ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року Справа № 915/311/25

м. Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Державного підприємства "Укрриба",

до відповідача: Сільськогосподарського рибоводного приватного підприємства "Амур-Аква",

про: стягнення заборгованості у розмірі 9530,57 грн,-

в с т а н о в и в:

Державне підприємство "Укрриба" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Сільськогосподарського рибоводного приватного підприємства "Амур-Аква" заборгованість за Договором №РОФ-1413 оренди державного нерухомого майна від 01.02.2016 у загальному розмірі 9530,57 грн, з якої: 7343,60 грн основний борг, 1329,35 грн пеня, 707,38 грн збитки від інфляції та 150,24 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 04.03.2025 таку позовну заяву було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Так, копію ухвали було надіслано позивачу в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 06.03.2025 о 19:20, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. За змістом ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2025 по даній справі позивач отримав 07.03.2025.

Копія ухвали від 04.03.2025, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, встановлену судом за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та 25.03.2025 була повернута поштовим відділенням за зворотною адресою з відміткою: "за закінченням встановлено строку зберігання" (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 790).

Судом взято до уваги висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 у справі № 947/15524/20, відповідно до яких повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи.

Таким чином, оскільки поштове відправлення, яким відповідачу скеровувалася копія ухвали суду від 04.03.2025 було повернуто відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", та оскільки приписами ч. 6 ст. 242 ГПК України день проставлення такої відмітки не вважається днем вручення судового рішення, станом на даний час у суду не має підстав вважати, що відповідача належним чином поінформовано про розгляд даної справи.

З урахуванням наведеного, суд ухвалою від 11.04.2025 постановив повторно скерувати на адресу відповідача копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2024 про відкриття провадження у справі 915/311/25, із проставлянням на ній відмітки "Судова повістка".

Також суд ухвалив провести розгляд даної справи поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлена запровадженням в Україні воєнного стану.

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 11.04.2025 була повторно направлена на адресу місцезнаходження відповідача у поштовому відправленні із проставлянням відмітки "Судова повістка" та 21.04.2025 була повернута поштовим відділенням за зворотною адресою з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою" (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 160), яка до суду надійшла 28.04.2025.

Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч.7 ст.120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Згідно зі ст.11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до приписів п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою Вручити особисто, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п.п. 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до п.п.116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів ст.11, п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та розгляд судом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі "Бараона проти Португалії" 1987 року Суд відзначив: "Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів". Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами".

Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями. Приймаючи до уваги, що з початку військової агресії Російської Федерації проти України бойові дії ведуться, у тому числі, на території Миколаївської області, Господарський суд Миколаївської області, через оголошення повітряних тривог, перебої з постачанням електричної енергії тощо, працював з певними обмеженнями у здійсненні правосуддя та не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи в межах строку, передбаченого ГПК України.

Відповідно, розгляд даної справи відбувся у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, та продовженого відповідними указами Президента України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України, а також необхідністю належного повідомлення відповідача про розгляд справи задля дотримання засад змагальності сторін та прийняття законного рішення.

Відповідач не скористався наданим йому ст.ст.161, 165 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Державне підприємство «Укрриба» є балансоутримувачем гідротехнічних споруд ставів зимувальних №6 (інв. №1198, реєстровий номер 25592421.44.ААЕЖАЕ194), №7 (інв. №1199, реєстровий номер 25592421.44.ААЕЖАЕ199), які розташовані за адресою: Миколаївська обл., Новоодеський район, с.Баловне, вул.Надбузька, 23.

01.02.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях), як орендодавцем, та Сільськогосподарським рибоводним приватним підприємством «Амур-Аква», як орендарем, укладено договір № РОФ-1413 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: мікрорайон Матвіївка, м. Миколаїв, що перебуває на балансі ДП Укрриба (надалі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм (зимувальних ставів №6 та №7), а саме: огороджувальні контурні дамби загальною довжиною 2659,4 м; розподільчу дамбу довжиною 140,8 м з перепускною трубою; два водовипускних пристрої з водовідвідними каналами (по одному на став. №6 та №7, розташоване за адресою: мікрорайон Матвіївка, м. Миколаїв (далі Майно), згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), що перебуває на балансі Державного підприємства Укрриба (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.08.2015 і становить за незалежною оцінкою 130510 грн (п. 1.1. Договору РОФ-1413).

Орендар вступив у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна - 01.02.20216 року (пункт 2.1. Договору РОФ-1413).

На виконання умов Договору оренди між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавцем, та Сільськогосподарським рибоводним приватним підприємством «Амур-Аква», як орендарем, 01.02.2016 оформлено, підписано та скріплено печатками обох сторін акт приймання-передачі.

Відповідно до вище викладеного Сільськогосподарське рибоводне приватне підприємство «Амур-Аква» - користувачем вищевказаного майна (надалі - орендар, відповідач), балансоутримучем якого є - ДП «Укрриба».

Під час дії договору оренди сторонами вносились зміни до нього шляхом укладання додаткових угод та договорів про внесення змін та доповнень.

Зокрема, 30.01.2019 підписано Договір №1 про внесення змін до Договору оренди державного нерухомого майна від 01.02.2016 №РОФ-1413, відповідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до пунктів 1.1, 3.1 та 10.1. Даний Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 30.01.2019 до 28.01.2022 включно.

21.02.2022 підписано Додаткову угоду №2 про продовження Договору оренди державного нерухомого майна від 01.02.2016 №РОФ-1413 за результатами проведення аукціону, якою сторони погодили термін дії Договору з 29.01.2022 до 28.01.2027 включно.

Також, на виконання пункту 3.5. (незмінюваних умов) договору 01.07.2024 орендар сплатив орендну плату за кількість місяців, зазначених у пункті 10 умов (авансовий внесок з орендної плати), в розмірі 2537,87 грн.

Отже, договір діє і відповідач користується майном по теперішній час.

За умовами наведеного Договору:

- орендодавець і балансоутримувач передали, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне майно, зазначене у пункті 4 умов, що перебуває на балансі позивача, вартість якого, становить 178 084,00 грн (п. 1.1);

- орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 умов, а саме 2500 грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством. (п. 3.1);

- орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року (п. 3.2);

- орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 умов щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди, а саме: 70 відсотків до державного бюджету, 30 відсотків - балансоутримувачу (позивачу) (п. 3.3);

- орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахований на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди балансоутримувач передає орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за умови реєстрації орендаря платником податку на додану вартість (п. 3.4);

- в день укладання цього договору або до цієї дати Орендар сплачує орендну плату за кількість місяців, зазначену у пункті 10 Умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у пункті 3.6. цього договору (п. 3.5);

- підставою для сплати авансового внеску з орендної плати є протокол про результати електронного аукціону (п. 3.6);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується (в частині, належній державному бюджету) орендарем та/або балансоутримувачем (в частині, належній балансоутримувачу). Орендодавець і балансоутримувач можуть за домовленістю звернутись із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, за якими у орендаря є заборгованість, в інтересах відповідної сторони цього договору. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову (п. 3.7);

- на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати (п. 3.8);

- орендар має можливість, забезпечену його власними або залученими фінансовими ресурсами, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі відповідно до умов цього Договору (п. 9.2);

- цей Договір укладено строком на 5 років, що діє з 29.01.2022 року до 28.01.2027 року включно (п. 12.1).

Вищенаведений Договір з Договором про внесення змін до нього та Додатковою угодою №2 про продовження Договору, підписані та скріплені підписами орендаря та орендодавця.

З 24.02.2022 року по теперішній час в України запроваджено військовий стан. Тому, йдучи на зустріч орендарям, уряд встановив особливий порядок та умови оренди державного майна на час воєнного стану.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (далі - Постанова №634) на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але в будь-якому разі до 31 грудня 2022р., за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька обл., Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районі; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м.Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Купянського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 №512 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. №634» (далі - Постанова №512) були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», зокрема, підпункт 1 пункту 1 Постанови №634 було викладено в новій редакції, а також доповнено пункт 1 Постанови № 634 підпунктом 1-1.

Підпунктом 1-1 пункту 1 Постанови №634 визначено, що орендарям державного та комунального майна, розташованого на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (визначені території), не нараховується орендна плата за період з 1 числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку бойових дій або тимчасової окупації, по 1 число місяця, що настає через три місяці після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації, що визначаються відповідно до зазначеного переліку.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. № 309, зі змінами та доповненнями, затверджено перелік територій (далі - Перелік), на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією:

1. Території, на яких ведуться (велися) бойові дії,

2. Території активних бойових дій.

Проаналізувавши інформацію в Переліку, передане по договору майно не розташоване на визначених територіях.

Крім того, відповідно до пункту 2 Постанови №512 нарахування орендної плати орендарям, визначеним підпунктом 11 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», здійснюється з урахуванням змін, затверджених цією постановою, починаючи з 01.01.2024. Надмірно сплачена зазначеними орендарями орендна плата підлягає зарахуванню в рахунок майбутніх платежів.

Таким чином, до прийняття Постанови №512 орендарі державного майна, які підпадали під норми підпункту 1 пункту 1 Постанови №634, звільнялися від орендної плати до 31.12.2023. Починаючи з 01.01.2024 орендарі державного майна повинні були виконувати свій обов`язок щодо сплати орендної плати, на підставі Постанови №512.

Тому, на виконання Постанови №512 Позивач нарахував орендну плату по Договору з врахуванням вимог підпункту 4 пункту 1 Постанови №634, а саме у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

Відповідно до умов Договору та законодавства орендна плата з 01.01.2024 становила: 598,75 грн з ПДВ - (30% на гідротехнічні споруди) та ПДВ 232,85грн. (70% на гідротехнічні споруди) - разом 831,60 грн. на місяць (п. 3.2. незмінюваних умов Договору).

В період з січня по грудень 2024 року балансоутримувачем нараховано Орендарю орендну плату в розмірі 9979,20 грн в розрахунок заборгованості було враховано авансовий внесок в сумі 2537,87 грн, який був сплачений орендарем 01.07.2024 при укладанні договору, таким чином станом на 31.12.2024 у орендаря існує заборгованість перед Балансоутримувачем в сумі 7343,60 грн. Також позивачем при визначенні суми основного боргу було взято до уваги сальдо на 01.01.2024 в сумі 97,73 грн, яке міститься в картці рахунку №36.

Разом з тим, позивачем направлялись на адресу відповідача Акти здачі-прийняття робіт (12 шт.), рахунки-фактури (12 шт.) за період оренди з січня по грудень 2024 року, проте назад відповідач з підписом зі свого боку на адресу позивача не повернув.

Всупереч, вимогам договору, з врахуванням особливостей оренди воєнний час, передбачених Постановою №634 Сільськогосподарське рибоводне приватне підприємство «Амур-Аква» з січня по грудень 2024 року не провело жодної оплати за орендоване майно.

Тому, внаслідок неналежного виконання зобов`язань по Договору відповідачем, станом на момент звернення з позовною заявою до суду за Сільськогосподарським рибоводним приватним підприємством «Амур-Аква» утворилась заборгованість з орендної плати в сумі 7343,60 грн, що є порушенням вимог чинного законодавства та зазначених умов договору та норми ст.193 ГК України.

Розрахунок заборгованості підтверджується карткою рахунку №36, що додається до позовної заяви.

Згідно з ст.75 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ДП «Укрриба» не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам або громадянам, крім випадків, передбачених законом. При укладанні Договору ДП «Укрриба» розрахувало сумлінне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині сплати коштів за використання майна.

Відповідно до п.13.1. Договору Орендар письмово повідомляє іншим сторонам договору протягом п`яти робочих днів з дати внесення змін у його найменуванні, місцезнаходженні, банківських реквізитах і контактних даних.

Відповідно до п.3.2. Договору та витягу з ЄДР, отриманому з системи Опендатабот, Відповідач зареєстрований за адресою: 54056, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 40, кв.30.

Адреса електронної пошти Орендаря, на яку надсилаються офіційні повідомлення за договором (п. 3.2.1.): .

Жодних повідомлень про зміни стосовно місцезнаходження чи контактних даних до ДП «Укрриба» не надходило. Всі повідомлення і листи про порушення виконання вимог умов договору направлялись ДП «Укрриба» за наявними в договорі адресами.

Так, оскільки орендарем не перераховувалась орендна плата та мала місце заборгованість понад три місяці, ДП «Укрриба» направляло на адресу відповідача Претензію від 29.10.2024 №11-12/46, проте вказана претензія повернулась назад.

Таким чином, ДП «Укрриба» зі свого боку виконало всі дії щодо досудового врегулювання спору.

У зв`язку з тим, що у Сільськогосподарського рибоводного приватного підприємства «Амур-Аква» виникла заборгованість щодо сплати орендної плати по Договору № РОФ-1413 від 01.02.2016 ДП «Укрриба» звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам позивача, суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст.11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст.525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив заборгованість за Договором № РОФ-1413 від 01.02.2016 оренди державного нерухомого майна, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 7343,60 грн.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повного та своєчасного виконання зобов`язань за договором оренди закон покладає на орендаря.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушено умови Договору № РОФ-1413 від 01.02.2016 в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з балансоутримувачем (позивачем), в зв`язку з чим останній цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

За такого, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу у розмірі 7343,60 грн.

Окрім основного боргу, позивач також нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за Договором у загальному розмірі 1329,35 грн за період з 16.01.2024 по 31.12.2024.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені суд зазначає таке.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема одним із правових наслідків виділяється сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Сторонами у пункті 3.8. Договору визначено, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати

Отже, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

При цьому, судом встановлено, що позивачем пеню нараховано поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судом за допомогою програми ipLex проведено перерахунок розміру пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно сплаченої заборгованості за кожен день прострочення. Розрахунок пені виконано судом по кожному зобов`язанню окремо (видатковій накладній) з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано та в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України. Судом встановлено, що пеня становить:

- щодо заборгованості з орендної плати за січень 2024 року за період з 16.01.2024 по 31.12.2024 на суму 116,86 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за лютий 2024 року за період з 16.02.2024 по 31.12.2024 на суму 114,04 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за березень 2024 року за період з 16.03.2024 по 31.12.2024 на суму 112,61 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за квітень 2024 року за період з 16.04.2024 по 31.12.2024 на суму 109,90 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за травень 2024 року за період з 16.05.2024 по 31.12.2024 на суму 109,36 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за червень 2024 року за період з 16.06.2024 по 31.12.2024 на суму 108,18 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2024 року за період з 16.07.2024 по 31.12.2024 на суму 100,27 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за серпень 2024 року за період з 16.08.2024 по 31.12.2024 на суму 81,96 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за вересень 2024 року за період з 16.09.2024 по 31.12.2024 на суму 63,64 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2024 року за період з 16.10.2024 по 31.12.2024 на суму 45,92 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за листопад 2024 року за період з 16.11.2024 по 31.12.2024 на суму 27,61 грн;

- щодо заборгованості з орендної плати за грудень 2024 року за період з 16.12.2024 по 31.12.2024 на суму 9,82 грн;

Загальний розмір пені становить 1000,17 грн. Отже, в частині стягнення пені в сумі 1000,17 грн позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на вказане, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 329,18 грн.

Також позивачем нараховані 3% річних на загальну суму 150,24 грн та інфляційні втрати на загальну суму 707,38 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 707,38 грн збитків від інфляції та 150,24 грн - 3% річних, нарахованих окремо по щомісячним зобов`язанням.

Судом перевірено розрахунки збитків від інфляції та 3% річних та встановлено, що такі розрахунки є арифметично вірними та правильними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2338,81 грн (9201,39 х 2422,40 / 9530,27 =2338,81) судового збору.

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського рибоводного приватного підприємства «Амур-Аква» (54056, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.40, кв.30; ) на користь Державного підприємства «Укрриба» (01042, м.Київ, вул.Іонна Павла ІІ, буд.4/6, корпус А; ) 7343,60 грн заборгованості по Договору №РОФ-1413 оренди державного нерухомого майна від 01.02.2016; 1000,17 грн пені, 707,38 грн збитків від інфляції, 150,24 грн - 3% річних та 2338,81 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 329,18 грн відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Мавродієва