УХВАЛА

21 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/473/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного виконавця Витвицького Володимира Васильовича (далі - Виконавець)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025, ухвалену за наслідками перегляду ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.2025

за заявою Виконавця

про звернення стягнення на грошові кошти, що належать Комунальному підприємству "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради, яке має заборгованість перед боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (ТОВ "Карпатнафтохім")у розмірі 2582730,61 грн, яка підтверджена рішенням від 19.12.2023 у справі №909/814/23, у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Івано-Франківської області 06.09.2024

у справі № 909/473/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Складське господарство"

до ТОВ "Карпатнафтохім"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Виконавець 11.08.2025 (через систему "Електронний суд") звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025, а ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.2025 (про звернення стягнення на грошові кошти в розмірі 2582730,61 грн, які належать КП "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради, що має підтверджену рішенням суду від 19.12.2023 у справі №909/814/23 заборгованість перед ТОВ "Карпатнафтохім") у справі № 909/473/24 залишити в силі.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом третім пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цього рішення.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Однак касаційна скарга не містить посилання на підставу подання касаційної скарги, яка визначена відповідним абзацом статті 287 ГПК України, як для оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми.

Натомість у поданій скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на те, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які скаржник зазначає у скарзі, що визначено пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, тобто як для оскарження судового рішення, зазначеного у пунктах 1, 4 частини першої вказаної норми.

Отже, наведені у касаційній скарзі посилання скаржника, що судові рішення оскаржуються з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підпадають під правове регулювання підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України.

З огляду на викладене скаржнику необхідно обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права з посиланням на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України з огляду на предмет касаційного оскарження (ухвала суду).

Враховуючи, що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладеного у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.2025, скасована постановою апеляційного господарського суду від 21.07.2025, згідно з якою звернуто стягнення на грошові кошти Комунального підприємства "Калуська енергетична компанія" Калуської міської ради, що має підтверджену заборгованість перед ТОВ "Карпатнафтохім", яке є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2024 у цій справі.

З касаційною скаргою Виконавець звернувся 11.08.2025 через систему "Електронний суд", а тому, враховуючи викладене, судовий збір за подання цієї касаційної скарги з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, який підлягає застосуванню, мав обчислюватись та сплачуватись до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у розмірі 2 422,40 грн.

Проте до поданої касаційної скарги скаржником не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; не зазначено про наявність таких доказів і в додатках до касаційної скарги.

При цьому у касаційній скарзі скаржник посилається на те, що за подання заяви в порядку статті 336 ГПК України ставка судового збору не передбачена, а тому і відсутні підстави для сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Верховний Суд згадане посилання скаржника відхиляє як необґрунтоване, оскільки згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.05.2018 у справі № 915/955/15, які є релевантним для цієї справи в аспекті застосування підпункту 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання касаційної скарги на ухвалу суду, відповідно до яких положення цієї норми Закону, якою передбачено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі, скаржник наведеного не врахував та не сплатив судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі у зв`язку з чим скарга не відповідає вимогам, встановленим статтею 290 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Крім того, відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Частина перша статті 291 цього Кодексу у редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023.

Відповідно до частини сьомої статті 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Однак до касаційної скарги не додано доказів надіслання її копії іншим сторонам у цій справі у визначеному частиною сьомою статті 42 ГПК України порядку ні в електронній, ані в паперовій формі листом з описом вкладення.

Неповідомлення учасника справи в установленому процесуальним законом порядку про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені частиною третьою статті 2 ГПК України.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху.

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, шляхом подання касаційної скарги у новій редакції , в якій обґрунтувати належним чином, в чому саме полягало порушення або неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (яких саме) з посиланням на підставу касаційного оскарження, передбачену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (як для оскарження судового рішення, передбаченого пунктами 2, 3 частини першої статті 287 названого Кодексу) з урахуванням предмета касаційного оскарження, а також надати

- оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга);

- докази надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи у визначеному частиною сьомою статті 42 ГПК України порядку.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного виконавця Витвицького Володимира Васильовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 зі справи № 909/473/24 залишити без руху.

2. Надати Приватному виконавцю Витвицькому Володимиру Васильовичу строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Приватному виконавцю Витвицькому Володимиру Васильовичу, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду І. В. Булгакова