ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/1145/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Міщенко І. С., Могил С. К.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирського обласного благодійного фонду "Данко"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.03.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 у справі

за позовом Міністерства юстиції України

до Житомирського обласного благодійного фонду "Данко",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комуністична партія України,

про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації прав.

У судовому засіданні взяв участь представник позивача - Даруга В. О.

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У вересні 2023 року Міністерство юстиції України (далі - позивач та/або Мін`юст) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирського обласного благодійного фонду "Данко" (далі - відповідач та/або Благодійний фонд) та Радомишльської районної партійної організації Комуністичної партії України (далі - районна парторганізація КПУ) про:

- визнання недійсним договору дарування нерухомого майна - квартири загальною площею 52,7 кв. м, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський р-н, м. Радомишль, вул. Чкалова (вул. Троїцька), буд. 1/2, кв. 5, укладеного 16.07.2015 між районною парторганізацією КПУ та Благодійним фондом, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р. В. та зареєстрованого за № 25 (далі - спірний договір дарування);

- скасування державної реєстрації прав Благодійного фонду на нерухоме майно, розташоване за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, м. Радомишль, вул. Чкалова (вул. Троїцька), буд. 1/2, кв. 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, укладаючи спірний договір дарування, сторони заздалегідь знали, що такий не буде виконано, його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо ним передбачена, дії сторін спрямовані на фіктивний перехід права власності та уникнення звернення стягнення на нерухоме майно як наслідок заборони діяльності Комуністичної партії України. Нерухоме майно, яке є предметом спірного договору дарування, було відчужено Благодійному фонду, керівником якого є ОСОБА_1, який, у свою чергу, був обраний членом керівних органів Комуністичної партії України, з метою приховання цього майна від передачі у державну власність.

1.3. Варто звернути увагу на те, що ухвалою місцевого господарського суду від 29.09.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог районної парторганізації КПУ про визнання недійсним договору дарування; прийнято до розгляду позовну заяву з вимогами до Благодійного фонду про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації прав; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комуністичну партію України.

1.4. За змістом відзиву на позовну заяву від 17.10.2023, відповідач з позовними вимогами не погодився, вважав їх незаконними і необґрунтованими, оскільки: оспорюваний правочин був спрямований на настання реальних наслідків - перехід права власності на майно, і ці наслідки настали, відповідач став власником квартири і досі ним є; умислу сторін на вчинення фіктивного правочину позивачем не доведено, позов ґрунтується на припущеннях; станом на дату укладення договору в 2015 році сторони жодним чином не могли знати, що в 2022 році будуть прийняті зміни, відповідно до яких у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави. На думку відповідача, позивачем не доведено ні те, що правочин мав намір досягнути іншої мети, ні порушення його прав цим договором. Окрім того, відповідач вважає, що на Мін`юст не покладено прав звертатись із позовом щодо визнання недійсним договорів, укладених осередком політичної партії за 7 років до припинення такої політичної партії, а особою, права якої і могли б бути порушені даним договором, є Фонд державного майна України, але не Мін`юст.

Разом із тим у письмових поясненнях від 15.02.2024 відповідач, серед іншого, просив застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду зі значним пропуском трирічного строку, перебіг якого, на думку відповідача, починається з моменту державної реєстрації права власності на спірне приміщення.

1.5. Позивач у відповіді на відзив від 23.10.2023 № 54781/12.5-23 зазначив, що вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими і безпідставними, оскільки відчуження об`єкта нерухомого майна, яке є предметом договору дарування від 16.07.2015, відбулося після відкриття провадження у справі № 826/9751/14 щодо заборони діяльності Комуністичної партії України, яка розглядалася понад 8 років. Усвідомлюючи настання для партії негативних наслідків у зв`язку із забороною її діяльності, було укладено спірний договір дарування, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно партії навіть до набрання чинності відповідними змінами у законодавстві та прийняття рішення у справі № 826/9751/14, що доводить умисне укладення договору дарування, який не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто фіктивного правочину. Перехід належного партії та її структурним утворенням майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує Мін`юст, який на сьогодні виступає кредитором у спірних правовідносинах, тому укладення спірного договору дарування було спрямоване на завдання шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам.

Щодо позовної давності позивач вказав, що довідався про наявність спірного договору дарування в ході вжиття заходів з розшуку майна забороненої судом Комуністичної партії України, право на що, у тому числі опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виникло у Мін`юсту вже після набрання законної сили рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14, тобто не раніше 27.07.2022. У зв`язку з цим позивач вважає, що обчислення позовної давності починається з 27.07.2022, тому позов подано в межах встановленого законом строку.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 11.07.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в справі № 826/9751/14 за позовом Мін`юсту та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України про заборону діяльності політичної партії у зв`язку з порушенням статті 5 Закону України "Про політичні партії в Україні" (чинної на час звернення з відповідним позовом).

Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14 задоволено вказаний позов. Заборонено діяльність Комуністичної партії України. Передано майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

07.11.2022 Мін`юст видав наказ № 4964/5 "Про затвердження переліку майна, коштів та інших активів забороненої судом Комуністичної партії України (), її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, що передається у власність держави".

За наслідками опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Мін`юстом встановлено, що після відкриття провадження в адміністративній справі про заборону діяльності Комуністичної партії України, останньою безоплатно відчужено квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, на підставі договору дарування від 16.07.2015, укладеного між районною парторганізацією КПУ та Благодійним фондом.

У пункті 2 спірного договору дарування передбачено, що документом, що підтверджує право власності дарувальника на відчужуване майно є договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області 25.11.2003 за р/н - 2647.

Відповідно до пункту 4 договору дарування сторони оцінюють цей дар у сумі 133 000,00 грн.

Дарувальник свідчить, зокрема, що від обдаровуваного не приховано обставин, які мають істотне значення; предмет договору під забороною (арештом) та у заставі, в податковій заставі не перебуває; до укладення цього договору квартира іншим особам не відчужена, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає (пункт 6 договору дарування).

Згідно з пунктом 8 договору дарування сторони підтверджують, що умови договору зрозумілі та відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, таким чином, він не має характеру фіктивного або удаваного та не є зловмисним.

Відповідно до пункту 10 договору дарування право власності в обдаровуваного на дарунок виникає з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цього договору. Обдаровуваний (в особі представника) свідчить, що дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання обдаровуваним (в особі представника) оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р. В. та зареєстровано в реєстрі за № 25.

Мін`юст, вважаючи, що договір дарування від 16.07.2015 є фіктивним, оскільки сторони при його укладанні знали заздалегідь, що він не буде виконаний, а його укладання спрямоване не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна у державну власність, звернулося з позовом до суду про визнання недійсним вказаного договору дарування та скасування державної реєстрації прав Благодійного фонду на нерухоме майно, яке є предметом цього договору.

3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.03.2024 (суддя Прядко О. В.), залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного суду від 14.05.2024 (Мельник О. В. - головуючий, судді: Гудак А. В., Петухов М. Г.) позов задоволено; визнано недійсним договір дарування; скасовано державну реєстрацію прав Благодійного фонду на нерухоме майно, реєстраційний номер - 50; стягнуто з Благодійного фонду на користь Мін`юсту витрати зі сплати судового збору у сумі 6710,00 грн.

3.2. Судові рішення аргументовані зокрема тим, що саме на Мін`юст покладені повноваження щодо вжиття заходів з розшуку майна Комуністичної партії України, а тому Мін`юст є заінтересованою особою у спірних правовідносинах та відповідно належним позивачем у даній справі, оскільки звернення до суду з даним позовом спрямоване на повернення майна у власність Комуністичної партії України з метою подальшого його передання у власність держави.

Враховуючи, що спірний договір дарування укладено у період після відкриття провадження у справі № 826/9751/14 про заборону діяльності Комуністичної партії України, беручи до уваги той факт, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та одним із засновників Благодійного фонду, який є набувачем спірного майна згідно з договором дарування, є ОСОБА_1 , який на момент укладення спірного договору був обраний членом керівних органів Комуністичної партії України, а також зважаючи на те, що місцезнаходження районної парторганізації КПУ до припинення її діяльності 23.02.2022 співпадає з місцезнаходженням спірного майна, суди дійшли висновку, що договір дарування містить ознаки фіктивного та фраудаторного правочину, а тому підлягає визнанню недійсним.

Крім того, зважаючи, що в силу положень статті 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, вимога позивача про скасування державної реєстрації прав Благодійного фонду на нерухоме майно, яка є похідною вимогою від основної, також підлягає задоволенню.

Щодо застосування до позовних вимог позовної давності, то суди попередніх інстанцій з урахуванням набрання чинності 27.07.2022 рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/9751/14, яким заборонено діяльність Комуністичної партії України, та відповідно виникнення у позивача обов`язку щодо моніторингу реєстраційних дій щодо відчуження вказаною партією об`єктів нерухомості, дійшли висновку, що позивач звернувся з позовом в межах строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України, а тому заява відповідача про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності не підлягає задоволенню.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.03.2024 та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 у справі № 906/1145/23, Благодійний фонд звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати повністю, ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. Так, на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме положення частини першої статті 234 ЦК України без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2495/20, від 31.03.2021 у справі № 201/2832/19.

4.4. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пунктів 2- 4 Порядку переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 № 896 (далі - Порядок № 896) та частини четвертої статті 21 Закону України "Про політичні партії в Україні". За твердженням скаржника, суд має дати відповіді на такі питання:

чи підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" у редакції Закону України від 03.05.2022 № 2243-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій" (далі - Закон № 2243-IX) до правовідносин з приводу володіння, користування та розпорядження майном, які виникли на підставі договору дарування від 16.07.2015?

чи має відповідна правова норма зворотну силу (чи може правова норма, яку закріпили у 2022 році, регулювати правовідносини, які виникли у 2015 році, тобто, чи розповсюджується її дія (чинність) на правовідносини, які існували до дати прийняття Закону № 2243-IX та набрання ним чинності)?

4.5. У тексті касаційної скарги скаржник також зауважує, що:

Мін`юст не є стороною спірного договору дарування;

на Мін`юст не покладено прав звертатись із позовом щодо визнання недійсним договорів, укладених осередком політичної партії за 7 років до припинення такої політичної партії;

особою, права якої і могли б бути порушені спірним договором, є Фонд державного майна України, але не Мін`юст;

позивачем не було підтверджено, що укладенням спірного договору дарування були порушені майнові права держави, в інтересах якої він діє;

заборона політичної партії станом на момент укладення спірного договору дарування не передбачала своїм наслідком передання майна, коштів або інших активів партії у власність держави. Застосовуючи положення Закону № 2243-IX до спірного договору, позивач порушує положення частини першої статті 58 Конституції України;

позивачем не доведено фіктивність спірного договору дарування. Спірний договір дарування не відповідає жодній із ознак фіктивності правочину, оскільки зобов`язання сторін за вказаним договором виконані, зміст спірного договору відповідає намірам учасників правочину, при цьому сторонами договору не вчинялися дії, спрямовані на введення в оману третьої особи щодо фактичних обставин правочину. Жодних доказів того, що, укладаючи спірний договір дарування, відповідачі знали, допускали або повинні були допускати, що у випадку потенційної заборони партії її майно буде передане державі, та саме з цією ціллю відчужили його, діючи з метою спричинення шкоди кредиторам, позивачем не надано;

задоволення позовних вимог щодо Благодійного фонду, який є добросовісним набувачем указаного майна, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція відповідно), оскільки в такому випадку на скаржника буде покладено індивідуальний та надмірний тягар;

спірний договір дарування укладено у 2015 році, вказане свідчить про сплив позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про визнання такого договору недійсним;

4.6. Мін`юст у відзиві просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, рішення та постанову - залишити без змін.

5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Водночас колегія суддів зазначає, що за положенням частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

У контексті наведеного колегія суддів звертається до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 № 924/971/23 за позовом Мін`юсту до Благодійної організації "Благодійний фонд "Відродження Хмельниччини", Комуністичної партії України про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації, ухваленої у подібних правовідносинах та оприлюдненої після подання касаційної скарги у цій справі № 906/1145/23.

Так, Велика Палата Верховного Суду переглядала у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції у справі № 924/971/23, якою рішення місцевого господарського суду скасоване, а позов задоволено в повному обсязі, та ухвалила постанову, якою у частині вирішення вимог про визнання недійсним договору дарування постанову суду апеляційної інстанції скасовано та в цій частині залишено в силі рішення місцевого господарського суду про відмову у позові, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Постанову апеляційного господарського суду у частині вирішення вимоги про скасування державної реєстрації змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У цій постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Мін`юст є державним органом, наділеним повноваженнями на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави як орган, на який покладено повноваження щодо вжиття заходів з розшуку майна забороненої політичної партії, складення та затвердження переліку майна політичної партії, переданого у власність держави (пункт 116), а спірний договір дарування з урахуванням принципу jura novit curia ("суд знає закони") є нікчемним на підставі приписів частин першої, другої статті 228 ЦК України як такий, що порушує публічний порядок (пункт 188), тому належним та ефективним способом захисту порушеного права держави у цій справі є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункти 196, 269).

Також у вказаній постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в силу положень абзаців 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скасування державної реєстрації прав Благодійної організації "Благодійний фонд "Відродження Хмельниччини" на спірне нерухоме майно призведе до державної реєстрації набуття прав Комуністичної партії України на таке нерухоме майно. Державна реєстрація прав на майно за Комуністичною партією України за наслідками скасування реєстрації права Благодійної організації "Благодійний фонд "Відродження Хмельниччини" підтверджує повернення майна попередньому власнику задля забезпечення реалізації процедури передачі такого майна державі (пункти 199- 201).

Щодо правомірності втручання держави у право власності, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що таке втручання з урахуванням установлених фактичних обставин справи нерозривно пов`язане з протиправною діяльністю Комуністичної партії України та вчиненням сторонами правочину, який суперечить публічному порядку (стаття 228 ЦК України). Оскільки обмеження прав політичної партії на володіння, користування та розпорядження майном прямо закріплені в національному законодавстві, а договір дарування спірного нерухомого майна кваліфікований судом як нікчемний на підставі частини першої статті 228 ЦК України, то Велика Палата Верховного Суду вказала про дотримання в цій справі критерію законності втручання держави у право власності (пункти 237, 239), а тому вважала втручання держави у право на майно правомірним.

При цьому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не пропустив позовну давність, а після набрання рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14 законної сили (27.07.2022), діючи в інтересах держави у межах своїх повноважень на виконання обов`язку щодо розшуку майна політичної партії, здійснив відповідний моніторинг і у зв`язку з цим міг дізнатись про вчинення спірного договору щодо передачі спірного нерухомого майна (пункт 226).

Колегія суддів враховує вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень частини четвертої статті 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим, суб`єктним (в обох справах обдаровуваний - пов`язана особа, а дарувальник - Комуністична партія України) та об`єктним критеріями.

Враховуючи те, що висновки судів щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання договору дарування недійсним не відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 щодо нікчемності такого правочину, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання договору дарування недійсним слід відмовити, оскільки спірний правочин є нікчемним, як в аналогічних правовідносинах зазначила Велика Палата Верховного Суду, що виключає необхідність подальшого визнання його недійсним у судовому порядку.

Водночас, оскільки скасування державної реєстрації прав Благодійного фонду на спірну квартиру призведе до державної реєстрації набуття прав Комуністичної партії України на таке нерухоме майно, тобто призведе до повернення майна попередньому власнику задля забезпечення реалізації процедури передачі такого майна державі, позовні вимоги про скасування державної реєстрації підлягають задоволенню, однак з мотивів, викладених у цій постанові.

При цьому Верховний Суд наголошує на відсутності підстав для формування висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 924/971/23, ухваленій у релевантних правовідносинах, вже надала вичерпні відповіді на всі відповідні правові питання та сформулювала підхід до розгляду спорів відповідної категорії, що має прецедентне значення.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин першої, четвертої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

6.2. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування підлягають скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові. При цьому, враховуючи те, що позов у частині вимоги про скасування державної реєстрації права підлягає задоволенню, однак з мотивів, викладених у цій постанові, оскаржені судові рішення підлягають зміні. За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Згідно з приписами статті 129 ГПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору у розмірі 9394,00 грн покладаються на позивача. Витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви в частині вимоги про скасування державної реєстрації права та заяви про забезпечення позову у розмірі 4026,00 грн покладаються на Благодійний фонд.

Водночас з огляду на положення частини одинадцятої статті 129 ГПК України з метою уникнення подвійного стягнення сум судових витрат з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця у розмірі 5368, 00 грн.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирського обласного благодійного фонду "Данко" задовольнити частково.

Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 04.03.2024 у справі № 906/1145/23: в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування скасувати і в позові у цій частині - відмовити; в частині позовної вимоги про скасування державної реєстрації прав - змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Стягнути з Міністерства юстиції України () на користь Житомирського обласного благодійного фонду "Данко" () 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок) витрат зі сплати судового збору.

Доручити Господарському суду Житомирської області видати відповідний наказ на виконання цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді І. С. Міщенко

С. К. Могил