СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Харків Справа № 922/1617/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест" (вх.№1617 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.07.2025 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сальніковою Г.І., ухвала підписана 09.07.2025) у справі №922/1617/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест", м. Харків,

3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Азово-Чорноморська адміністративна компанія", м. Харків,

2. Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інтенсивник", м. Харків,

3. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3", м.Харків,

про стягнення 27214520,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гефест" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" 27 214 520,55 грн, з яких: основний борг у розмірі 20 000 000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 620 000,00 грн, 3% річних у розмірі 1 594 520,55 грн та судові витрати.

Позовна заява обґрунтована невиконанням з боку відповідача зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів №11282-21/11281-21БВ від 13.10.2021 в частині оплати вартості цінних паперів.

07.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх. №15903).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2025 у справі №922/1617/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест" про забезпечення позову (вх. №15903 від 07.07.2025) відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд зазначив, що доводи позивача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, не доведені доказами на підтвердження існуючих обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином ускладнити чи унеможливити захист прав чи законних інтересів позивача, що з урахуванням принципу розумності, обґрунтованості, співмірності вимог заявника, збалансованості інтересів сторін, свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гефест" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.07.2025 у справі № 922/1617/25, ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест" - адвоката Шафоростова Валентина Олександровича від 07.07.2025 про забезпечення позову та:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю - громадський будинок літ. "Д - 5" з допоміжними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: Нi (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 1275,6 кв.м, розташований за адресою: м.Харків, вул. Професорська, будинок 32, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3";

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, приватним та державним виконавцям вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації стосовно нежитлової будівлі - громадський будинок літ. "Д - 5" з допоміжними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: Нi (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 1275,6 кв.м, розташований за адресою: м. Харків, вул. Професорська, будинок 32, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3";

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, які знаходяться на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3", що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, а також на будь - яке інше майно, у тому числі рухоме майно належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" у межах суми 8 161 394, 52 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що:

- правова можливість відповідача ТОВ "Житлобуд-3" розпоряджатися своєю єдиною нежитловою будівлею є очевидною, оскільки право відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном нічим не обмежується;

- позивачем отримано Інформаційну довідку № 434320192 від 07.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Пошук у Державному реєстрі прав здійснювався шляхом введення коду , який належить відповідачу ТОВ "Житлобуд-3". За наслідками пошуку отримано відомості, що єдиним об`єктом нерухомого майна ТОВ "Житлобуд-3" є нежитлова будівля - громадський будинок літ. "Д - 5" з допоміжними будівлями та спорудами. Отже, позивачем надано належні докази наявності у власності ТОВ "Житлобуд-3" єдиної нежитлової будівлі, що вказує на відсутність будь-якого іншого нерухомого майна у власності відповідача;

- ціна позову становить 27 214 794, 52 грн. Вартість нежитлової будівлі за відомостями відповідача складає 19 053 400 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна, виготовленого на замовлення ТОВ "Житлобуд-3" від 27.01.2025, що складає близько 70 % від ціни позову 27 214 794, 52 грн. У разі задоволення позовних вимог у сумі 27 214 794,52 грн та недостатності коштів у відповідача, реалізація вказаного об`єкта нерухомого майна може бути єдиним способом частково виконати судове рішення. А тому застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту на нежитлову будівлю - громадський будинок, розташований за адресою: м. Харків, вул. Професорська, будинок 32 буде достатнім заходом забезпечення позову для ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, а також з метою реального виконання рішення суду. Сам по собі арешт нежитлової будівлі - громадського будинку розташованого за адресою: м. Харків, вул. Професорська, будинок 32, жодним чином не може вплинути на ведення господарської діяльності відповідачем. Забезпечення позову у вигляді арешту у межах частини ціни позову розміром 8 161 394,52 грн не призведе до зупинення чи блокування діяльності відповідача;

- позивач обрав найменш обтяжливий та співмірний захід забезпечення у вигляді (1) арешту на нежитлову будівлю відповідача, який не перешкоджає використовувати її для провадження господарської діяльності та (2) арешту на чітко визначену суму грошових коштів 8 161 394, 52 грн, які співмірні з ціною позову та не зумовлюють блокування господарської діяльності позивача.

11.08.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9667), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що відповідачем не вживаються та не вживались будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому майна, а тому припущення позивача про те, що на даний час існує реальна вірогідність відчуження спірного майна, через що рішення у даній справі не зможе бути виконаним, є недоведеним. ТОВ Гефест звернувся до суду із позовом до ТОВ Житлобуд-3 12.05.2025, тобто понад три місяці тому, і за цей час відповідачем не було вжито жодних дій, спрямованих на відчуження будь-якого майна. Більше того, відповідач здійснює активну господарську діяльність, укладає багатомільйонні договори на виконання будівельних робіт, підтвердженням чого є те, що ТОВ Житлобуд-3 розпорядженням Харківської обласної військової адміністрації від 18.02.2025 за № 330В було визнане підприємством, що є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, тобто відповідач відноситься до підприємств-об`єктів критичної інфраструктури та, зокрема, виконує важливі функції з будівництва захисних укриттів.

До відзиву на апеляційну скаргу першим відповідачем було додано: баланс 2 квартал 2025, договір підряду № 10-25 від 26.05.2025 без додатків Зміїв, договір № 54-24 від 28.11.2024, дод. угода № 5 від 23.05.2025 без додатків Зміїв, договір Зачепилівка 15-25 без додатків, договір№4-25 без додатків Високий.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025, у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О., який входив до складу колегії суддів, для здійснення розгляду судової справи №922/1617/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

Колегія суддів розглянувши додані до відзиву на апеляційну скаргу першим відповідачем докази, зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Разом з цим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції подавались заперечення на заяву про забезпечення позову, до яких було додано інформацію щодо тендерних закупівель на будівництво захисних споруд цивільного захисту у Харківській області, переможцем яких є ТОВ Житлобуд-3, та які були враховані судом першої інстанції під час вирішення заяви позивача про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що першим відповідачем не доведено винятковості випадку для прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції та не надано доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції, в зв`язку з чим не приймає їх до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Азово-Чорноморська адміністративна компанія" у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 28.07.2025.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх. №15903), в якій останній просив суд:

1. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю - громадський будинок літ. "Д-5" з допоміжними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: Ні (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 1275,6 кв.м, розташований за адресою: м. Харків, вул. Професорська, будинок 32, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" ().

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, приватним та державним виконавцям вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації стосовно нежитлової будівлі - громадський будинок, літ. "Д-5" з допоміжними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: Ні (реєстраційний номер об`єкта (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 1275,6 кв.м, розташований за адресою: м. Харків, вул. Професорська, будинок 32, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" ().

3. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Житлобуд-3" (), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, які знаходяться на всіх рахунках ТОВ "Житлобуд-3" () в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках ТОВ "Житлобуд-3", що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, а також на будь-яке інше майно, у тому числі рухоме майно належне ТОВ "Житлобуд-3" () у межах суми 8 161 394,52 грн.

09.07.2025 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Порядок вжиття судом заходів забезпечення позову врегульований статтями 136, 137, 140, 144 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (статті 136 Господарського процесуального кодексу України).

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною першою статті 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22. Так, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 46-48 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Колегія суддів виходить з того, що статті 136, 138 ГПК України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Втім, під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23, від 31.05.2023 у справі № 906/1223/22, від 21.12.2022 у справі № 911/121/22.

Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №907/269/22, від 04.04.2023 у справі №907/268/22, від 04.04.2023 у справі №915/577/22.

У постановах Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Так, предметом позову у даній справі є позовна вимога майнового характеру про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 20 000 000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 5 620 000,00 грн та 3% річних у розмірі 1 594 520,55 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідачем отримано у власність цінні папери вартістю 20 000 000,00 грн, яку останній зобов`язаний був сплатити до 17.10.2022. Проте вартість отриманих цінних паперів не сплачена відповідачем, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиним об`єктом нерухомого майна відповідача є нежитлова будівля - громадський будинок літ. "Д-5" з допоміжними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: Ні (реєстраційний номер об`єкта (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 1275,6 кв.м, розташований за адресою: м. Харків, вул. Професорська, буд. 32. Вартість нежитлової будівлі за відомостями відповідача складає 19 053 400,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна, виготовленого на замовлення ТОВ "Житлобуд-3" від 27.01.2025. У разі задоволення позовних вимог у сумі 27 214 794,52 грн та недостатності коштів у відповідача реалізація вказаного об`єкта нерухомого майна може бути єдиним способом виконати судове рішення. Інші об`єкти нерухомості у власності відповідача відсутні. У випадку здійснення відповідачем дій із відчуження цього майна, накладення на нього обтяжень чи передання іншим особам, задоволення вимог позивача та виконання судового рішення суттєво ускладнить або стане неможливим. Оскільки арешт нежитлової будівлі покриває лише 70% ціни позову, тому є необхідним накладення арешту на грошові кошти та інше майно відповідача в межах 30% "незабезпеченої" ціни позову у розмірі 8 161 394,52 грн. За відсутності забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 8 161 394,52 грн в майбутньому буде утруднене чи неможливе виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення заяви, посилається на те, що позов ТОВ Гефест було подано 12.05.2025, тобто майже 2 місяці тому, і за цей час ТОВ Житлобуд-3 не було вжито жодних дій, спрямованих на відчуження будь-якого майна. ТОВ Житлобуд-3 є відомим у м. Харків підприємством, яке з 2017 року займається будівництвом житлових та нежитлових будівель. На балансі у Товариства перебуває значна кількість будівельного обладнання, спецтехніки, автомобілі. ТОВ Житлобуд-3 з початку повномасштабного вторгнення рф здійснювало будівництво фортифікаційних споруд, наразі Товариство здійснює будівництво ряду захисних укриттів на території Харківської області відповідно до укладених з Харківською обласною військовою адміністрацією договорів на виконання будівельних робіт. Крім того, звертає увагу на те, що на даний час в провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/2177/25, провадження в якій відкрито ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2025, за позовом ТОВ Азово Чорноморська адміністративна компанія, яке діє від імені, в інтересах та за рахунок активів АТ ЗНВКІФ Інтенсивник до ТОВ Гефест про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 3 ДП від 16.04.2025, укладеного між АТ ЗНВКІФ Інтенсивник від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діяло ТОВ Азово-Чорноморська адміністративна компанія, як первісним кредитором, та ТОВ Гефест, як новим кредитором.

Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, значна сума стягнення, відсутність інформації з Реєстрів про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в достатньому розмірі, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на застосування до ТОВ Гефест заздалегідь недосяжного стандарту доказування та неврахування висновків Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 березня 2023 року у справі 905/448/22.

У п.23 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі 905/448/22, судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Як вже зазначалось, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Також, колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку не тільки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, а і надати оцінку доводам іншої сторони, відносно якої вживаються заходи забезпечення позову, у випадку їх наявності.

Так, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач висловлює думку про те, що у разі задоволення позовних вимог у сумі 27 214 794,52 грн та недостатності коштів у відповідача, реалізація об`єкта нерухомого майна, на який він просить накласти арешт, та грошові кошти у розмірі 8 161 394,52 грн, можуть бути єдиним способом виконати судове рішення.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи, відповідач здійснює активну господарську діяльність, укладає багатомільйонні договори на виконання будівельних робіт, зокрема, виконує важливі функції з будівництва низки захисних укриттів на території Харківської області відповідно до укладених з Харківською обласною військовою адміністрацією договорів на виконання будівельних робіт.

Харківську міську територіальну громаду із центром у м. Харків, включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022.

Загальновідомо, що з початком введення в Україні воєнного стану Харківська область з перших днів знаходилась в зоні активних бойових дій, а саме місто Харків з перших днів прийняло на себе удар збройної агресії, яка триває до цього часу.

Відповідні обставини, в силу приписів частини 3 статті 75 ГПК України, є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

З матеріалів справи убачається, що у квітні-червні 2025 р. відповідача було визнано переможцем у тендерних закупівлях на будівництво захисних споруд цивільного захисту у:

1) м. Зміїв, Чугуївського району Харківської області на суму 45 751 260,88 грн;

2) смт. Високий, Харківського району Харківської області на суму 120 907 817,76 грн;

3) пгт. Зачепилівка, Харківської області на суму 111 726 466,01 грн.

Тобто, вказаними доказами підтверджується перебування на виконанні у ТОВ Житлобуд-3 будівельних робіт на суму 278 385 544,65 грн, строк виконання за якими спливає у 2026 році, що дає підстави для висновку, що у разі задоволення позову відповідач матиме можливість виконати рішення суду у даній справі за рахунок коштів, що будуть отримані ним від його господарської діяльності.

Судом також враховується, що позивачем позов було подано 12.05.2025, тобто майже 3 місяці тому, і за цей час ТОВ "Житлобуд-3" не було вжито дій, спрямованих на відчуження майна.

Відтак, припущення позивача про наявність наміру відповідача не виконувати свої договірні зобов`язання та можливість перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 відкрито провадження у справі № 922/2177/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азово- Чорноморська адміністративна компанія", яке діє від імені, в інтересах та за рахунок активів Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інтенсивник", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест" про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 3 ДП від 16.04.2025, укладеного між АТ ЗНВКІФ Інтенсивник від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діяло ТОВ Азово-Чорноморська адміністративна компанія, як первісним кредитором, та ТОВ Гефест, як новим кредитором.

Тобто, на даний час існує спір про наявність у ТОВ Гефест права вимоги до ТОВ Житлобуд-3 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 3 ДП від 16.04.2025 за договором купівлі-продажу цінних паперів №11282-21/11281-21БВ від 13.10.2021 в частині оплати вартості цінних паперів, невиконання зобов`язань за яким є підставою позовних вимог у справі 922/1617/25.

З Єдиного державного реєстру судових рішень також убачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.08.2025 зупинено провадження у справі №922/1617/25 до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/2177/25.

З урахуванням викладеного, враховуючи характер здійснюваної відповідачем господарської діяльності в умовах правового режиму воєнного стану та її суспільне значення, те, що ТОВ Житлобуд-3 виконує будівельні роботи, вартість яких значно перевищує суму заявлених позовних вимог, веде активну господарську діяльність, накладення арешту на рахунки матиме негативні наслідки не лише для товариства, а й для громади; відповідачем не вживаються та не вживались будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому майна; наявність спору між первісним кредитором та позивачем, який вирішується в межах іншої справи, накладення арешту на тривалий час на належне відповідачу нерухоме майно стане непропорційним тягарем для відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для забезпечення позову та відмову у задоволенні поданої заяви.

Згідно з ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 09.07.2025 у справі № 922/1617/25 без змін як такої, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гефест" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.07.2025 у справі №922/1617/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 27.08.2025.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна