ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2025 р. Справа №907/488/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» б/н від 09.07.2025 (вх № 01-05/2145/25 від 10.07.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року (суддя Пригара Л.І, м. Ужгород)

у справі №907/488/24

за позовом Фізичної особи підприємця Деяк Наталії Володимирівни, м. Хуст Закарпатської області

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ в особі філії Карпатський лісовий офіс, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 469 852,07 грн, у тому числі 390 216,84 грн заборгованості за надані послуги, 15 042 грн пені, 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

за участю представників:

від позивача: Плешинець М.В.;

від відповідача: Ігнатенко С.С.

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою підприємцем Деяк Наталією Володимирівною заявлено позов до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ в особі філії «Хустське лісове дослідне господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Хуст Закарпатської області про стягнення 450 221,68 грн, у тому числі 390 216,84 грн заборгованості за надані послуги, 34 959,51 грн пені, 15 092,64 грн інфляційних нарахувань та 9952,69 грн трьох процентів річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням замовником (правонаступником якого є відповідач у справі) умов Договору про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №422/1 від 22.11.2022 (зі змінами до нього) в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед ФОП Деяк Н.В. у розмірі 390 216,84 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з останнього 15 042 грн пені, 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Фізичної особи підприємця Деяк Наталії Володимирівни суму 469 852,07 грн, у тому числі 390 216,84 грн заборгованості за надані послуги, 15 042 грн пені, 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних, а також 7047,78 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що Договір про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №422/1 від 22.11.2022 укладений між позивачем, як виконавцем, та Державним підприємством Хустське лісове дослідне господарство, як замовником.

У подальшому, на підставі Додаткової угоди №1 від 23.01.2023 до Договору сторону замовника було змінено на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії Хустське лісове дослідне господарство як правонаступника ДП Хустське лісове дослідне господарство.

Так, місцевий суд виснував, що саме Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є правонаступником як Державного підприємства Хустське лісове дослідне господарство, так і Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Хустське лісове дослідне господарство у спірних правовідносинах.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням замовником, правонаступником якого є відповідач у справі, своїх зобов`язань у частині повної та своєчасної оплати за виконані позивачем роботи, пов`язані із виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що мало наслідком виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 390 216,84 грн.

При цьому, місцевий суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Разом з тим, перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН розрахунок заявленої до стягнення суми пені в межах визначених позивачем боргових періодів, суд зазначив, що пеня в розмірі 15 042 грн нарахована правомірно та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН розрахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних у межах визначених позивачем боргових періодів, суд зазначає, що суми 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних нараховані правомірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 09.07.2025 (вх № 01-05/2145/25 від 10.07.2025) у якій просить оскаржуване рішення по справі №907/488/24 про задоволення позовних вимог скасувати, прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємець Деяк Наталія Володимирівни відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що позивачем при зверненні до суду не подано та судом першої інстанції не встановлено наявність у матеріалах справи доказів виставлення скаржнику, як того вимагає пункт 2.7 Договору, рахунків-фактури для цілей проведення апелянтом авансових платежів згідно пунктів 2.4 та 2.5 Договору № 422/1 (тобто протягом 10-ти робочих днів після укладення договору у розмірі 40% від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни та протягом 10-ти робочих днів після представлення розробленої технічної документації із землеустрою у розмірі 40% від вартості робіт визначеної протоколом погодження договірної ціни) не встановлено. Такі рахунки позивача у матеріалах справи відсутні.

Відтак, на переконання апелянта, доводи позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, стосовно допущення відповідачем прострочення сплати авансового платежу, згідно пункту 2.4 Договору № 422/1, у розмірі 156 086,73 гривні починаючи з 07 грудня 2022 року, є не обґрунтованим, що, як наслідок, правомірність нарахування позивачем починаючи саме з 07 грудня 2022 року на цю суму основного грошового зобов`язання спірних сум інфляційних втрат у розмірі 28 871,00 гривень та 3% річних у розмірі 10 134,95 гривня виключає.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на висновоки Верховного Суду, наведені у постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 10.12.2024 у справі №922/741/24, згідно якого: «невиставлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем» є нерелевантними до даної справи, оскільки стосуються питання виникнення у відповідача обов`язку оплати вартість вже фактично наданих йому послуг.

Скаржник також заперечує вірність висновку суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для зменшення заявлених у межах даної справи штрафних санкцій та процентів річних.

Фізична особа підприємець Деяк Наталія Володимирівна подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 13.08.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання 13.08.2025 з`явився представник відповідача надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

22.11.2022 між Фізичною особою підприємцем Деяк Наталією Володимирівною (виконавцем, позивачем у справі) та Державним підприємством Хустське лісове дослідне господарство (замовником) було укладено Договір про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №422/1 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується виготовити з дотриманням вимог законодавства технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною орієнтовною площею 2387 га для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг, які знаходяться: на території Горінчівського (Липчанського) лісництва Хустського району Закарпатської області, а замовник прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з п. 1.2., 1.3. Договору, технічні, економічні та інші вимоги до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) викладені у завданні на складання технічної документації із землеустрою, що є невід`ємною частиною договору (Додаток 1). Етапи та строки виконання робіт визначаються погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (Додаток 2).

Вартість робіт визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт (Додаток 3). Загальна вартість робіт за цим Договором становить 429 660 грн з розрахунку 180 грн за 1 гектар площі (п. 2.1., 2.2. Договору).

За змістом п. 2.3. 2.7. Договору визначено, що розрахунки за надані послуги здійснюються в кілька етапів на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються сторонами. Протягом 10-ти робочих днів після укладення Договору замовник сплачує виконавцю 40% від вартості робіт, визначеної протоколом погодження договірної ціни. Протягом 10-ти робочих днів після виготовлення та представлення замовнику розробленої технічної документації із землеустрою замовник сплачує виконавцю 40% від вартості робіт, визначеної протоколом погодження договірної ціни. Протягом 10-робочих днів з після оформлення та надання замовнику витягів з Державного земельного кадастру замовник сплачує виконавцю 20% від вартості робіт, визначеної протоколом погодження договірної ціни. Замовник вносить грошові кошти в порядку, розмірах та у строк, передбачені п. 2.2 2.6. Договору, шляхом їх перерахування на поточний рахунок виконавця та на підставі виставлення рахунку фактури виконавцем замовнику.

Відповідно до п. 3.1. 3.3. Договору, приймання виконаних робіт за цим Договором проводиться шляхом укладання та підписання про це відповідного акту приймання-передачі робіт (далі акт) обома сторонами. Роботи вважаються виконаними (на кожному етапі окремо аж до укладання остаточного акту) та прийнятими належним чином лише у випадку підписання про це відповідного акту обома сторонами. У випадку виникнення будь-яких розбіжностей та не погодження акту, сторони складають акт про розбіжності. При остаточному прийнятті виконаних робіт (останній етап виконання робіт) замовник зобов`язаний підписати відповідний акт протягом 10 календарних днів з дня отримання такого акту від виконавця, або надіслати акт розбіжностей чи іншим чином оформлені претензії виконавцю у разі виникнення таких.

Згідно з підп. 4.2.2. п. 4.2., підп. 4.3.1. п. 4.3. Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та належним чином здійснювати оплату, а виконавець, у свою чергу, має право отримати оплату за виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим Договором та приступити до виконання робіт до моменту проведення замовником авансового платежу згідно пункту 2.4. Договору.

Пунктами 5.1. 5.3. Договору визначено, що виконавець приступає до виконання робіт за Договором не пізніше 5-ти календарних днів з моменту отримання від замовника технічного завдання щодо об`єкта, визначеного п. 1.1 Договору. Термін виконання робіт за Договором не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладання Договору (в умовах мирного часу). Граничний термін виконання робіт за Договором, встановлений у п 4.1. розділу 4 цього Договору, не застосовується в умовах воєнного стану згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану №2247-ІХ від 12.05.2022.

За порушення замовником строків оплати вартості робіт, встановлених умовами Договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми прострочення за кожен день прострочення платежу (п. 6.6. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору, цей Договір набуває чинності після підписання його сторонами.

Додатком №1 до Договору №422/1 від 22.11.2022 є узгоджене сторонами технічне завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Державного підприємства Хустське ЛДГ, де, зокрема, міститься характеристика об`єкта: 1) місце розташування: на території Горінчівського (Липчанського) лісництва Хустського району Закарпатської області; 2) форма власності: державна; 3) цільове призначення: секція Н 09.01 (для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг)); вихідні дані: 1) матеріали вибору місця розташування об`єкта; 2) розмір земельних ділянок: орієнтовна площа 2387 га, остаточна площа встановлюється за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 3) обмеження на земельних ділянках: встановлюються за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 4) земельні сервітути: встановлюються за матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); 5) умови надання земельних ділянок: постійне користування та визначені документи і матеріали, що повинні бути представлені за результатами виконаних робіт, а саме: - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); - обмінні файли формату. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Державного підприємства Хустське ЛДГ, юридична адреса: 90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Сливова, 34 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, за адресою: за межами населених пунктів на території Хустського району Закарпатської області, виготовляється у одному автентичному примірнику, який передається замовнику робіт за результатами затвердження.

Додатком №2 до Договору №422/1 від 22.11.2022 є підписаний та скріплений печатками сторін календарний план виконання робіт зі строком такого виконання із 22.11.2022 по 22.05.2023 та наступними його етапами: - обстеження земельних ділянок; - визначення пунктів знімальної мережі у державній (місцевій) системі координат; - топографічні вишукування; - креслення графічних матеріалів; - збирання, оброблення та аналіз вихідних даних, необхідних для складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); - складання та оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

В Додатку №3 до Договору №422/1 від 22.11.2022 протоколі погодження договірної ціни на виконання робіт сторони дійшли згоди про розмір договірної ціни в сумі 429 660 грн, із розрахунку 180 грн за 1 гектар площі.

23.01.2023 між Фізичною особою підприємцем Деяк Наталією Володимирівною (виконавцем, позивачем у справі) та Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії Хустське лісове дослідне господарство (замовником) укладено Додаткову угоду №1 до Договору, пунктом 1 якої визначено, що підставі п. 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №876 «Про припинення державного підприємства Хустське лісове дослідне господарство та затвердження складу комісії, наказу Державного агентства лісових ресурсів України» від 16.01.2023 №133 «Про затвердження передавального акту державного підприємства Хустське лісове дослідне господарство Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства Хустське лісове дослідне господарство. Відповідно до п. 3.1. Положення про філію підприємства Хустське лісове дослідне господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України філія діє від імені ДСГП Ліси України та в його інтересах.

У зв`язку з наведеним, сторони шляхом укладення Додаткової угоди №1 від 23.01.2023 дійшли згоди внести зміни до преамбули, а також розділу 9 Договору, виклавши в останніх найменування та реквізити замовника в новій редакції.

За змістом Додаткової угоди №2 від 22.05.2023 сторони дійшли згоди внести зміни в частину Додатку №2 до Договору Календарний план виконання робіт, а саме, у Строк виконання робіт, виклавши його в такій редакції: Строк виконання робіт по 22.11.2023.

Додатковою угодою №3 від 13.11.2023 сторони дійшли згоди внести зміни в частину Додатку №2 до Договору Календарний план виконання робіт, а саме, у Строк виконання робіт, виклавши його в такій редакції: Строк виконання робіт по 22.05.2024.

За матеріалами справи встановлено, що на виконання умов Договору позивачем розроблено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок на території Горінчівського (Липчанського) лісництва, площею 138,5125 га, за межами населених пунктів на території Хустської міської територіальної громади та Довжанської сільської територіальної громади Хустського району Закарпатської області (частина Липчанського лісництва), площею 2025,8551 га та за межами населених пунктів на території Довжанської сільської територіальної громади Хустського району Закарпатської області (частина Липчанського лісництва), площею 3,5037 га; загальна площа земельних ділянок 2167,8713 га.

Вищенаведені технічні документації із землеустрою з сукупною вартістю їх виготовлення в розмірі 390 216,84 грн передані позивачем (виконавцем) замовнику на підставі актів приймання-передачі частково виконаних робіт за Договором №422/1 від 22.11.2022 б/н від 05.04.2023 на суму 24 932,25 грн, б/н від 30.11.2023 на суму 364 653,92 грн та б/н від 21.12.2023 на суму 630,67 грн, що підписані та скріплені печатками сторін Договору без будь-яких зауважень чи заперечень.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Так, колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами Договір про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №422/1 від 22.11.2022 (зі змінами до нього) за своєю правовою природою є договором підряду, а тому, виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 888 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищенаведених норм чинного цивільного законодавства випливає, що договір підряду складається із двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України).

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (ч. 6 ст. 882 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою №422/1 від 22.11.2022 укладений між позивачем, як виконавцем, та Державним підприємством Хустське лісове дослідне господарство, як замовником.

У подальшому, на підставі Додаткової угоди №1 від 23.01.2023 до Договору сторону замовника було змінено на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії Хустське лісове дослідне господарство як правонаступника ДП Хустське лісове дослідне господарство.

Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №1826 від 18.10.2024 «Про припинення філії Хустське лісове дослідне господарство державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» припинено філію Хустське лісове дослідне господарство державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ВП 45123915) шляхом її закриття (п. 1 наказу); визначено термін припинення філії Хустське лісове дослідне господарство до 31.01.2025 (п. 6 наказу).

Пунктом 1 наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №2340 від 31.12.2024 Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філіях, що координуються Карпатським лісовим офісом, які додаються, зокрема, філії Хустське лісове дослідне господарство державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України.

16.01.2025 Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» видано наказ №179 «Про затвердження Положення про філію Карпатський лісовий офіс державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в новій редакції, пунктом 1 якого затверджено Положення про філію Карпатський лісовий офіс державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в новій редакції, що додається (далі Положення).

Згідно з пунктом 1.1. Положення, філія Карпатський лісовий офіс державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі філія) є відокремленим підрозділом державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, (далі підприємство).

Відповідно до п. 2.1. Положення, філія створена з метою ведення на землях закріплених за філією, лісового господарства, охорони, захисту, невиснажливого раціонального використання та відтворення лісів; ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству; одержання прибутку від комерційної діяльності; забезпечення потреб держави та територіальних громад на промисловій чи комерційній основі.

Філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності підприємства. Філія не підлягає державній реєстрації. Відомості про філію вносяться до реєстраційної справи підприємства та включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (п. 3.1., 3.2. Положення).

Пунктами 7.1., 7.4. Положення визначено, що філія володіє та користується майном, земельними ділянками, мисливськими угіддями, які закріплено за філією, для досягнення мети діяльності філії, згідно з законодавством, Статутом підприємства та цим Положенням, а також майном, яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності філії. За філією закріплюється майно, земельні ділянки, мисливські угіддя на підставі відповідних наказів генерального директора підприємства. Майно філії є складовою частиною майна підприємства.

Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону (ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України).

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Діяльність філій та представництв, як відокремлених структурних підрозділів не є самостійною та ініціативною, оскільки здійснюється від імені юридичної особи та на визначених нею умовах, при цьому всі ризики як майнового, так і немайнового характеру покладено на юридичну особу, що створила філію (відокремлений структурний підрозділ).

Відповідальність за виконання філією функцій юридичної особи несуть юридичні особи, які створили відповідну філію (відокремлений підрозділ).

З наведеного випливає, що стороною у справі має бути юридична особа, від імені якої діє філія (відокремлений підрозділ), і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу (аналогічної позиції притримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.07.2020 у справі №916/1288/19).

Враховуючи вищенаведене в сукупності, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії Карпатський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є правонаступником як Державного підприємства Хустське лісове дослідне господарство, так і Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії Хустське лісове дослідне господарство у спірних правовідносинах.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем розроблено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок на території Горінчівського (Липчанського) лісництва, площею 138,5125 га, за межами населених пунктів на території Хустської міської територіальної громади та Довжанської сільської територіальної громади Хустського району Закарпатської області (частина Липчанського лісництва), площею 2025,8551 га та за межами населених пунктів на території Довжанської сільської територіальної громади Хустського району Закарпатської області (частина Липчанського лісництва), площею 3,5037 га; загальна площа земельних ділянок 2167,8713 га.

Вищенаведені технічні документації із землеустрою з сукупною вартістю їх виготовлення в розмірі 390 216,84 грн передані позивачем (виконавцем) замовнику на підставі актів приймання-передачі частково виконаних робіт за Договором №422/1 від 22.11.2022 б/н від 05.04.2023 на суму 24 932,25 грн, б/н від 30.11.2023 на суму 364 653,92 грн та б/н від 21.12.2023 на суму 630,67 грн, що підписані та скріплені печатками сторін Договору без будь-яких зауважень чи заперечень.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Згідно із положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, саме акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (надані послуги).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №914/1556/17.

З огляду на вищевикладені обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що у відповідача (правонаступника замовника за Договором) наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 390 216,84 грн, факт існування якої належним чином доведений та не спростований відповідачем у встановленому законом порядку.

Разом з тим, апелянт стверджує, що поза увагою суду залишилось те, що відповідно до п. 2.3. Договору про надання послуг по виготовленню технічної документації із землеустрою № 422/1 від 22.11.2022 року розрахунки за надані послуги здійснюються в кілька етапів на підставі виставленого рахунку фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт, що підписуються сторонами. Вказане свідчить про безпідставність стягнення судом першої інстанції з Апелянта сум пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, які нараховані на суми несвоєчасно внесених авансованих платежів у період з 07 грудня 2022 року до дати отримання апелянтом відповідних рахунків.

Суд першої інстанції приймаючи рішення у справі надав оцінку таким твердженням позивача про неотримання рахунків на оплату, зокрема в рішенні Господарського суду Закарпатської області у цій справі суд зазначив, що відхиляє доводи представника відповідача про те, що строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах не настав із огляду на неотримання відповідачем рахунків- фактур, передбачених п. 2.7. Договору, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату (рахунок-фактура) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість наданих позивачем послуг.

Наведена позиція є сталою та за аналогією правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, що наведені в постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 10.12.2024 у справі №922/741/24.

Водночас у постанові від 15.05.2019 у справі №910/13527/17 Верховний Суд зазначив, що виставлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як виставлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Як вбачається з умов Договору, Додаткових угод до нього та актів приймання - передачі частково виконаних робіт, у них зазначені всі необхідні реквізити, в тому числі, й номер розрахункового рахунку для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг (робіт), а тому, сама лише відсутність виставлених рахунків - фактур не може бути підставою для відмови в позові з огляду на ненастання строку сплати вартості останніх.

На підставі п. 6.6. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 15 042 грн пені.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України)

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 230, ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Статею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом, визначеним частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.6. Договору передбачено, що за порушення замовником строків оплати вартості робіт, встановлених умовами Договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми прострочення за кожен день прострочення платежу.

Колегія суддів вказує, що пеня в розмірі 15 042 грн нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Щодо тверджень апелянта про невірність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення заявлених штрафних санкцій та річних процентів колегія суддів зазначає, що статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Враховуючи вищевикладене а також те, що апелянтом не підтверджено належними та допустимими доказами наявність підстав для зменшення санкцій вважаємо, що Господарський суд Закарпатської області у цій справі дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Крім цього, у даному контексті слід відзначити, що наведені представником відповідача обставини, які, на його думку, є підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, як-то: складний фінансовий стан, налагоджена комунікація з місцевою територіальною обороною та Збройними Силами України в частині надання ресурсної допомоги, паливно-мастильних матеріалів, запчастин, дров паливних, пилопродукції та лісоматеріалів круглих, вплив реорганізації структурних підрозділів відповідача на виконання зобов`язань, не підтверджені будь-якими належними й допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що запроваджений на території України воєнний стан сам по собі та з огляду на специфіку діяльності відповідача не означає, що останній не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, чи що відповідна обставина має більший вплив на відповідача, аніж на позивача, який також, будучи суб`єктом господарювання, несе негативні наслідки для власної діяльності у зв`язку із введенням воєнного стану.

Водночас представником відповідача не надано доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку із воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Відтак, беручи до уваги те, що заявлена позивачем до стягнення пеня не перевищує основної заборгованості відповідача за Договором, є співмірною порівняно з останньою (у відсотковому співвідношенні складає менш ніж 4% суми боргу), то вказане, в сукупності з відсутністю в матеріалах справи будь-яких належних і допустимих доказів, які би свідчили про поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання, а також про те, що покладення на останнього обов`язку зі сплати неустойки в заявленому до стягнення розмірі є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, дає підстави до висновку про відсутність у даному випадку підстав для зменшення нарахованої позивачем пені.

Крім того, покликаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з відповідача 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Інфляційні втрати та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Отже вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, постанови Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №921/27/21, від 26.03.2025 у справі №910/7475/24).

Вимагати сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Колегія суддів зазначає, що суми 48 913,08 грн інфляційних нарахувань та 15 680,15 грн трьох процентів річних нараховані правомірно (розгорнутий розрахунок інфляційних нарахувань та трьох процентів річних міститься в матеріалах справи) та підлягали стягненню з відповідача повністю.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року у справі №907/488/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» б/н від 09.07.2025 (вх № 01-05/2145/25 від 10.07.2025р.) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року у справі № 907/488/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Н.М. Кравчук