РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2025Справа № 910/7383/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Артіс" про стягнення 173 800,01 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Артіс" (далі - Товариство) про стягнення 173 800,01 грн, з яких: 125 902,37 грн - пеня, 47 897,64 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 20 січня 2023 року № .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

23 червня 2025 року на адресу суду надійшла заява позивача від 19 червня 2025 року № ТОВВИХ-25-9618 з документами для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року було відкрито провадження у справі № 910/7383/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

4 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від 3 липня 2025 року, у якому останній не заперечував факт непоставки обумовленого товару на суму 684 252,00 грн у встановлений договором строк, однак вказав, що таке прострочення відбулось з незалежних від нього причин, зокрема, через дію форс-мажорних обставин. Товариство зазначило, що у зв`язку з військовим станом в Україні та скрутним фінансовим становищем воно було позбавлене можливості своєчасно поставити весь обсяг товару за договором. При цьому, своєчасному виконанню зобов`язань відповідача перешкоджали порушення позивачем строків оплати вже поставленої продукції. Зважаючи на існування вищевказаних обставин, відсутність можливості здійснити допоставку товару в зв`язку з закінчення терміну дії договору, а також відсутність збитків Оператора, пов`язаних із простроченням виконання, Товариство просило суд відмовити в задоволення позову, а у випадку його задоволення - на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зменшити розмір нарахованих сум штрафних санкцій на 95%.

8 липня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати вихідний № ТОВВИХ-25-10603, у якій останній вказав, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання спірних зобов`язань за договором. Разом із цим, відповідач не надав жодних доказів повідомлення позивача про настання для нього обставин непереборної сили в передбаченому договором порядку. Оператор також вказував на необґрунтованість тверджень відповідача про несвоєчасність проведення позивачем розрахунків за поставлений товар, а також посилався на відсутність виняткових обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшення нарахованих штрафних санкцій. На думку позивача, зменшення заявлених до стягнення сум неустойки призведе до порушення принципу балансу інтересів сторін, оскільки відповідач намагається уникнути передбаченої договором відповідальності за порушення його умов.

Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року між Оператором та Товариством було укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № , відповідно до умов якого останнє зобов`язалося у визначений цим правочином строк передати у власність позивача готові текстильні вироби (ганчір`я обтиральне), зазначені в специфікації (додаток № 1 до договору), а Оператор - прийняти й оплатити зазначений товар.

Цей правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови цієї угоди зазначаються у специфікації.

Ціна договору з ПДВ становить - 1 180 260,00 грн. Ціна за одиницю товару наведена у специфікації (пункти 3.1.та 3.3. вказаного правочину).

Відповідно по пунктів 4.1. та 4.2. договору розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті шляхом перерахування Оператором грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у розділі 15 договору, на умовах, визначених цією угодою. Оператор зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20-ти та не пізніше 30-ти календарних днів з дати поставки.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що Товариство зобов`язується передати Оператору товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.

У специфікації (додаток № 1 до договору) сторони погодили, що строки поставки товарів визначаються кількістю календарних днів та становлять 60 календарних днів з дати отримання Товариством заявки Оператора.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що поставка товарів здійснюється на умовах DDР "Поставка зі сплатою мита" (місце поставки згідно специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року), з урахуванням умов пункту 5.1. цього правочину. Поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок Оператора, які є невід`ємною частиною даного правочину. Оператор надсилає скан-копію підписаної уповноваженою особою заявки електронним листом на електронну адресу Товариства, зазначену в пункті 14.12. договору. Датою отримання заявки Товариством вважається дата надіслання відповідного повідомлення Оператором. Оригінали заявок надсилаються поштою на адресу Товариства, вказану в розділі 15 цієї угоди, цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або кур`єром під розписку. До моменту отримання оригіналу заявки Товариством надіслані електронною поштою заявки мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути поданні до судових інстанцій як належні докази і не можуть спростовуватися сторонами.

Відповідно до пункту 5.8. договору датою поставки товарів за цим правочином є дата підписання Оператором акта приймання товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.14. цієї угоди та передачі Товариством у повному обсязі таких документів: видаткової накладної, документа про підтвердження якості товарів на кожну одинцю (або партію) товару (паспорт якості), документа про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника на товар (паспорт якості), товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури.

Пунктом 5.14. договору передбачено, що приймання товарів здійснюється на підставі акта приймання товарів за кількістю та якістю.

Відповідно до пункту 6.3.1. вказаного правочину Товариство зобов`язалося забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Згідно з пунктом 7.4. договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів Товариство сплачує Оператору пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення. За прострочення поставки товарів понад 30 календарних днів Товариство додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості таких товарів.

Сторони домовилися про те, що з метою виконання умов договору будуть здійснювати обмін документами, як електронними документами у розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", у тому числі створювати, пересилати та підписувати такі документи із застосуванням комп`ютерної програми "Система зовнішнього обігу електронних документів "DEALS". Електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП) уповноважених осіб сторін і відправлений за допомогою зазначеної системи електронного документообігу, має юридичну силу, породжує права й обов`язки для сторін, може бути представлений до суду як належний доказ, а також визнається рівнозначним документу на паперовому носієві (пункти 13.1., 13.6. та 13.12. даного правочину).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30 червня 2023 року (включно), а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторін від виконання обов`язків, взятих на себе за цією угодою, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного правочину (пункти 12.1. та 12.2. договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору 15 березня 2023 року позивач надіслав Товариству в передбаченому договором порядку заявку на поставку № 1, підписану КЕП уповноваженої особи Оператора, у якій просив відповідача здійснити поставку готових текстильних виробів (ганчір`я обтирального): у кількості 8 920,00 кг на адресу: Київська область, місто Боярка, вулиця Симона Петлюри, будинок 49; у кількості 16 390,00 кг на адресу: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, провулок Дружби, будинок 20; у кількості 7 680,00 кг на адресу: Дніпропетровська область, територія Новоалександрівської сільської ради, комплекс будівель та споруд 24; у кількості 6 510,00 кг на адресу: Івано-Франківська область, Богородчанський район, село Похівка, Урочище "У гаю". Копія вказаної заявки на поставку товару наявна в матеріалах справи. Ця заявка була отримана Товариством через систему електронного документообігу 15 березня 2023 року, що підтверджується наявним у матеріалах скріншотом відповідного електронного повідомлення у вищевказаній програмі електронного документообігу.

Вказані обставини також встановлені в рішенні Господарського суду міста Києві від 21 лютого 2024 року в справі № 910/18847/23 за позовом Оператора до Товариства про стягнення 24 554,19 грн штрафних санкцій за вищевказаним правочином. Це рішення суду набрало законної сили в установленому порядку.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій: видаткових накладних (підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені його печаткою без заперечень і зауважень, а також підписані КЕП уповноважених представників сторін): від 11 травня 2023 року № 24/н на суму 229 476,40 грн, від 6 квітня 2023 року № 23/н на суму 74 700,00 грн, від 12 липня 2023 року № 26/н на суму 191 829,60 грн; актів приймання товарів за кількістю та якістю (підписані членами комісії Оператора): від 15 травня 2023 року № 25, від 10 квітня 2023 року № 1006, від 13 липня 2023 року № 1265, - Товариство поставило, а Оператор прийняв товар на загальну суму 496 008,00 грн.

Однак, у порушення умов вищевказаної заявки та договору товар на загальну суму 684 252,00 грн у встановлений строк Товариство не поставило. Вказані обставини також не заперечувалися відповідачем у його відзиві.

Враховуючи вищезазначене, Оператор надіслав Товариству претензію від 14 січня 2025 року № 2 (вих. № ТОВВИХ-25-678) про сплату штрафних санкцій. Однак, ця претензія залишена відповідачем без задоволення та виконання.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано факт непоставки обумовленого товару на загальну суму 684 252,00 грн в строк, передбачений специфікацією та заявкою Оператора від 15 березня 2023 року № 1.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Оскільки заявлені Оператором до стягнення пеня, нарахована за період з 16 травня 2023 року по 15 листопада 2023 року в розмірі 125 902,37 грн, та штраф в розмірі 47 897,64 грн, нарахований на вказану вартість непоставленого товару, є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищують граничних розмірів пені, встановлених статтею 3 Закону, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум є обґрунтованими.

При цьому, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за вказаними договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

За умовами пунктів 8.1.-8.4. договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов цього правочину в разі настання надзвичайних і невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, а саме: загрози війни, збройного конфлікту або серйозної погрози такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, блокади, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокаду, революцію, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України або уповноваженим органом країни виробника товару, експропріацію, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізицію, громадську демонстрацію, блокаду, страйк, аварію, протиправні дії третіх осіб, пожежу, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборону (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодніми умовами й стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревії, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше, ніж протягом 10-ти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону в письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документ (сертифікат) Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати та/або відповідний документ; виданий уповноваженим органом країни виробника товару, де виникли такі обставини. Строк для надання вказаних документів - протягом 30-ти календарних днів з моменту виникнення обставин непереборної сили. Відповідний документ повинен бути належним чином легалізовано на території України (наприклад, шляхом проставлення апостилю, легалізовано в консульській установі України в державі, де відбулися обставини непереборної сили) та мати нотаріально засвідчений переклад на українську мову. У випадку невиконання вимог пунктів 8.2., 8.3. договору сторона, що їх не виконала, позбавляється права посилатися на обставину непереборної сили (форс-мажорну обставину), як обставину, що виключає її відповідальність.

Проте частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

У порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав належних документів.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили в розумінні вищевказаних приписів чинного законодавства.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин, на які посилався відповідач у своєму відзиві.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що інші обставини, на які він посилався як на підставу неможливості виконання договірних зобов`язань в повному обсязі: релокація виробництва із Сумської області в місто Київ, здороження упаковочної сировини через заборону поставок з країни агресора, - не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не є обставинами, які звільняють боржника від відповідальності за невиконання його зобов`язань за договором у силу приписів статті 617 ЦК України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Суд також відхиляє посилання відповідача на приписи статей 538 та 692 ЦК України як правові підстави для зупинення поставки товару в зв`язку з простроченням позивачем оплати поставленого товару за видатковою накладною від 11 травня 2023 року № 24/н на суму 229 478,40 грн, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно частини 5 статті 692 ЦК України якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

З системного тлумачення вищевказаних приписів цивільного законодавства вбачається, що передумовою для зупинення виконання продавцем зобов`язань за договором є порушення іншою стороною (покупцем) власних зобов`язань за таким правочином.

Разом із цим, відповідно до пункту 4.2. договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20-ти та не пізніше 30-ти календарних днів з дати поставки.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що постачальник, який є платником ПДВ, зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, складену в електронній формі та оформлену належним чином, із зазначенням обов`язкових реквізитів, відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), з дотриманням умов щодо належної реєстрації електронного підпису уповноваженої особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (плаї - ЄРПН) у порядку та в строки, встановлені ПК України.

Згідно з пунктом 4.4. договору несвоєчасне надання постачальником податкової накладної/ розрахунку коригування, або її оформлення з порушеннями порядку заповнення, встановленого ПК України, або надання податкової накладної з порушенням вимог щодо електронного підпису уповноваженої особи, яка її підписала, або не підтвердження реєстрації податкової накладної в ЄРПН у терміни, передбачені ПК України, є відкладальною обставиною для настання обов`язку покупця щодо здійснення оплати товарів за цим договором, до моменту одержання покупцем такої податкової накладної/розрахунку коригування та одержання інформації з ЄРПН про підтвердження факту здійснення такої реєстрації Постачальником та перевірки податкової накладної/розрахунку коригування на предмет додержання вимог законодавства щодо її заповнення та підписання.

З наявної в матеріалах справи копії квитанції контролюючого органу про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 19 липня 2023 року вбачається, що податкова накладна від 11 травня 2023 року, складена за результатами здійснення господарської операції на підставі видаткової накладної від 11 травня 2023 року № 24/н на суму 229 478,40 грн, була зареєстрована в ЄРПН на підставі рішення комісії контролюючого органу лише 19 липня 2023 року.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що позивач розрахувався за спірний товар (з урахуванням умов договору щодо відкладальних обставин для його оплати) у встановлений вказаним правочином строк (25 липня 2023 року).

Разом із цим, жодними умовами договору не передбачено будь-яких відкладальних обставин для поставки товарів відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку право на збільшення строку поставки товару на підставі статей 538, 692 ЦК України у Товариство не виникло.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке.

У силу приписів частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас доводи відповідача не спростовують наявності вини останнього в порушенні строку поставки обумовленого товару.

При цьому, судом враховано, що ні до закінчення терміну дії договору, ні на час розгляду даного спору, відповідач спірний товар не поставив.

При цьому, відповідно до пункту 7.12. договору сторони погодили нарахування штрафних санкцій за весь період прострочення стороною виконання своїх зобов`язань за договором. Однак, з наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій вбачається, що останнім заявлено до стягнення суму неустойки (пені) виключно за шість місяців прострочення.

Крім того, вказане клопотання відповідача мотивоване виключно його скрутним матеріальним становищем, на підтвердження чого Товариство надало довідку з обслуговуючого банку про залишок коштів на його рахунках та фінансову звітність підприємства за 2024 рік.

Разом із цим, прострочення виконання договірного зобов`язання відповідачем тривало з 2023 року.

При цьому, як проведення процедури публічної закупівлі № UA-2022-12-22-001692-a, так і прийняття відповідачем її умов, шляхом подання відповідної тендерної документації та підписання спірного договору, відбувалося в період дії військового стану та виникнення обставин, у зв`язку з якими, як зазначав відповідач у своєму відзиві, останній був змушений здійснити релокацію виробничих об`єктів та збільшити витрати на пакувальну сировину.

Судом враховано, що не тільки відповідач зобов`язаний виплачувати заробітну плату своїм працівникам та сплачувати податки до Державного бюджету України, а й позивач, який також продовжує свою господарську діяльність в умовах військового стану.

Відповідачем не було подано суду інших доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема, але не виключно, довідки про відсутність майна у власності чи балансового звіту з актуальними відомостями на час подачі й розгляду судом зазначеного клопотання.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Оскільки відповідач не довів належними і допустимими доказами наявності передбачених законом виняткових обставин для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, беручи до уваги інтереси обох сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання Товариства.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Оператора підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Артіс" (02081, місто Київ, Дніпровська набережна, будинок 19-А; ідентифікаційний код 41686808) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) 125 902 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дві) грн 37 коп. пені, 47 897 (сорок сім тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн 64 коп. штрафу та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18 серпня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко