РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2025Справа № 910/2514/25
За позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм

про стягнення 11538,79 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі - відповідач) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (далі - позивач) заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії №966 від 25.01.2022 за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 у загальній сумі 11538,79 грн.

Ухвалою від 07.03.2025 судом відкрито провадження у справі, призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги заперечує, і клопотання про залучення співвідповідача - Азовський рибоохоронний патруль.

Ухвалою суду від 28.03.2025 клопотання відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача залишено без розгляду, оскільки відповідач не наділений правом на подання відповідного клопотання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «МАРІУПОЛЬТЕПЛОМЕРЕЖА» та Державним агентством України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, в особі начальника Азовського басейного управління Державного агентства меліорації та рибного господарства було укладено договір №966 про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - Договір).

Договір було укладено за результатом проведення переговорної процедури в підсистемі «Prozorro» - https://prozorro.gov.ua/tender/ UA2022-01-19-007072-a.

Відповідно до п. 1 Договору його укладено відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII на закупівлю послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення на період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у кількості: без ЦТП без ІТП 13,983 Гкал/рік.

За умовами п. 5 Договору будівля обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії. Найменування та адреса об`єкту: адміністративна будівля: пр. Луніна, 2а; заводський номер, назва та умовне позначення типу засобу вимірювальної техніки: 8281914/2008 Multical401, показання засобу 2410,41, підвал, дата останньої періодичної повірки: 3 квартал 2021; міжповірочний інтервал.

Відповідно до п. 6 Договору виконавець за договором забезпечує постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 8 Договору контроль якісних та кількісних характеристик послуги здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки.

За умовами п. 10 Договору обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.

Згідно з п. 20 Договору тариф на послугу станом на дату укладання цього договору складав 3933,32 грн за 1 Гкал.

Відповідно до п.п. 21, 23 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Замовник здійснює оплату за цим Договором після пред`явлення виконавцем рахунку та акту наданих послуг не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як зазначає позивач, починаючи з січня 2022 року позивачем проводилось надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії. В січні 2022 року відповідачем підлягало сплаті на користь позивача 4566,58 грн, які фактично були сплачені 09.02.2022.

Позивач звертає увагу, що він зареєстрований як юридична особа з адресою реєстрації: Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Гризодубової, 1. Наказом Міністерства інтеграції України від 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до Переліку увесь Маріупольський район є окупованою територією.

Внаслідок вищезазначеного, рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 13.07.2022 №17 «Про завершення опалювального сезону 2021-2022 року» 28.02.2022 визначено останньою датою надання абонентам послуг з постачання ККП «МАРІУПОЛЬТЕПЛОМЕРЕЖА» теплової енергії.

Позивач у своєму позові зазначає про значну втрату бухгалтерської документації, після відновлення частини якої, переліку абонентів - споживачів послуг ККП «МАРІУПОЛЬТЕПЛОМЕРЕЖА», позивачем було спрямовано на адресу Азовського басейного управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм лист з прохання здійснити сплату заборгованості за лютий 2022 року, акт наданих послуг за лютий 2022 року, рахунок-фактуру за лютий 2022 року.

Разом з тим, відповідь на лист позивача від 27.09.2022 не надходила.

Відповідно до акту наданих послуг №07-992106/01 за лютий 2022 року в лютому 2022 року спожито 2,934 Гкал, у зв`язку із чим за твердженнями позивача, відповідач має сплатити на користь позивача за лютий 2022 року 11538,79 грн.

Позивач наголошує, що через окупацію міста Маріуполя, він втратив доступ до адміністративної будівлі підприємства та до даних про об`єми спожитої електроенергії споживачами за опалювальний сезон 2020/2021. Відповідно до п. 17 Договору для розрахунку об`єму спожитої відповідачем теплової енергії за лютий 2022 року використані показники споживання тепла за період з листопада 2021 року по січень 2022 року: - Листопад 2021 року - 5,890 Гкал, (тариф 3933,32 грн, сплачено - 23167,25 грн., банківська виписка від 10.12.2021) - грудень 2021 року - 2,945 Гкал (тариф 3933,32 грн, сплачено - 11583,63 грн., банківська виписка від 24.12.2021) - січень 2022 року - 1,161 Гкал (тариф 3933,32 грн, сплачено - 4566,58 грн., банківська виписка від 09.02.2022) споживання теплової енергії в лютому 2022 року позивачем розраховано: (5,890+2,945+1,161)/92 дні (кількість днів за листопад, грудень, січень)*27 (кількість днів в лютому 2022 протягом яких надавались послуги відповідно до рішення виконавчого комітету ММР від 13.07.2022)= 2,9336*3933,32 (тариф за Гкал.) = 11538,79 грн.

Заперечуючи проти вимог позову відповідач зазначає наступне.

Азовський рибоохоронний патруль своєчасно та в повному обсязі оплатив постачання теплової енергії за січень 2022 року у сумі 4566,58 гривень на підставі рахунку-фактури № 01-992106/01 від 31.01.2022 та акту наданих послуг виконавця, як це передбачено пунктами 22 та 23 Договору.

Відповідач зазначає, що незважаючи на те, що в умовах війни Азовський рибоохоронний патруль продовжував функціонувати в режимі дистанційної роботи та мав засоби комунікації та зв`язку, ніякі документи на оплату послуг за лютий 2022 року від ККП ММР «Маріупольтепломережа» до Азовського рибоохоронного патруля не надходили.

30.08.2022 на електронну скриньку Азовського рибоохоронного патруля надійшов лист ККП ММР «Маріупольтепломережа» № 236 від 29.08.2022 «щодо оплати послуг з постачання теплової енергії та абонентської плати», в якому пропонувалося здійснити оплату послуг з постачання теплової енергії та абонентської плати на реквізити підприємства, зазначені в рахунках-фактурах протягом 5 днів з дати отримання. Проте, в листі не була зазначена сума, яку потрібно сплатити та не додані рахунки-фактури для цієї сплати.

02.09.2022 за вих. № 1-9-17/02-22 Азовський рибоохоронний патруль надав відповідь на лист № 236, в якому зазначив, що станом на 01.09.2022 у бухгалтерському обліку відсутня кредиторська заборгованість перед ККП ММР «Маріупольтепломережа» та відповідно до чинного законодавства в умовах воєнного стану на підставі Довідок про внесення змін до кошторису на 2022 рік №118 від 27.05.2022 та №120 від 10.08.2022 зменшено видатки за КЕКВ 2271 «Оплата теплопостачання» на загальну суму 42000 грн.

Відповідач зазначає, що в серпні 2022 року на приватну електронну скриньку головного бухгалтера Азовського рибоохоронного патруля від невідомої приватної особи з приватної електронної адреси надійшло 3 файла (рахунок-фактура № 07/992106/01, акт надання послуг № 07/992106/01 та акт зведення взаєморозрахунків) в форматі Excel, без прізвища відповідальної особи, без підпису, без печатки або ідентифікації електронним підписом. Зазначені документи не могли бути прийняті до опрацювання та подання до органів казначейства через їх невідповідність вимогам законодавства. Крім того, обсяг спожитої теплової енергії більш як в 3 рази перевищував облікові дані Азовського рибоохоронного патруля за лютий 2022 року.

Додатково до матеріалів позовної заяви позивачем додано лист від 15.01.2025 щодо сплати заборгованості з актом звірки взаєморозрахунків та квитанція про надсилання Азовському рибоохоронному патрулю за номером 520, проте у квитанції адреса отримувача вказується місто Київ 04053, що не відповідає місцю знаходженню адресата. Також відповідач зазначає, що ні Держрибагентство, ні Азовський рибоохоронний патруль не отримували вищезазначений лист, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти.

Відповідач вважає, що заявлена сума боргу за лютий 2022 року не відповідає дійсності. Згідно рахунку-фактури №01-992106/01 від 31.01.2022 за 31 день січня 2022 року Азовський рибоохоронний патруль витратив 1,161 Гкал теплової енергії на суму 4566,58 гривень, які були своєчасно оплачені, тоді як за 28 календарних днів лютого 2022 року Азовський рибоохоронний патруль спожив 0,95 Гкал, про що в телефонному режимі було повідомлено ККП ММР «Маріупольтепломережа».

Проте, вказані дані не були прийняті до уваги і ККП ММР «Маріупольтепломережа» зазначає якісь безпідставні дані - 2,934 Гкал, не підтверджені показами лічильника. На даний час, через тимчасову окупацію міста Маріуполь відсутня можливість звірки даних лічильника замовником та виконавцем Договору. Згідно п.17 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла комерційного обліку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлі протягом попереднього опалювального періоду. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерахунок з замовником. Тобто, нарахований обсяг спожитої теплової енергії за лютий 2022 року у сумі 11538,79 грн є тимчасовою цифрою та мав бути відкорегований у наступні місяці. Проте, на даний час через тимчасову окупацію і неможливість звірки вузла комерційного обліку дану процедуру виконати неможливо.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила), споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Так, позивачем на підтвердження наявності боргу було надано акт наданих послуг №07-992106/01 за лютий 2022 року, рахунок-фактура №07-992106/01, акт звірки взаєморозрахунків, які підписані позивачем, проте відсутній підпис зі сторони відповідача.

За умовами п. 8 Договору кількісні характеристик послуги здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії.

Як вбачається з п. 5 Договору об`єкт обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії.

Проте, за твердженнями позивача частину документації було втрачено у зв`язку із воєнними діями та тимчасовою окупацією міста Маріуполь.

Відповідач заперечує щодо здійсненого позивачем розрахунку постачання теплової енергії у об`ємі 2,934 Гкал та стверджує, що з усної інформації Азовський рибоохоронний патруль спожив 0,95 Гкал.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було спожито 2,934 Гкал у лютому 2022 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг теплопостачання, оскільки позивачем не доведено споживання цих послуг та їх обсягу саме відповідачем у вказаному позивачем приміщенні.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зауважує, що за приписами статей 77, 78, 87 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи; на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тоді, як суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведених правових приписів процесуального Закону судом встановлено відсутність підстав для задоволення заявленого позову про стягнення боргу, штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків