ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 Справа № 904/2228/25

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», м. Київ

До: Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, м. Дніпро

Про: стягнення 156 800,00грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ПрАТ «СК «Перша» (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН (відповідач) про стягнення 156 800,00грн. в порядку регресу на відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування на користь третьої особи внаслідок завдання шкоди його автомобілю працівником відповідача під час керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, належним на праві власності відповідачу, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у позивача.

Ухвалою господарського суду від 26.05.25р. відкрите провадження у справі №904/2228/25 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Дніпропетровська обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН (відповідач) (відповідач) заперечує проти позовних вимог, стверджуючи, що водій ОСОБА_1 , який керував застрахованим автомобілем під час скоєння ним 03.01.25 р. ДТП, не перебував з позивачем трудових ( службових) обов`язках, оскільки 02.01.25 р. подав до відділу кадрів організації заяву про надання йому відпустки по сімейним обставинам, ця заява була задоволена і він під час скоєння ДТП перебував у відпустці. Окрім того, відповідач зазначає, що гр. ОСОБА_1 самовільно та протиправно - без відома адміністрації Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН, використовував службовий автомобіль у власних цілях , у зв`язку з чим позивач 24.04.25 р. подав до чергової частини Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області заяву про відкриття кримінального провадження відносно до гр. ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України. В подальшому гр. ОСОБА_1 було звільнено з посади водія.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

3 січня 2025 року гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SKODA OCTAVIA CLASSIC, д. н. НОМЕР_1 , у м. Дніпро здійснив зіткнення з автомобілем марки Ford Fusion, д.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська № 205/1151/25 від 12.02.25р. гр. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, цією постановою суду було встановлено, що гр. ОСОБА_1 підчас скоєння ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SKODA OCTAVIA CLASSIC, д. н. НОМЕР_1 ( Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН ) станом на дату настання ДТП була забезпечена в ПрАТ «СК «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 221898426.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №10.001-25-00056 розмір збитку , завданого автомобілю Ford Fusion, д.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що скоєна з вини гр. ОСОБА_1 , складає 317 614,81 грн.; а розмір страхового відшкодування 156 800,00грн.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування потерпілого, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ПрАТ «СК «Перша» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи ( власниці автомобіля Ford Fusion, д.н. НОМЕР_2 - гр. ОСОБА_2 ) в розмірі 156 800,00грн. , що підтверджується платіжною інструкцією № 12673 від 25.02.25р.

Позивач зазначає, що враховуючи винність гр. ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, перебування ним при цьому у стані алкогольного сп`яніння , порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, факт перебування гр. ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем , що шкоду було завдано під час під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, ПрАТ «СК «Перша» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 156 800,00грн.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п.а ч. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки.

Згідно зі ст.1166 ЦК України шкода, спричинена майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі - особою, яка його спричинила.

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з преамбулою до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Наведена норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 156 800,00грн.

Одночасно суд критично оцінює твердження відповідача стосовно самовільного та неправомірного використання гр. ОСОБА_1 автомобіля OCTAVIA CLASSIC, д. н. НОМЕР_1 (належного на праві власності Дніпропетровській обласній організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення), оскільки ця обставина не доведена відповідачем належними доказами ( яким може бути обвинувальний вирок суду у кримінальній справі по звинуваченню гр. ОСОБА_1 у скоєнні кримінального злочину ) , а заперечення відповідача з цього приводу є лише його правовою позицією ( версією), яка підлягає доведенню в установленому законом порядку. У разі винесення судом такого вироку та набрання ним законної сили відповідач не позбавлений можливості звернутися до господарського суду із заявою про перегляд цього рішення за ново виявленими обставинами.

Стосовно обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

За ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому ст. 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з відповідача - Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення ( 49000, м. Дніпро , пр. Д.Яворницького ,93 ,к.205; код ЄДРПОУ 02657879) на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30; ): 156 800, 00грн. страхового відшкодування та 2 422,40грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 21.08.25р.

Відповідно до вимог ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.