ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.08.2025 Справа №905/664/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи за

позовною заявою: Управління поліції охорони в Київській області, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер", с.Добропілля, Донецька область

про стягнення 121340,75грн

Суть справи:

Управління поліції охорони в Київській області звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" про стягнення 121340,75грн, з яких: 114720,00грн - заборгованість за послуги з охорони, 4676,80грн - пеня, 1491,36грн - інфляційні втрати та 452,59грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони №2343/24 від 05.07.2024 відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну оплату наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за вказаним договором.

Ухвалою від 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частині 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі шляхом направлення копії ухвали від 30.06.2025 засобами електронного зв`язку.

Копія ухвали від 30.06.2025 також розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями. Крім того, на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області веб-порталу «Судова влада України» у розділі "Новини" «Інше» розміщено відповідне повідомлення про наявність судового провадження у цій справі.

Відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа, ухвала про відкриття провадження у справі від 30.05.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 30.06.2025 о 17:31год., вказана довідка долучена до матеріалів справи.

Відповідач заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та відзив на позовну заяву до суду не направив.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність в матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

05.07.2024 між Управлінням поліції охорони в Київській області (охорона/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВР Кондитер» (замовник/відповідач) укладений договір №2343/24 про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони (далі договір).

Згідно з умовами договору охорона здійснює забезпечення охорони (особистої безпеки) особи вказаної у додатку 1 до договору, а замовник зобов`язаний оплатити надані послуги (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору ціна послуг охорони за цим договором є договірною і визначається на підставі: - протоколу узгодження договірної ціни за годину охорони згідно з додатком 2 до договору; - кількості годин охорони згідно з дислокацією-розрахунком (додаток 3 до договору), але не менше 8 (восьми) годин за робочий день (в час виконання послуг охорони враховується отримання службовим нарядом зброї, спеціальних засобів, інструктажу та повернення наряду після виконання завдання до підрозділу). Оплата часу знаходження наряду охорони в режимі очікування здійснюється згідно з дислокацією-розрахунком (додаток 3 до договору).

Згідно з пунктом 2.2. договору оплата витрат на обладнання приміщень, транспортних засобів, інших місць перебування особи технічними засобами контролю за станом її особистої безпеки здійснюється у відповідності із затвердженими в установленому порядку розцінками на ці послуги за рахунок замовника.

Забезпечення наряду охорони озброєнням, спорядженням і формою одягу понад штатну належність здійснюється за рахунок замовника на підставі погодженого сторонами окремого розрахунку (пункт 2.5. договору).

Пунктом 2.6. договору визначено, що оплата замовником за виконання заходів охорони особи згідно з цим договором здійснюється в національній валюті, на умовах попередньої оплати щомісяця, до 5 (п`ятого) числа кожного місяця у вигляді внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок охорони у розмірі 100% від суми вартості послуг охорони, визначеної згідно з дислокацією-розрахунком (додаток 3 до договору) та протоколом узгодження договірної ціни (додаток 2 до договору).

Перший платіж по договору у сумі вартості послуг охорони за перший місяць, здійснюється замовником впродовж 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами договору та виставлення службового наряду охорони. Усі наступні платежі по договору здійснюються замовником не пізніше 5 (п`ятого) числа кожного місяця за цей місяць (п.п. 2.6.1.).

Остаточний розрахунок проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня підписання сторонами акту виконаних робіт (п.п.2.6.2.).

Згідно з пунктом 2.7. договору датою оплати вважається дата зарахування коштів замовника на банківський рахунок охорони.

За умовами пункту 2.11. договору акт виконаних робіт підписується сторонами в кінці кожного календарного місяця і по закінченню дії договору.

Підписаний сторонами акт виконаних робіт є підтвердженням надання замовнику послуг. Акти надаються охороною до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним.

Якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання від охорони акту виконаних робіт замовник не повернув підписаний примірник охорони, не подав письмової мотивованої відмови від його підписання або обґрунтованих письмових заперечень, послуги вважаються наданими належним чином, прийнятими замовником та підлягають оплаті в повному обсязі.

Пунктом 11.2. договору передбачено, що за кожний день прострочення платежів за здійснення заходів охорони замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 14.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та виставлення службового наряду охорони (акт про виставлення службового наряду охорони, додаток 5 договору) і діє до 30 вересня 2024 року.

Якщо за 15 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим ще на три місяці, без обмеження кількості пролонгації.

Договір підписаний представниками сторін, підписи скріплені печатками.

Сторонами договору також підписані протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, дислокація-розрахунок на 2024 рік, озброєння і екіпіровка службового наряду «охорони», акт про виставлення службового наряду охорони що здійснюватиме заходи по забезпеченню особистої безпеки особи від 08.07.2024, акт про зняття службового наряду охорони що здійснював заходи по забезпеченню особистої безпеки особи від 10.02.2025, протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони протягом періоду дії воєнного стану у 2025 році, дислокація-розрахунок на 2025 рік,

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, дислокація-розрахунок на 2024 рік досягнута домовленість про договірну ціну за здійснення заходів охорони, виходячи із розрахунку 250,00грн (у тому числі ПДВ) за годину роботи кожного працівника охорони, задіяного на виконання умов договору. Розрахунки між сторонами, виходячи з визначеної цим протоколом ціни, здійснюються з 5 липня 2024 року.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, дислокація-розрахунок на 2025 рік досягнута домовленість про договірну ціну за здійснення заходів охорони, виходячи із розрахунку 260,00грн (у тому числі ПДВ) за годину роботи кожного працівника охорони, задіяного на виконання умов договору. Розрахунки між сторонами, виходячи з ціни визначеної цим протоколом, здійснюються з 1 січня 2025 року і діють до закінчення воєнного стану, або до 31 грудня 2025 року (включно), залежно від того, що наступить раніше.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору відповідачу надані послуги на загальну суму 938220,00грн, які прийнятті ним, на підтвердження чого суду надані Акти прийому-здачі наданих послуг, а саме: від 31.07.2024 №ТИ-0000381 за липень 2024 року на суму 109500,00грн, від 31.08.2024 №ТИ-0000406 за серпень 2024 року на суму 132000,00грн, від 30.09.2024 №ТИ-0000472 за вересень 2024 року на суму 126000,00грн, від 31.10.2024 №ТИ-0000536 за жовтень 2024 року на суму 138000,00грн, від 30.11.2024 №ТИ-0000596 за листопад 2024 року на суму 126000,00грн, від 31.12.2024 №ТИ-0000655 на суму 132000,00грн, від 31.01.2025 №ТИ-0000030 на суму 143520,00грн, від 10.02.202025 №ТИ-0000086 за лютий 2025 року на суму 31200,00грн.

Вказані акти прийому-здачі наданих послуг підписані електронними цифровими підписами виконавця та замовника послуг. Акти підписані зі сторони відповідача без жодних зауважень та заперечень.

Як вказує позивач, послуги охорони із забезпечення охорони об`єкта замовника за період липень 2024 року лютий 2025 року відповідачем оплачені частково в сумі 823500,00грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 114720,00грн.

На підтвердження часткової оплати послуг до позовної заяви додані копії платіжних інструкцій (арк.с. 33-48) на загальну суму 803500,00грн.

В іншій частині, позивач не надав докази оплати відповідачем наданих послуг на суму 20000,00грн. проте це не позбавляє позивача заявити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 114720,00грн.

Претензіями №567/43/30/02-2025 від 06.03.2025 та №1225/43/30/04-2025 від 18.06.2025 позивач звертався до відповідача з вимогами про сплату боргу, на підтвердження чого надані копії поштових накладних АТ «Укрпошта», фіскальних чеків та описи вкладень у цінний лист.

Однак заборгованість відповідачем не сплачена.

Враховуючи викладене, Управління поліції охорони в Київській області звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВР Кондитер" про стягнення 121340,75грн, з яких: 114720,00грн - заборгованість за послуги з охорони, 4676,80грн - пеня, 1491,36грн - інфляційні втрати та 452,59грн - 3% річних.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з такого:

Пунктом 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, акти прийому-здачі наданих послуг підписані електронними цифровими підписами сторін договору.

Згідно з наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями відповідачем оплачено послуги в загальній сумі 803500,00грн.

Так, згідно з платіжними інструкціями відповідачем повністю оплачено послуги за період липень-листопад 2024 року, частково за грудень 2024 року в сумі 112000,00грн (борг 20000,00грн), частково за січень 2025 року в сумі 60000,00грн (борг 83520,00грн), послуги за лютий 2025 року в сумі 31200,00грн не оплачені.

Поряд із цим позивачем заявлено до стягнення суму боргу 114720,00грн за січень 2025 року та за лютий 2025 року.

Акт за січень 2025 року підписаний відповідачем 09.02.2025 та акт за лютий 2025 року 17.04.2025.

Враховуючи положення пункту 2.6.2. договору щодо дати проведення остаточного розрахунку, кінцевий строк оплати по акту за січень 2025 14.02.2025 та кінцевий строк оплати по акту за лютий 2025 року 24.04.2025.

Позивачем доведено суду факт прострочення відповідачем оплати за отримані послуги в сумі 114720,00грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та під час вирішення спору спростований не був.

Враховуючи факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за надання послуг згідно з актами прийому-здачі наданих послуг, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 114720,00грн обґрунтовані, законні, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно з наданим розрахунком 3% річних позивачем нараховані 3% річних в сумі 452,59грн.

Такі нарахування проведено позивачем на суму боргу 114720,00грн за період прострочення оплати протягом 48 календарних днів з 01.05.2025 по 17.06.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 452,59грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

Згідно з наданим розрахунком позивачем нараховані інфляційні втрати на суму боргу 114720,00грн за період травень 2025 року в сумі 1491,36грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 1491,36грн.

Відповідно до частини 1 статті 549, пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Як встановлено статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі.

Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина3 статті 6 ЦК), у тому числі мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Заявлену до стягнення пеню в сумі 4676,80грн. позивачем нараховано на підставі пункту 11.2. договору, яким передбачено що за кожний день прострочення платежів за здійснення заходів охорони замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Отже, сторони у пункті 11.2 договору врегулювали відносини лише щодо розміру сплати пені за несвоєчасну оплату за послуги.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно наведеного розрахунку пеня розрахована на суму боргу 114720,00грн за період прострочення оплати протягом 48 календарних днів з 01.05.2025 по 17.06.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 4676,80грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно статті 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 12, 13, 46, 73-79, 86, 91, 129, 165, 236-238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Управління поліції охорони в Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВР Кондитер» про стягнення заборгованості в сумі 121340,75грн з яких: 114720,00грн основний борг, 452,59грн 3% річних, 1491,36грн інфляційні втрати та 4676,80грн пеня, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВР Кондитер» (85032, Україна, Покровський р-н, Донецька обл., село Добропілля, Промзона №1, вул. Промислова, будинок, 4; ) на користь Управління поліції охорони в Київській області (01033, Україна, місто Київ, вулиця Сім`ї Прахових, будинок, 8; ) заборгованість в сумі 114720,00грн, 3% річних в сумі 452,59грн, інфляційні втрати в сумі 1491,36грн, пеню в сумі 4676,80грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 18.08.2025.

Суддя М.О. Лейба