СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Харків Справа № 905/238/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вх.№1131Д/1-43) на рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2025 (повний текст підписано 25.05.2025 у місті Харкові), суддя Курило Г.Є. у справі №905/238/25

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро,

до Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ", м. Добропілля, м. Білицьке,

про стягнення 121 980,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ", м.Добропілля, м.Білицьке про стягнення штрафу у сумі 121 980,00 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.04.2025 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" до Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ" про стягнення штрафу у сумі 121980,00 грн задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 60990,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд, встановивши факт невідповідності фактичної маси вантажу масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, що засвідчено належним та допустимим доказом - комерційним актом №454201/10 від 19.06.2024 (в якому вказано, що фактична маса вантажу нетто 67900 кг, що менше від зазначеної в документах на 1000кг) - дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 121980,00 грн (24396,00 грн х 5), що відповідає п`ятикратному розміру вказаної плати по відповідному вагону, відповідає приписам ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.

Водночас, розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми штрафу за неправильно вказану масу, господарський суд зазначив наступне:

- встановлення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством;

- застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати в першу чергу має стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу), разом з тим, Статутом залізниць України передбачений однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть призвести до аварії на залізниці, так і за порушення, які не можуть призвести до аварій на залізниці;

- зазначення в накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту, отже, відсутня легітимна мета та розумність застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати за визначені п. 122 Статуту залізниці України порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці;

- Верховний Суд неодноразово зазначав про наявність у суду повноважень з вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій, які застосовуються до перевізника (залізниці) на підставі положень Статуту залізниць України, в порядку статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського Кодексу України (постанови від 05.04.2018 у справі №905/1180/17, від 11.09.2018 у справі №905/64/18, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 13.02.2018 у справі №905/725/17, від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, від 30.03.2023 у справі №904/934/22, від 06.06.2023 у справі №904/1289/22, від 22.06.2023 у справі №904/822/22);

- враховуючи дискреційність повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, враховуючи, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність на території можливих бойових дій, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру штрафу на 50% від заявленої суми, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією за порушений інтерес позивача у конкретному випадку, отже до стягнення підлягає штраф розмірі 60990,00грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу позивачу слід відмовити.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням представник позивача, Акціонерного товариства "Українська залізниця" через підсистему "Електронний суд" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2025 в частині відмови у задоволені позову у сумі 60990,00 грн скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю; витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт посилається на таке:

- у даному випадку штрафна санкція не є договірною, штраф відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено; така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 29.04.2021 у справі №905/1450/20;

- в даному випадку відповідачем порушено зобов`язання в частині зазначення у залізничній накладній маси відправленого вантажу. Тобто, вказані обставини є наслідком суб`єктивної поведінки учасника господарських правовідносин, а не виникнення обставин непереборної сили;

- сторони, укладаючи договір перевезення вантажу, погодилися і передбаченою законом відповідальністю за неправильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній; статтями 1, 16 Закону України «Про транспорт» визначено, що транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати безпеку життя здоров`я громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища; навантаження вагонів з порушенням безпеки руху (що має місце у даному випадку) фактично загрожує безпеці руху поїздів, з урахуванням цього, штраф за неправильно зазначену масу вантажу у випадку порушення норм безпеки руху дисциплінує учасників даних відносин та має кінцеву мету забезпечення безпеки на транспорті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи від 14.05.2025 у справі №905/238/25 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв, клопотань та заперечень - до 12.06.2025. З урахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач через систему «Електронний суд» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність доводів апелянта та наполягає на тому, що стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.

30.06.2025 у зв`язку зі звільненням у відставку головуючого судді Радіонової О.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.

З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомленні про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила таке.

18.06.2024 зі станції Родинська Донецької залізниці, згідно залізничної накладної №49497613, Акціонерне товариство «Жовтнева ЦЗФ» (вантажовідправник) відправило вантаж - вугілля кам`яне, вантаж із визначенням станції призначення Ладижин Одеської залізниці.

При оформленні залізничної накладної №49497613 у вагоні №62111778 відповідачем вказано масу вантажу 68900 кг. Згідно із вказаною накладною, сума провізної плати, нарахованої відправнику по станції відправлення за вагон №62111778, складає 24396,00 грн.

На станції Чаплине Придніпровської залізниці складено комерційний акт №454201/10 від 19.06.2024 в розділі Д якого зазначено: «Вагон було подано на контрольне зважування. При зважуванні на справних 150-ти тонних вагонних вагах станції Чаплине зав. №1465 (держ.повірка 15.11.2023) виявилося: брутто 91700кг, тара вагону з ПД 23800 кг, маса вантажу нетто за ПД 68900 кг, фактична маса вантажу нетто 67900 кг, що менше документу на 1000кг. Згідно документу значиться вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті ДГ (0-100) УДК №416, гранична волога 16%. Вантаж укатаний катком, маркований у вигляді двох поперечних смуг, ш. 10 см х 1,5 м трикутної форми, ущільнений нижче бортів на 300 за допомогою картка ущільнювача. У твердому стані. Вага визначена відправником на вагах (150т) зав. №14000817 ВВЭТ-150-ТД1. Брутто не вказано, тара 23800 кг, нетто 68900 кг. Фактично виявлено: навантаження у вагоні нижче бортів 10-20 см, марковано поперечними смугами без виїмок та поглиблень в наявності скоси над 1,2,3,4,5,6,7 люками праворуч та ліворуч довжиною по 10,5 м шириною по 0,8-1,0 м глибиною по 0,3м, маркування не порушене люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному зважуванні вага вагону підтвердилися. Вантаж, якого бракує в вагоні вміститься міг. Зав. вантажним двором по штатному розкладу відсутній. Зважування здійснювала пр. пв. Помазан К.Г. в присутності ДС Дрозд Г.М. пр. пв. ОСОБА_1 »

Станцією призначення Ладжин Одеської залізниці у розділі "Є" комерційного акту №454201/10/5 зроблено відмітку, що під час перевірки вантажу різниці проти даного акту не виявлено.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачем було виявлено недовантаження вагону на 1000 кг.

Із посиланням на вказані обставини, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ», м.Добропілля, м.Білицьке про стягнення штрафу у сумі 121980,00 грн в порядку ст.118 Статуту залізниць України (у п`ятикратному розмірі від суми провізної плати 24396,00 грн).

Під час розгляду справи відповідач подав до господарського суду клопотання про застосування ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України та зменшення розміру штрафу, який, на думку заявника, має становити не більше однієї провізної плати спірного вагону та складати 24396,00 грн.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зокрема зазначав, що АТ «Жовтнева ЦЗФ» належить до об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору; підприємство знаходиться на території, що зазнала ворожих обстрілів, у зв`язку з чим було пошкоджено майновий комплекс АТ «Жовтнева ЦЗФ»; підприємство власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення виробничих потужностей, з метою забезпечення безпеки енергетичної системи України та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, несе додаткові фінансові витрати та позбавлене можливості отримувати прибуток.

Розглянувши справу, місцевий господарський суд частково задовольнив позов - з наведених вище підстав.

Як було встановлено вище, позивач не погоджується з рішенням у частині зменшення суми заявленого до стягнення штрафу. Отже, в даному апеляційному провадженні, у відповідності до вищенаведених вимог ст.269 ГПК України, рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та викладеним в апеляційній скарзі доводам позивача, у відповідності до ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 ЦК України врегульовано, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України. У контексті приписів ст.6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Статтею 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем неправильно зазначено в накладній масу вантажу, що є підставою для стягнення відповідного штрафу, передбаченого Статутом залізниць України; розрахунок зазначеного штрафу є арифметично правильним.

Апелянт наполягає на тому, що відповідний штраф має бути стягнуто саме в заявленому розмірі, оскільки Статутом залізниць України не передбачено його зменшення. В обґрунтування цих тверджень заявник скарги посилається зокрема на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 29.04.2021 у справі №905/1450/20.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Статутом залізниць України дійсно не врегульоване питання зменшення розміру штрафу. Однак такі питання врегульовано Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, які є законами та мають вищу юридичну силу порівняно зі Статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 29.05.2023 у справі № 904/907/22, від 21.06.2023 у справі № 904/822/22 та інших, які прийнято пізніше за постанови в тих справах, на які посилається заявник скарги, штраф, застосований в порядку приписів Статуту залізниць України, може бути зменшено на підставі частини першої статті 233 ГПК України та частини третьої статті 551 ЦК України.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22, висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення - такий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 18.06.2025 у справі № 922/4716/24.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання судом оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення (зокрема, таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №916/2273/24).

Як встановлено місцевим господарським судом у даній справі №905/238/25 та не спростовано апелянтом, АТ «Жовтнева ЦЗФ» є вуглезбагачувальним підприємством, яке територіально знаходиться в місті Білицьке Покровський район Донецької області, та є об`єктом критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (діяв до 20.03.2025), Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 (набрав чинності 20.03.2025) територія Добропільської міської територіальної громади включена до переліку територій, можливих бойових дій - 24.02.2022.

Обставини щодо ракетних обстрілів у 2024 - 2025 роках Добропільської міської територіальної громад є загальновідомими, про що обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, дійшовши мотивованого висновку про те, що відповідач не може здійснювати повноцінно господарську діяльність, що впливає на його фінансовий стан. Тобто, на думку колегії суддів, такі обставини є винятковими і свідчать про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Апелянт вказує на те, що відповідачем порушено зобов`язання в частині зазначення у залізничній накладній маси відправленого вантажу, тобто, вказані обставини є наслідком суб`єктивної поведінки учасника господарських правовідносин, а не виникнення обставин непереборної сили; навантаження вагонів з порушенням безпеки руху (що має місце у даному випадку) фактично загрожує безпеці руху поїздів, з урахуванням цього, штраф за неправильно зазначену масу вантажу у випадку порушення норм безпеки руху дисциплінує учасників даних відносин та має кінцеву мету забезпечення безпеки на транспорті.

Колегія суддів погоджується з тим, що безпека перевезень має пріоритетне значення і за допущені порушення, які їй загрожують, має наставати невідворотна відповідальність.

Разом з тим, як зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні та не спростовано заявником скарги, завантаження вагону масою, що є меншою, ніж можливе завантаження за нормативами, ніяким чином не вплинуло на безпеку руху залізничного транспорту.

Окрім того, виявлена позивачем розбіжність між фактичною масою вантажу та тією, що була зазначена в накладній, не завдала шкоди та збитків залізниці, оскільки, якщо вантажовідправник помилково вказав (і оплатив) у залізничній накладній масу більшу, ніж фактично було завантажено у вагон, то він хоча і формально порушив ст.122 Статуту залізниць України, але з іншого боку частково не використав оплачену послугу.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.05.2025 у справі № 917/1212/22, неустойка виконує компенсаторну функцію, разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

У цьому аспекті суд апеляційної інстанції зазначає про те, що застосування штрафу у п`ятикратному розмірі від провізної плати в порядку ст.118, ст.122 Статуту залізниць України за порушення, які не загрожують безпеці руху та не спричиняють збитків (враховуючи також, що збитки, спричинені аваріями, відшкодовуються незалежно від сплати штрафу) - не відповідають легітимній меті застосування неустойки, принципам справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ст.3 ЦК України), а також становлять непомірний тягар для боржника з урахуванням загальновідомих обставин, пов`язаних з бойовими діями, які негативно позначилися на фінансовому стані АТ «Жовтнева ЦЗФ» - об`єкта критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, враховуючи, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність на території можливих бойових дій, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, є зменшення розміру штрафу на 50% від заявленої суми, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією за порушений інтерес позивача у конкретному випадку, отже до стягнення підлягає штраф у розмірі 60990,00 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу позивачу слід відмовити.

Доводів, які б спростовували зазначений висновок, апелянтом у скарзі не наведено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, і що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2025 у справі №905/238/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов

Суддя М.М. Слободін