передбачених законом підстав для користування земельною ділянкою водного фонду і, як наслідок, необхідність зобов`язання Відповідача звільнити водний об`єкт - Косівське водосховище є обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог знайшли своє підтвердження під апеляційного перегляду спору.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду спору доводи Товариства про порушення судом першої інстанції норм статей 59, 122, 124 Земельного кодексу України, статей 51, 85 Водного кодексу України, статті 26 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», статті 17, 26 Закону України «Про тваринний світ», статті 14 Закону України «Про аквакультуру», статті 391 ЦК України.

Колегія суддів також зауважує, що доводи Товариства про здійснення ним промислового рибальства на Косівському водосховищі, що не передбачає використання водного об`єкту або земельних ділянок, на яких він розташований інакше, ніж для цілей промислового рибальства, а також про звернення Прокурора до суду в інтересах неналежних позивачів, - були правомірно відхилені судом першої інстанції з посиланням на ст. 27 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ст. ст. 1, 3, 13 Закону України «Про аквакультуру», п.1.3 Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах - в частині здійснення Товариством діяльності з аквакультури, та ч.3 ст.122 та ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, застосувавши які суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку, що Білоцерківська РДА та Київська ОДА є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки саме через ці органи реалізується державою право державної власності на спірні земельні ділянки, а тому є належними позивачами у даній справі.

Колегія суддів також бере до уваги доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються із висновками, зробленими судом за наслідками апеляційного перегляду спору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське».

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне товарне рибне господарство «Косівське» на рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024 у справі № 911/3611/23залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.10.2024 у справі №911/3611/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3611/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.08.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська