ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2099/25

За позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ»

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Бойченко С.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Безкровна О.О.;

від відповідача: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ» (далі відповідач), в якому просить суд:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Іміккі ТГ" в особі голови комісії з припинення (ліквідатора) Терехова Юрія Миколайовича визнати в процедурі припинення юридичної особи за рішенням учасника кредиторські вимоги Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області у розмірі 3 586 929, 58 грн та включити їх до ліквідаційного балансу.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням ліквідаційної комісії відповідача від розгляду кредиторських вимог позивача до відповідача на загальну суму 3 586 929, 58 грн, які виникли на підставі рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022, та необхідністю їх визнання і включення до ліквідаційного балансу відповідача, який перебуває в стані припинення з 29.03.2024.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідачі у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзиву на позов, тобто не скористалися наданими їм процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

11.07.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/2099/25, її розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.08.2025.

У підготовче засідання 05.08.2025 сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.08.2025 відкладено підготовче засідання на 12.08.2025.

08.08.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява.

У підготовче засідання 12.08.2025 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У засідання суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду уточнену позовну заяву та продовжив розгляд справи з її урахуванням.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою від 12.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.2025.

У судове засідання 19.08.2025 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи у встановлені законодавством строки реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 19.08.2025 надав пояснення по суті позовних вимог та просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні 19.08.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено скорочене рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Головного управлінням Держпродспоживслужби в Київській області (позивач у даній справі) про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022 вилучено у відповідача суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 1 793 464, 79 грн та застосовано нього штраф у розмірі 1 793 464, 79 грн.

У подальшому відповідач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (позивач у даній справі) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 в справі №320/5864/22, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024, яке набрало законної сили 27.11.2024, в задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ» (ідентифікаційний код 39446867) перебуває у стані припинення з 29.03.2024 в результаті ліквідації, строк для заявлення вимог кредиторів встановлено до 29.05.2024, голова комісії з припинення - Терехов Юрій Миколайович

22.05.2025 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії відповідача з вимогою кредитора за №Вих-10-9/4205-25 від 21.05.2025, у якій просив включити суму заборгованості в розмірі 3 586 929, 58 грн до ліквідаційного балансу відповідача, яка отримана останнім 07.06.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №510.

Відповіді на вказані вище кредиторські вимоги позивача матеріали справи не містять.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію (ч.1).

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи (ч.3).

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (ч.4).

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч.5.).

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч.6.).

Відповідно до ч.5 ст.105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ» (ідентифікаційний код 39446867) перебуває у стані припинення з 29.03.2024 в результаті ліквідації, строк для заявлення вимог кредиторів встановлено до 29.05.2024, голова комісії з припинення - Терехов Юрій Миколайович.

22.05.2025 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії відповідача з вимогою кредитора за №Вих-10-9/4205-25 від 21.05.2025, у якій просив включити суму заборгованості в розмірі 3 586 929, 58 грн до ліквідаційного балансу відповідача, яка отримана останнім 07.06.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №510.

У відповідності до ч.8 ст.111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Згідно із ч.3 ст.112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.112 ЦК України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Відповіді ліквідаційної комісії відповідача на вказані вище кредиторські вимоги позивача матеріали справи не містять

Тобто, ліквідаційна комісія фактично не розглянула вимоги позивача, а залишила їх без розгляду.

Норми цивільного законодавства не надають ліквідаційній комісії (ліквідатору) права залишати вимоги кредиторів без розгляду, тобто фактично ухилитися від їх розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №910/9052/18 та від 26.10.2022 у справі № 910/406/21).

При цьому доведення факту ухилення ліквідаційної комісії (ліквідатора) від розгляду вимог кредитора не потребує надання останнім доказів отримання зазначеною комісією/ліквідатором заяви з кредиторськими вимогами. Такий факт (ухилення) суд може встановити на підставі наявних у справі доказів належного звернення кредитором до боржника (юридичної особи, що припиняється) та відсутності відповідного рішення ліквідаційної комісії (ліквідатора), яке в силу частини шостої статті 105 ЦК України має надсилатися кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання таким боржником відповідної вимоги (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі 905/229/21).

Водночас суд зазначає, що правове регулювання процедури припинення юридичної особи шляхом ліквідації за рішенням її учасника спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом такого учасника як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і правом кредитора цієї юридичної особи, щодо якої прийнято рішення про її припинення, на задоволення своїх кредиторських (грошових) вимог. Відтак, настання наслідків у вигляді припинення юридичної особи шляхом добровільної ліквідації є можливим за умов дотримання учасником цієї особи та її ліквідаційною комісією (ліквідатором) добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої положеннями цивільного законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу. Інша поведінка названих осіб суперечитиме таким засадам цивільного законодавства, як добросовісність у здійсненні відповідного права та недопустимість зловживання правом (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Добровільна ліквідація юридичної особи без розгляду вимог кредитора спричиняє невиправдане та непропорційне втручання у мирне володіння майном такого кредитора. Захист прав та законних інтересів учасників юридичної особи, зокрема права визначати її юридичну долю, не може відбуватися за рахунок позбавлення кредитора права на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Припинення юридичної особи шляхом добровільної ліквідації (за рішенням її учасників) є можливим виключно у випадку достатності майна цієї особи для задоволення вимог її кредиторів (платоспроможності боржника). Протилежний стан, а саме недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів, зумовлює в силу вимог частини третьої статті 110 Цивільного кодексу України обов`язок такої юридичної особи здійснити всі необхідні дії, визначені законодавством про банкрутство (чинним Кодексом України з процедур банкрутства, що встановлює умови та порядок, зокрема, відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом).

Перевірка факту достатності майна юридичної особи, що ліквідується за рішенням учасників, для задоволення вимог її кредиторів здійснюється на підставі відомостей проміжного ліквідаційного балансу цієї особи, який складається ліквідаційною комісією (ліквідатором) після закінчення строку для заявлення вимог кредиторами. Відповідно наявність та розмір кредиторської заборгованості такої особи встановлюється, виходячи із пред`явлених кредиторами, в межах відповідного строку, грошових вимог до неї (статті 110-112 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що ухилення ліквідатора від розгляду кредиторських вимог та ліквідація юридичної особи за наявності незадоволених вимог кредитора є порушенням процедури припинення такої особи, передбаченої статтями 110, 111 Цивільного кодексу України, що має наслідком порушення прав та законних інтересів кредитора, які мають бути захищені судом.

Законодавець пов`язує право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права зокрема з обставинами наявності відмови ліквідаційної комісії відповідача у внесенні вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу або ухилення від їх розгляду, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у даній справі.

Крім цього, суд зазначає, що у випадку ухилення ліквідаційною комісією (ліквідатором) від розгляду кредиторських вимог, частина третя статті 112 Цивільного кодексу України не виключає можливості розгляду судом таких вимог навіть у разі, якщо звернення кредитором до суду відбулось поза межами місячного строку, встановленого цією нормою (аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду у постанові від 10.05.2018 у справі №910/28502/14).

З урахуванням вище викладеного, ухилення ліквідаційної комісії відповідача від розгляду кредиторських вимог позивача та включення їх до ліквідаційного балансу призводить до того, що позивач (кредитор) фактично перебуває у стані правової невизначеності щодо своїх прав та зумовлює їх порушення, а тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

При цьому, матеріали справи також не містять доказів затвердження проміжного ліквідаційного балансу учасником юридичної особи, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, як того вимагає ч.8 ст.111 Цивільного кодексу України.

Щодо заявленої позивачем суми вимоги, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфер ціноутворення, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері ціноутворення визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) та Законом України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (далі - Закон №5007-VI).

Так, за змістом норм ч.1 ст.16 Закону №5007-VI органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону №5007-VI повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.

Статтею 17 Закону №5007-VI визначено основні функції уповноважених органів, а саме: 1) виконання контрольно-наглядових функцій за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; 2) здійснення державного спостереження у сфері ціноутворення; 3) запобігання порушенням у сфері ціноутворення.

Положеннями п.6 ч.1 ст. 18 Закону № 5007-VI встановлено, що уповноважені органи мають право:

6) приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

У силу положень п.1 ч.1 ст.20 Закону №5007-VI до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Рішенням Головного управлінням Держпродспоживслужби в Київській області (позивач у даній справі) про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022 вилучено у відповідача суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 1 793 464, 79 грн та застосовано нього штраф у розмірі 1 793 464, 79 грн.

У подальшому відповідач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (позивач у даній справі) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 в справі №320/5864/22, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024, яке набрало законної сили 27.11.2024, в задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вказаних судових рішеннях перевірена і встановлена правомірність рішення Головного управлінням Держпродспоживслужби в Київській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №12 від 03.06.2022.

Доказів оплати відповідачем у добровільному порядку 3 586 929, 58 грн (1 793 464, 79 грн (необґрунтована одержана виручка) + 1 793 464, 79 грн (штраф)) стягнутих на підставі вказаного рішення, матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, суду таких доказів не надано.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем на суму 3 586 929, 58 грн, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача в зазначеній сумі.

Відповідач доводів позивача не спростував.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 77-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ» про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Іміккі ТГ" в особі голови комісії з припинення (ліквідатора) Терехова Юрія Миколайовича визнати у процедурі припинення юридичної особи за рішенням учасника кредиторські вимоги Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області у розмірі 3 586 929, 58 грн та включити їх до ліквідаційного балансу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІККІ ТГ» (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Нова, буд. 31-б, оф. 126, ідентифікаційний код 39446867) на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (08134, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Паркова, буд. 34 А, ідентифікаційний код 40323081) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 26.08.2025.

Суддя В.М. Антонова