РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2025Справа № 910/3684/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал Груп ЛТД" про стягнення 26 054 700,00 грн,

за участю представників:

позивача: Біжовця І.О.;

відповідача: Сероветника О.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2025 року Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - Управління) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал Груп ЛТД" (далі - Товариство) про стягнення 26 054 700,00 грн, з яких: 1 240 700,00 грн - пеня, 24 814 000,00 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором від 4 червня 2024 року № 136 щодо поставки обумовленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

1 квітня 2025 року на адресу суду від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 квітня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/3684/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

17 квітня 2025 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати № 64, у якому останній визнав факт прострочення ним виконання зобов`язання з поставки обумовленого товару, проте заперечував проти задоволення позову, з огляду на те, що неналежне виконання договору зумовлене настанням форс-мажорних обставин, а тому, на думку відповідача, він звільнений від сплати нарахованих сум неустойки. Також відповідач вказав на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23 січня 2025 року в справі № 910/14701/24 було визнано укладеною додаткову угоду до спірного договору та продовжено строк поставки товару до 16 лютого 2025 року.

18 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 21 квітня 2025 року задоволено.

24 квітня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від 23 квітня 2025 року про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 24 квітня 2025 року судом оголошено перерву в засіданні до 29 травня 2025 року.

26 травня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява від 23 травня 2025 року про його участь у призначеному засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 26 травня 2025 року задоволено.

У підготовчому засіданні 29 травня 2025 року суд постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів; про задоволення усного клопотання представника відповідача та залишення без розгляду клопотання Товариства від 23 квітня 2025 року про зупинення провадження у справі; про оголошення перерви в засіданні до 26 червня 2025 року.

19 червня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 червня 2025 року задоволено.

26 червня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання від цієї ж дати про долучення доказів (текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року в справі № 910/14701/24).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 10 липня 2025 року.

10 липня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10 липня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 14 серпня 2025 року.

У період з 21 липня 2025 року по 8 серпня 2025 року суддя Павленко Є.В. перебував у відпустці.

4 серпня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява від 1 серпня 2025 року про його участь у призначеному засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 11 серпня 2025 року задоволено.

У судовому засіданні 14 серпня 2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:.

4 червня 2024 року відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" між Управлінням і Товариством було укладено договір № 136, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити екскаватори автомобільні (згідно ДК 021:20-3 "Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка"), на викладених у цьому договорі умовах та "Детального технічного опису на підтвердження технічних вимог" (додаток № 2 до договору), а Управління - прийняти якісний товар та сплатити його вартість.

Цей правочин підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

Відповідно до пункту 1.3. договору закупівля товару здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" зі змінами.

Згідно з пунктом 2.2 вказаного правочину його ціна становить 124 070 000,00 грн з ПДВ.

За пунктами 3.1.-3.4. договору постачальник здійснює поставку та якісне відвантаження товару за адресою: місто Київ, вулиця Вишгородська, 150, і несе всі витрати та ризики, пов`язані з його доставкою до вказаного місця призначення, включаючи оплату відповідних податків й інших зборів. Поставка товару може бути здійснена як у повному обсязі, так і партіями, - у межах строку поставки, визначеного в специфікації (додаток № 1). За погодженням сторін допускається дострокова поставка продукції (його окремих партій), що постачальник повинен узгодити із замовником письмово за три робочі дні. Приймання-передача товару здійснюється в присутності представників сторін за накладними та актами приймання-передачі в місці постачання товару. Датою поставки товару (партії) вважається дата його отримання замовником у місці постачання з відміткою в накладній на відвантаження продукції та дата підписання акта приймання-передачі.

Факт приймання товару, а також відсутність зауважень до товару підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін належним чином (відповідно до вимог чинного законодавства) оформлених накладних на товар та актів приймання-передачі. Зобов`язання постачальника з поставки товару вважається виконаними у повному обсязі з моменту передачі обумовленої продукції у власність замовника у місці поставки та підписання видаткових накладних і актів приймання передачі. Постачальник зобов`язується виконати зобов`язання щодо поставки товару, якість якого відповідає розділу IV цього договору, у визначені в специфікації строки (пункти 3.9., 3.15., 3.17. вказаного правочину).

Відповідно до пункту 6.2. договору Товариство зобов`язалося, зокрема: передати товар належної якості у власність Управління; повідомити Управління про дату передачі товару.

За несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару з постачальника стягується неустойка у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (пункт 7.1. договору).

Пунктом 7.3. договору передбачено, що в разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань за цим правочином (та/або) не можливістю їх виконання, Товариство зобов`язане сплатити замовнику штраф у розмірі 20% ціни цього договору.

Усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним). У будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а постачальник - з моменту направлення замовником відповідного листа (передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку, поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання постачальником) (пункт 12.9 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 20 грудня 2024 року, а в частині оплати за поставлений товар та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань (пункт 9.1. договору).

У додатку № 1 до договору (специфікація) сторони погодили асортимент, кількість, вартість і строк поставки товару, а саме: автомобіль екскаватор-планувальник СБМ UDS-214.3 М СБМ (країна походження - Україна), у кількості 5 штук, загальною вартістю 124 070 000,00 грн з ПДВ (24 814 000,00 грн за одиницю). Обсяг та строки поставки - до 29 листопада 2024 року включно. У додатку № 2 до договору сторони погодили виробника товару - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецбудмаш".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Товариство всупереч умовам вказаного правочину, поставку обумовленої продукції у визначений специфікацією та договором строк не здійснило, у зв`язку з чим Управляння просило стягнути з відповідача на підставі пунктів 7.1., 7.3. договору 24 814 000,00 грн штрафу та 1 240 700,00 грн пені, нарахованої за період з 29 листопада 2024 року по 10 грудня 2024 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, предметом яких є поставка товару.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід також зазначити, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 ГК України, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов`язання.

Судом встановлено, що Управління відноситься до суб`єктів господарювання, які належать до державного сектора економіки.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 січня 2025 року в справі № 910/14701/24, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року, позов Товариства до Управління задоволено частково, визнано укладеною додаткову угоду до укладеного між сторонами договору від 4 червня 2024 року № 136 у відповідній редакції, якою, зокрема, продовжено строк поставки обумовленого товару до 16 лютого 2025 року включно.

У межах справи № 910/14701/24 судами було встановлено факт настання для Товариства форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період з 1 жовтня 2024 року по 18 грудня 2024 року. Зокрема, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 28 травня 2025 року зазначено, що: "оскільки встановлення додаткового обладнання (керування рухом шасі з кабіни робочої надбудови (виконання з міроходом) на товар ТОВ «СПЕЦБУДМАШ», який погоджено сторонами в додатку № 2, мало бути здійснено ТОВ «Донспецмаш», та зважаючи, що саме вказаного контрагента (ТОВ «Донспецмаш») було вказано виробником такого товару (ТОВ «СПЕЦБУДМАШ») як єдиного, хто може здійснити відповідну доробку, а також зважаючи на окупацію території, де знаходяться виробничі потужності ТОВ «Донспецмаш» вже після укладення між позивачем та відповідачем-1 договору № 136 від 04.06.2024, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що вказані обставини стали для позивача форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили)". У цій же постанові суд апеляційної інстанції вказав, що: "розірвання відповідачем-1 договору на підставі п. 6.3 договору, оформлене листом від 09.10.2024, є безпідставним та необґрунтованим, а під час розгляду даної справи суду не надано доказів розірвання договору № 136 від 04.06.2024 на підставі п. 8.6 договору". При цьому, на думку суддів апеляційної інстанції, збільшення Товариству строку поставки до 16 лютого 2025 року для Управління не створює негативних наслідків, оскільки: "…останній не втрачає права на стягнення банківської гарантії в разі невиконання позивачем своїх зобов`язань після 16.02.2025, а також можливість нарахування штрафних санкцій на несвоєчасну поставку товару".

Оскільки у цій справі строк поставки товару було продовжено в судовому порядку до 16 лютого 2025 року, зазначене виключає можливість нарахування позивачем пені на підставі пункту 7.1. договору за порушення строку поставки обумовленого товару за період з 29 листопада 2024 року по 10 грудня 2024 року. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаної позовної вимоги, що виключає її задоволення.

Разом із цим, судом встановлено, що ні на час звернення позивача до суду з даним позовом, ні на час прийняття судом рішення у даній справі, Товариство свій обов`язок з поставки спірної продукції (з урахуванням продовження такого строку в судовому порядку до 16 лютого 2025 року) не виконало. Факт порушення строку поставки товару також не заперечувався представником відповідача у судових засіданнях.

При цьому, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання покладених на нього зобов`язань за вказаними договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 8.1.-8.7. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим правочином, якщо таке невиконання або неналежне виконання спричинено обставинами форс-мажору, які не існували на момент укладення договору. Під обставинами форс-мажору в цьому договорі сторони розуміють дію непереборних сил, що виникли незалежно від волі сторін, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти виникненню яких, та які включають, не обмежуючись цим наступне: повінь, пожежі, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха та сезонні природні явища, зокрема, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війна, військові дії, блокади, страйки, ембарго, акти державних органів та такі подібні явища і дії, що роблять неможливим або суттєво заважають виконанню умов цього договору сторонами. Сторони усвідомлюють, що посилання на введений в Україні з 24 лютого 2022 року воєнний стан, як на форс-мажорну обставину, мають лише тоді, коли повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, виникло внаслідок обставин, які не можна було ні передбачити, ні уникнути на дату укладення договору. На момент укладення цього договору в зв`язку з загрозою збройної агресії Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами) на всій території України введено воєнний стан. Враховуючи, що даний договір укладений у період дії воєнного стану в Україні, своїми підписами сторони погоджують та підтверджують, що сам факт дії/продовження воєнного стану в Україні не є форс-мажорними обставинами при невиконанні своїх зобов`язань за цим договором. При цьому замовник, підписуючи цей договір, підтверджує, що розуміє високі ймовірні ризики несвоєчасного виконання зобов`язань постачальником і положення про відповідальність постачальника щодо несвоєчасної поставки товару не застосовуватиме, якщо невиконання зобов`язань викликане активними бойовими діями та території України, або в межах відповідної області тривалою військовою блокадою/позбавлення можливості постачання товару через форс-мажорні обставини, що виникли внаслідок воєнних дій. Сторона, що не може виконати зобов`язання за даним договором внаслідок дії форс-мажорних обставин, повинна не пізніше 7-ми днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Підтвердженням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, іншими уповноваженим органом виконавчої влади, видані постраждалій стороні за цим договором. У разі коли строк дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати даний договір. У такому разі жодна із сторін не має права вимагати від іншої сторони відшкодування можливих збитків. У разі, якщо виникла будь-яка затримка з будь-яких обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) постачальник зобов`язаний повідомити замовника про таку затримку в письмовій формі з підтвердженням протягом 7 робочих днів після того, як постачальнику стало відомо про таку затримку. У цьому випадку термін поставки товару підлягає збільшенню пропорційно періоду дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) шляхом укладання додаткової угоди.

Частиною 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати (далі - регіональні ТПП) засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати (далі - сертифікат ТПП) є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін, а є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах: Верховного Суду України: від 7 вересня 2016 року в справі № 910/6240/16, від 18 лютого 2016 року в справі № 910/24738/15; Верховного Суду: у складі Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2022 року № 826/9302/17, у складі Касаційного господарського суду від 9 листопада 2021 року в справі № 913/20/21.

Разом із цим, за умовами договору Товариство є лише постачальником обумовленого товару, а не його виробником.

З матеріалів справи та наданих відповідачем пояснень вбачається, що ТОВ "Спецбудмаш" (погоджений сторонами виробник товару) листом від 1 квітня 2024 року № 286-1/1 повідомило Товариство про те, що воно не має можливості встановити керування рухом шасі з кабіни робочої надбудови (виконання з мікроходом), для виконання даного замовлення останнім запропоновано звернутись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донспецмаш", яке спеціалізується на виконанні вказаного технічного рішення і може виконати доопрацювання виробленої ТОВ "Спецбудмаш" продукції у кількості 7 штук. Крім того, вказано, що інших підприємств для виконання зазначених робіт ТОВ "Спецбудмаш" не може порекомендувати, оскільки останньому невідомі такі підприємства в Україні.

У подальшому 3 квітня 2024 року між Товариством та ТОВ "Донспецмаш" було укладено договір купівлі-продажу № 3/4-24, за умовами якого останній зобов`язався виготовити, встановити та поставити у встановлений договором термін у власність покупця (відповідача) автомобіль екскаватор-планувальник СБМ UDS-214.3 М СБМ (виконання з мікроходом) виробництва ТОВ "Спецбудмаш" у кількості 7 штук, а покупець - прийняти й оплатити його вартість відповідно до умов цього правочину.

У пункті 4.1 вказаного договору відповідач та ТОВ "Донспецмаш" погодили, що виготовлення й поставка товару здійснюється до 20 листопада 2024 року.

Листом від 11 листопада 2024 року № 11/11-1 ТОВ "Донспецмаш" повідомило відповідача про те, що внаслідок збройної агресії проти України місто Красногорівка Донецької області (де розташоване ТОВ "Донспецмаш") з жовтня 2024 року було тимчасово окуповане, що зумовило зупинення господарської діяльності вказаного суб`єкта господарювання. Внаслідок вказаної обставини ТОВ "Донспецмаш" не може виконати договірні зобов`язання з відповідачем.

13 листопада 2024 року відповідач звернувся до Управління з листом від вказаної дати № 98, у якому повідомив останнє про те, що внаслідок окупації міста Красногорівка у Товариства склались форс-мажорні обставини та останній не може виконати договірні зобов`язання з поставки товару згідно з договором від 4 червня 2024 року № 136, проте докладе всіх зусиль для їх виконання при першій можливості. Також вказаним листом повідомлено про підготовку звернення до ТПП України для отримання документів, що засвідчують дію форс-мажорних обставин і після їх отримання надасть їх копії.

20 листопада 2024 року Товариство звернулося до позивача з листом від 19 листопада 2024 року № 121, у якому відповідач повідомив про існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) з наданням сертифіката Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № 3500-24-2110, де засвідчено надзвичайні та невідворотні обставини, які унеможливлюють виконання позивачем зобов`язань за договором від 4 червня 2024 року № 136. Вказаним сертифікатом період дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) визначено: дата настання - 1 жовтня 2024 року; дата закінчення - тривають станом на 19 листопада 2024 року.

У межах розгляду справи № 910/14701/24 відповідач також подав до суду сертифікат Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати від 18 грудня 2024 року № 3500-24-2344, яким засвідчено існування форс-мажорних обставин за укладеним між сторонами договором станом на 18 грудня 2024 року. Оскільки вищевказаним сертифікатам Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати від 19 листопада 2024 року № 3500-24/2110 та від 18 грудня 2024 року № 3500-24-2344 була надана правова оцінка в межах справи № 910/14701/24, повторно переоцінка цих доказів в мажах справи № 910/3684/25 судом не здійснюється.

У свою чергу, як вбачається із поданої відповідачем у даній справі копії сертифікату № 3500-25-0405 про форс-мажорні обставини, виданого Кіровоградською ТПП 14 березня 2025 року вих. № 1105-3/25/084, яким засвідчено існування форс-мажорних обставин за укладеним між позивачем і відповідачем договором у термін до 29 листопада 2024 року, обставинами непереборної сили за цим правочином вважається: "Військова агресія російської федерації проти України та введення військового стану на території України. Військові дії. Окупація. Окупація російськими військами м. Красногорівка, Покровського району, Донецької області. ТОВ «ВІТАЛ ГРУП ЛТД» був укладений договір № 3/4-24 від 03.04.2024 року з ТОВ «ДОНСПЕЦМАШ», відповідно до якого, останній зобов?язується виготовити, встановити та поставити у термін до 18 листопада 2024 р. у власність Покупця, Автомобіль екскаватор-планувальник СБМ UDS-214.3 М СБМ (виконання з мікроходом). виробництва ТОВ «Спецбудмаш». ТОВ «ДОНСПЕЦМАШ» розташоване та мало виробничі приміщення в м. Красногорівка, Покровського району, Донецької області. Через окупацію у жовтні 2024 року російськими військами м. Красногорівка, Донецької області, ТОВ «ДОНСПЕЦМАШ», втратило можливість належним чином здійснювати свою господарську діяльність та виконати свої зобов`язання за договором № 3/4-24 від 03.04.2024 року. Виникнення форс-мажорних обставин, які порушили виробничу діяльність ТОВ «ДОНСПЕЦМАШ» та відповідно можливість виготовлення ним продукції для поставки ТОВ «ВІТАЛ ГРУП ЛТД», відповідно унеможливлює її подальшу поставку за договором № 136 від 04.06.2024р. Таким чином, вищевказані надзвичайні та невідворотні обставини унеможливили для ТОВ «ВІТАЛ ГРУП ЛТД» можливість належного виконання зобов?язань за договором поставки №136 від 04.06.2024р.;".

У цьому ж сертифікаті визначено період дії форс-мажорних обставин - з 1 жовтня 2024 року по 14 березня 2025 року.

Разом із цим, судом встановлено, що докази направлення позивачу вищевказаного сертифіката у порядку пункту 8.7. договору в матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється Регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин, який затверджено рішенням президії ТПП України від 18 грудня 2014 року за № 44(5) (далі - Регламент).

Відповідно до пункту 3.2. Регламенту чітко визначено, що не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили): фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Тобто, вищевказаний сертифікат, виданий регіональною ТПП, не узгоджується з приписами пункту 3.2. Регламенту, оскільки фактично підтверджує наявність обставин непереборної сили у правовідносинах між відповідачем та його контрагентом, який не є стороною договору з Управлінням.

При цьому, жодних доказів на підтвердження існування обставин непереборної сили у відповідача за укладеним між сторонами спірним правочином на час звернення позивача до суду з даним позовом (20 березня 2025 року) та на час розгляду цього спору судом у матеріалах справи відсутні й Товариством в установленому законом порядку подані не були.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Разом із цим, з системного тлумачення умов пункту 8.7. договору вбачається, що факт існування форс-мажорних обставин не є автоматичною підставою для зміни умов виконання Товариством свого договірного обов`язку в натурі. Збільшення терміну поставки товару внаслідок дії форс-мажорних обставин відбувається виключно шляхом укладення додаткової угоди між сторонами.

Однак, докази звернення Товариства до Управління з пропозицією про збільшення строку поставки товару внаслідок дії форс-мажорних обставин після 16 лютого 2025 року в матеріалах справи відсутні. Докази погодження сторонами іншого строку поставки обумовленої продукції також відсутні й учасниками справи подані не були.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи спірний договір із строком поставки відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду: від 21 лютого 2018 року в справі № 910/14628/17, від 13 червня 2018 року в справі № 910/17259/17, від 14 серпня 2018 року в справі № 910/496/18, від 15 серпня 2018 року у справі № 910/21804/17, від 22 травня 2019 року в справі № 904/1782/19 та від 5 вересня 2019 року в справі № 910/1338/19.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які відповідно до умов договору, а також положень статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України звільняють його від відповідальності за порушення умов вказаного правочину.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Реалізація цієї прямої норми Конституції є одним із пріоритетних завдань усіх державних органів, особливо у період дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Положення про Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 3 липня 2014 року № 631, основними завданнями цієї служби є: організація і проведення заходів щодо запобігання надзвичайним ситуаціям, захисту населення і територій від них, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, гасіння пожеж, мінімізація та ліквідація наслідків надзвичайних ситуацій, а також здійснення комплексу заходів із ліквідації небезпек, пов`язаних із вибухонебезпечними предметами.

У судових засіданнях представник позивача обґрунтовано зазначив, що спірний договір був укладений із відповідачем з метою забезпечення Управління спеціалізованою технікою - автомобілями типу екскаватор-планувальник СБМ UDS-214.3 М СБМ, призначення яких полягає у ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, зокрема проведенні робіт із розбору завалів житлових будинків та споруд, пошкоджених у результаті воєнних дій.

Разом із тим, відповідач не вчинив необхідних дій для належного виконання зобов`язань за договором, у тому числі не вжив заходів щодо пошуку іншого постачальника чи виробника необхідних комплектуючих для вказаної техніки. На момент ухвалення цього рішення, тобто майже через пів року після спливу встановленого судом нового строку поставки, товар позивачу передано не було. Жодних об`єктивних причин неможливості виконання зобов`язання, зокрема шляхом укладення договорів із іншими контрагентами, навіть, які не є резидентами України, відповідач суду не надав.

Тривале й безпідставне ухилення відповідача від виконання своїх договірних обов`язків фактично унеможливлює своєчасне реагування Управління та його підрозділів на випадки виникнення надзвичайних ситуацій, що негативно впливає на ефективне здійснення діяльності позивача, безпосередньо пов`язаної з виконанням завдань у сфері цивільного захисту. Це особливо актуально в умовах воєнного стану, коли швидке реагування та технічна забезпеченість є питанням збереження життя і здоров`я людей, що можуть перебувати під завалами після ворожих атак.

Крім того, стаття 20 Кодексу цивільного захисту України визначає, що органи та служби цивільного захисту повинні бути готовими до своєчасного реагування на надзвичайні ситуації та ліквідації їхніх наслідків.

Відтак, несвоєчасна поставка спеціалізованої техніки є не лише порушенням умов договору, але й створює реальні ризики для життя та здоров`я громадян, підриваючи можливості держави у сфері цивільного захисту під час військового стану.

Отже, посилання в судових засіданнях представника відповідача на те, що несвоєчасна поставка обумовленого товару не завдала жодних збитків, є безпідставними і спростовуються встановленими судом обставинами.

Оскільки заявлена Управлінням до стягнення сума штрафу в розмірі 24 814 000,00 грн є арифметично вірною, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог Управління.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Управління підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал Груп ЛТД" (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 43; ідентифікаційний код 40197982) на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (04082, місто Київ, вулиця Бережанська, будинок 7; ідентифікаційний код 33945469) 24 814 000 (двадцять чотири мільйони вісімсот чотирнадцять тисяч) грн 00 коп. штрафу та 372 217 (триста сімдесят дві тисячі двісті сімнадцять) грн 44 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 25 серпня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко