РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2025Справа № 910/7421/25

за позовом Приватного підприємства «Галактика»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетторг»

про стягнення 311 167,51 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники сторін: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Галактика» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетторг» про стягнення 311 167,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № ПЛ-248 від 30.06.2020 р. в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 102 449,60 грн. основного боргу, 135 835,36 грн. пені, 12 493,79 грн. 3% річних та 60 338,76 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2025 р. відкрито провадження у справі № 910/7421/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Про стан розгляду справи № 910/7421/25 сторони повідомлені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетторг» відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, суд надсилає йому процесуальні документи у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження товариства, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03048, м. Київ, вул. Івана Пулюя, буд. 5).

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судове рішення повернуто підприємством зв`язку, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21 та від 07.02.2024 р. у справі № 904/853/23.

Суд звертає увагу, що на Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетторг» відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 р. № 270.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2020 р. між Приватним підприємством «Галактика» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетторг» (покупець) укладено договір поставки № ПЛ-248, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов?язується поставити покупцю товар, а покупець - зобов?язується прийняти й оплатити товар у розмірі на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 1.3 договору загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого покупцем згідно всіх товарних накладних.

Пунктом 2.4 договору визначено, що моментом здійснення поставки та перехід права власності на товар до покупця є дата підписання сторонами видаткової та/або товарно-транспортної накладної.

За умовами п. 3.1 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються готівковим або безготівковим шляхом, у національній валюті України на умовах передоплати або оплати по факту поставки, якщо інше не визначено додатковою угодою сторін. До ціну товару включено 20% ПДВ та вартість транспортування товару.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору останній набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2021 р. Даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік за умови, що за 30 календарних днів до закінчення строку його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про свій намір припинити дію даного договору.

Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань (п. 6.3 договору).

10.07.2020 р. сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору поставки № ПЛ-248 від 30.06.2020 р., відповідно до якої строк оплати - протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв товар на загальну суму в розмірі 104 960,21 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 21R00-0295528 від 01.05.2021 р. на суму 27 513,36 грн., № 21R00-0295526 від 01.05.2021 р. на суму 36 362,74 грн., № 21R00-0295525 від 01.05.2021 р. на суму 37 069,97 грн., № 21R00-0355068 від 25.05.2021 р. на суму 2 027,04 грн., № 21R00-0355373 від 25.05.2021 р. на суму 1 987,10 грн.

Із пояснень позивача слідує, що відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 2 404,77 грн. та повернув товар на суму 105,84 грн. (накладна на повернення від покупця № 21V00-0048125 від 01.05.2021 р.), а відтак заборгованість, яка залишається несплаченою, становить 102 449,60 грн., яка у добровільному порядку відповідачем не сплачена.

Враховуючи, що відповідач не здійснив оплату товару за договором поставки № ПЛ-248 від 30.06.2020 р. у сумі 102 449,60 грн., позивач і звернувся до суду з даним позовом.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором поставки № ПЛ-248 від 30.06.2020 р. в частині здійснення оплати за отриманий товар.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростував, жодних доказів на доведення відсутності заборгованості або факту оплати за договором поставки № ПЛ-248 від 30.06.2020 р. на суму 102 449,60 грн. суду не надав.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 102 449,60 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню судом.

Поряд з цим, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 135 835,36 грн. пені, 12 493,79 грн. 3% річних та 60 338,76 грн. інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.2 договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми заборгованості за весь період прострочення.

За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є необґрунтованим та арифметично невірним.

Так, позивачем неправильно визначено період прострочення грошового зобов`язання, зокрема його початок.

Як передбачено додатковою угодою № 1 від 10.07.2020 р., строк оплати - протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару.

При цьому, позивачем не враховано ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо останній день строку припадає на вихідний день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи умови додаткової угоди до договору та приписи ст.ст. 253, 254 ЦК України, строк оплати поставленого товару за видатковими накладними від 01.05.2021 р. є таким, що настав 24.05.2021 р. (22.05.2021 р. - вихідний день (субота), тож строк оплати переноситься на перший робочий день (ч. 5 с. 254 ЦК України), прострочення оплати починається з 25.05.2021 р.; строк оплати за видатковими накладними від 25.05.2021 р. є таким, що настав 15.06.2021 р., прострочення оплати починається з 16.06.2021 р.

За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 135 709,39 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, у зв`язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у заявленій позивачем сумі; розрахунок 3% річних є необґрунтованим та арифметично невірним, і за перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 12 460,17 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Галактика».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетторг» (03048, м. Київ, вул. Івана Пулюя, буд. 5, код 42810859) на користь Приватного підприємства «Галактика» (39628, Полтавська обл., м. Кременчук, пр-т Полтавський, буд. 281, код 32860442) 102 449 (сто дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 60 коп. основного боргу, 12 460 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 17 коп. 3% річних, 60 388 (шістдесят тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 135 709 (сто тридцять п`ять тисяч сімсот дев`ять) грн. 39 коп. пені, 4 665 (чотири тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн. 12 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА