ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" серпня 2025 р. м. Рівне Справа №918/360/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання С. Оліфер, розглянувши у підготовчому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Рівненської обласної ради,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Благодійна організація "Фонд Руєвит",

про визнання протиправним та скасування рішень,

за участю представників:

від позивача: І.Волошин, ордер серія ВК № 1163539 від 24.04.2025,

від відповідача: О.Строкова, дов. від 03.10.2022,

від третьої особи: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (позивач) подав до Господарського суду Рівненської області позов до Рівненської обласної ради (відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень Рівненської обласної ради.

Ухвалою суду від 24.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 26.05.2025. Цією ж ухвалою залучено участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Благодійну організацію "Фонд Руєвит".

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення шляхом накладення арештів на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 28.04.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з винесеною ухвалою суду від 28.04.2025 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив задоволити заяву про забезпечення позову.

07.05.2025 супровідним листом Господарського суду Рівненської області № 918/360/25/568/25 матеріали справи № 918/360/25 направлено до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 28.04.2025 у справі №918/360/25 скасовано в частині відмови в задоволенні заяви щодо приміщення за адресою м. Рівне, вул. С. Петлюри, 26, прийнято в цій частині нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. До набрання законної сили рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/360/25 накладено арешт на адміністративний будинок, що розташований за адресою: м. Рівне, вул. С. Петлюри, 26.

22.07.2025 із суду вищої інстанції повернулися до Господарського суду Рівненської області матеріали справи № 918/360/25.

Ухвалою суду від 22.07.2025 підготовче засідання у справі призначено на 18.08.2025.

У судове засідання 18.08.2025 з`явились представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з`явився.

Представником відповідача заявлено клопотання про передачу справи за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Суд, розглянувши вказане клопотання, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, вважає за необхідне зазначити таке.

У силу вимог ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права а розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

За загальним правилом, визначеним у ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 30 ГПК України, спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності.

Виключна підсудність, за змістом ч. 5 ст. 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Отже, в силу ч. 5 ст. 30 ГПК України Господарський суд міста Києва є єдиним судом, до виключної підсудності якого віднесено справи, відповідачем у яких є, зокрема, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Як установлено судом із позовної заяви, відповідачем у справі є Рівненська обласна рада, відтак вказаний позов підлягає розгляду Господарським судом м. Києва.

Окрім того, за ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального

обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]";.

Отже, складова верховенства права, закріплена у п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства"(Golder v. theUnitedKingdom)). "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom); рішення у справі "Файєд проти Сполученого Королівства"(Fayed v. the United Kingdom)).

Господарський суд звертає увагу на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Ураховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом, законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

У силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами 3, 6, 7 ст. 31 ГПК України унормовано, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення. Спори між судами щодо підсудності не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. 30, 31, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Благодійна організація "Фонд Руєвит", про визнання протиправним та скасування рішень передати за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст. 254-257 ГПК України.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 18.08.2025.

Суддя О.Андрійчук